Номер провадження:1-в/521/1000/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2024 року м. Одеса

Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

засудженого ОСОБА_4 (у режимі відеоконференції),

представника колонії ОСОБА_5 (у режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одеса подання начальника Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» про приведення у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» вироку Приморського районного суду м. Одеси від 06.10.2023 року у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

До Малиновського районного суду м. Одеси надійшло подання начальника Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» про приведення у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» вироку Приморського районного суду м. Одеси від 06.10.2023 року у відношенні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У поданні вказано, що засуджений відбуває покарання в ДУ «Одеська виправна колонія (№14)».

В судовому засіданні прокурор просила поданні задовольнити, вказавши, що вирок від 24.07.2023 року під декриміналізацію не підпадає; вирок від 26.09.2023 року підпадає під декриміналізацію; вирок від 06.10.2023 року по ч.4 ст. 185 КК України підпадає під декриміналізацію. Остаточне покарання просить залишити відповідно до вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 24.07.2023 року.

Засуджений та представник установи виконання покарання подання підтримали. Просили задовольнити.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, прийшов до висновку, що дане подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 КПК України, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п.13 ч.1 ст. 537 КПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 63 КК України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 засуджений вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 24.07.2023 року за ч.4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч.4 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років; за ч.1 ст. 357 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. На підставі ч.1 ст. 71 КК України до зазначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 05.09.2022 року визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 день.

Вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 26.09.2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч.4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 06.10.2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст. 190 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки; за ч.2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки; за ч.4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 2 місяці. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_4 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років 2 місяці. На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим за даним вироком та вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 24.07.2023року, ОСОБА_4 , визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 2 місяці.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі Закон №3886-ІХ).

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого, дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до ч.6 ст. 3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до пп. 169.1.1 пункту 169.1 ст.169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь якого платника податку.

Таким чином два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян дорівнює 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи та відповідно станом на 2023 рік становило 2684 грн.; станом на 2022 рік становило 2481 грн.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 24.07.2023 ОСОБА_4 засуджений за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186, ч.1 357, 70,71,72 КК України до 7 років 2 днів позбавлення волі.

Відповідно до вказаного вироку, ОСОБА_4 16.05.2023 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, завдавши потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 14000 грн.

Згідно з вимогами п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ та підпункту 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV Податкового кодексу України, розмір податкової соціальної пільги складає 50 відсотків розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленого законом на 1 січня звітного податкового року.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн., тобто на дату вчинення цього кримінального правопорушення розмір спричиненої матеріальної шкоди перевищував два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

З огляду на вищевикладене, відсутні правові підстави для приведення у відповідність до вимог Закону України № 3886-IX вироку Суворовського районного суду м. Одеси від 24.07.2023 стосовно ОСОБА_4 , за якими він був засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки це кримінальне правопорушення залишається кримінально-караними діяннями.

У подальшому, вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 26.09.2023 ОСОБА_4 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі.

Відповідно до вказаного вироку, ОСОБА_4 20.05.2023 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, завдавши потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 425 грн.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 , усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч. 2 ст. 74 КК України ОСОБА_4 необхідно звільнити від призначеного покарання за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 26.09.2023.

У подальшому, вироком Приморського районного суду м. Одеси від 06.10.2023 року ОСОБА_4 засуджено за ч.1 ст. 190, ч.2 ст. 309, ч.4 ст. 185, ч.1,4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 2 місяці.

Згідно з вищевказаним вироком, кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 185 КК України вчинене 08.06.2023 року, вартість майна, яке було предметом крадіжки, становить 800 грн.; кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 190 КК України вчинене 25.12.2022 року, вартість майна, яке було предметом шахрайства, становить 1500 грн..

За таких обставин, суд вважає, що ОСОБА_4 потрібно вважати засудженим за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 06.10.2023 за ч.2 ст. 309 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі з виключенням з вироку ч. 1 ст. 70 КК України, у зв`язку з декриміналізацією вчинених ОСОБА_4 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.1 ст. 190 КК України. На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 24.07.2023 року, ОСОБА_4 , визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 дня.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення подання.

Керуючись ст. 5 КК України, ст.ст.537,539 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів», суд

УХВАЛИВ:

Подання начальника Державної установи «Одеська виправна колонія (№14)» задовольнити.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від покарання призначеного за ч.4 ст.185 КК України вироком вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 26.09.2023 року.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважати засудженим за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 06.10.2023 за ч.2 ст. 309 КК України до 2 (двох) років позбавлення волі.

Виключити у вироку Приморського районного суду м. Одеси від 06.10.2023 року вказівку на застосування ч. 1 ст. 70 КК України у зв`язку з усуненням кримінальної караності діяння за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 185 КК України.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим за вироком Суворовського районного суду м. Одеси від 24.07.2023 року, ОСОБА_4 , визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 день.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Малиновський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1