Справа № 464/3489/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1001/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м.Львів

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в місті Львові апеляційну скаргу захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 01.10.2024 року, у кримінальному провадженні № 0000453, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави,

за участю прокурора - ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника- адвоката ОСОБА_6 ,

встановила:

оскарженою ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід тримання під вартою на строк до 01.12.2024 включно.

Визначено ОСОБА_7 заставу - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 80 520 гривень.

У разі внесення застави зобов`язано строком на два місяці ОСОБА_7 прибувати до суду за кожною вимогою, не відлучатися з м. Львова без дозволу суду, повідомляти суд про зміну місця проживання та/або місця роботи, здати на зберігання до відповідних органів державної влади документи, що дають право виїзд з України і в`їзд в Україну.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу на ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 01.10.2024 року, в якій просить скасувати дану ухвалу та постановити нову, якою застосувати відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання або цілодобового домашнього арешту.

Свої апеляційні вимоги мотивує тим, що в матеріалах справи відсутні переконливі докази наявності передбачених ст. 177 КПК України ризиків, оскільки обвинувачений визнає свою вину у вчиненому злочині, розкаюється у вчиненому, співпрацює із слідством для встановлення істини по справі, а реальна матеріальна шкода потерпілій особі не завдана, оскільки викрадений велосипед повернутий без пошкоджень. Крім того, звертає увагу, що слідчим суддею не в повному обсязі оцінено особу підозрюваного, а визначений розмір застави є непомірним для останнього.

Слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що прокурор довів обґрунтованість підозри висунутої обвинуваченому, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши доповідь судді, захисника - адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_8 який просив залишити без змін рішення суду першої інстанції та без задоволення апеляційні вимоги сторони захисту, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів провадження, суд при прийнятті рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 врахував положення вищенаведених норм процесуального закону та дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, обґрунтовано пославшись на те, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з врахуванням тяжкості злочину, інкримінованому ОСОБА_7 та даних про особу обвинуваченого, не гарантують запобігання ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, який крім того належно врахував відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який не одружений, без постійного місця реєстрації та проживання, до затримання не працював, його вік, майновий стан та стан здоров`я, наявність судимості за злочини проти власності і те, що зараз обвинувачується у вчиненні аналогічного характеру кримінального правопорушення, вчиненого в умовах воєнного стану та через незначний проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі, за яке у випадку визнання винуватості особи передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На переконання колегії суддів, більш м`який запобіжний захід не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого з урахуванням сукупності наведених ризиків, а безпека суспільства вимагає ізоляції особи, яка з достатньою обґрунтованою ймовірністю здатна завдати істотної шкоди правам і свободам інших осіб, в умовах воєнного стану.

Тримання обвинуваченого під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням захворювань (тромбофлебіт та варикоз, що документально не підтверджено) обвинуваченого, якому в СІЗО надається належна медична допомога, не встановлено.

З матеріалів провадження вбачається, що при розгляді клопотання суддя врахував передбачені КПК України обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначеним розміром застави.

Приймаючи рішення про визначення розміру застави, суд першої інстанції у повній мірі врахував усі обставини вчинення обвинуваченим злочинів, даних про його особу, майновий стан, та дійшов вірного висновку, що саме такий розмір застави буде цілком достатній для забезпечення виконання ОСОБА_7 обов`язків, передбачених КПК України.

Апеляційні вимоги захисника не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Доводи захисника обвинуваченого не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Як в судовому засіданні судом першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Покликання апелянта на те, що судом першої інстанції не враховано в повній мірі дані про особу обвинуваченого, що обвинувачений визнає свою вину у вчиненому злочині, розкаюється у вчиненому, співпрацює із слідством для встановлення істини по справі, а реальна матеріальна шкода потерпілій особі не завдана, є обставинами, які враховуються при застосуванні, зміні, продовженні запобіжного заходу, вирішенні питання покарання, однак такі не є безумовною підставою для зміни запобіжного заходу.

З врахуванням зазначеного вище, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржувана ухвала суду є законною й обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційних вимог захисника обвинуваченого не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

постановила :

ухвалу Сихівського районного суду м. Львова від 01.10.2024 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4