ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2746/24 Справа № 176/2737/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , захисника ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 , на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 липня 2024 року в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч.2 ст.255, ч. 2 ,ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.3 ст.307КК України,

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч.2 ст.255, ч. 2 ,ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.3 ст.307КК України,

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч.2 ст.255, ч. 2 ,ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.3 ст.307КК України,

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч.2 ст.255, ч. 2 ,ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.3 ст.307КК України,

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч.2 ст.255, ч. 2 ,ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.3 ст.307КК України,

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч.2 ст.255, ч. 2 ,ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.3 ст.307КК України,

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч.2 ст.255, ч. 2 ,ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.3 ст.307КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 липня 2024 року зокрема клопотання прокурора задоволено, продовжено обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 22 вересня 2024 року включно. Визначено альтернативну заставу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 908 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста) гривень, для кожного.

Мотивуючи прийняте рішення у цій частині, суд зазначив, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 небезпідставно обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких інкримінованих злочинів, санкції яких передбачають довготривале позбавлення волі, що може спонукати останніх до здійснення спроб переховування. Крім того судом взято до уваги, що обвинувачені, перебуваючи на волі, можуть продовжити злочинну діяльність або вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначено те, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання покладених на них обов`язків, окрім застави у визначеному розмірі.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_10 просить ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 липня 2024 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або обрати ОСОБА_10 , більш м`який запобіжний захід.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу є необгрунтованим, а заявлені у ньому ризики є недоведеними, не обгрунтовано судом і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вказує, що судом не було враховано дані про особу ОСОБА_10 , а саме, що він раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, має постійне місце мешкання.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_18 просить ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 липня 2024 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити застосований до останнього запобіжний захід на домашній арешт у нічний час.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу є необґрунтованим, заявлені у ньому ризики є недоведеними, а рішення суду невмотивоване в частині незастосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вказує, що судом не було враховано дані про особу ОСОБА_18 , а саме, що він має мати, яка є інвалідом ІІ групи і їй було ампутовано влітку 2023 року. Обвинуваченому вкрай необхідно бути з нею, оскільки стан її здоров`я стрімко погіршується і без його допомоги вона не зможе жити. Крім того, його підзахисний має намір після зміни запобіжного заходу невідкладно пройти медичну комісію та піти до лав ЗСУ.

Вважає, що неприпустимо було суду першої інстанції встановлювати однакову заставу для усіх обвинувачених в розмірі 908 400,00 грн., так як обвинуваченим ставиться у провину створення, керівництво злочинною спільнотою бо злочинною організацією, а також участь у ній відповідно до ст.255 КК України. За таких обставин вважає, що запобіжний захід у вигляді застави повинен бути встановлений судом 26.07.2024 року кожному із 10 обвинувачених в залежності від їх позиції у ієрархії злочинної організації, будь то керівництво або участь у ній.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_12 просить ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 липня 2024 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід цьому обвинуваченому на цілодобовий домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу є необгрунтованим, а заявлені у ньому ризики є недоведеними, не обгрунтовано судом і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вказує, що судом не було враховано дані про особу ОСОБА_12 , а саме, що він має міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується позитивно. Крім того, ОСОБА_12 вже тривалий час має невиліковну хворобу - синдром набутого імунного дефіциту (СНІД). У зв?язку із загостренням за останній рік даної хвороби, у його підзахисного ОСОБА_12 розширився перелік хвороб, а саме сильно болять колінні суглоби та постійно змінюється тиск, що призводить до сильного головного болю та подальших страждань останнього.

Вважає, що неприпустимо було суду першої інстанції встановлювати однакову заставу для усіх обвинувачених в розмірі 908 400,00 грн., так як обвинуваченим ставиться у провину створення, керівництво злочинною спільнотою бо злочинною організацією, а також участь у ній відповідно до ст.255 КК України. За таких обставин вважає, що запобіжний захід у вигляді застави повинен бути встановлений судом 26.07.2024 року кожному із 10 обвинувачених в залежності від їх позиції у ієрархії злочинної організації, будь то керівництво або участь у ній.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_13 просить ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 липня 2024 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити застосований до останнього запобіжний захід на особисте зобов`язання або домашній арешт за місцем його проживання.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано визнано встановленими ризики, вказані в ст. 177 КПК України, оскільки прокурор не надав жодного допустимого доказу на підтвердження їх існування, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вказує, що запобіжний захід обирався та продовжувався не уповноваженим судом з порушенням територіальної юрисдикції, оскільки юридична адреса органу досудового розслідування та сам вказаний орган розташований не на території на яку поширюється територіальна юрисдикція Кіровського районного суду м. Дніпропетровська. Вказує, що судом не було враховано, що ОСОБА_13 має міцні соціальні зв`язки.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_14 просить ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 липня 2024 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити застосований до останнього запобіжний захід на особисте зобов`язання або домашнього арешту за місцем його проживання.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано визнано встановленими ризики, вказані в ст. 177 КПК України, оскільки прокурор не надав жодного допустимого доказу на підтвердження їх існування та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вказує, що запобіжний захід обирався та продовжувався не уповноваженим судом з порушенням територіальної юрисдикції, оскільки юридична адреса органу досудового розслідування та сам вказаний орган розташований не на території на яку поширюється територіальна юрисдикція Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Крім того, вказує, що в протоколах за наслідками НСРД щодо зняття інформації з телекомунікаційних мереж за абонентським номером, яким користувався ОСОБА_14 , відсутні будь-які розмови, котрі могли б свідчити про те, що у них мова йде саме про збут заборонених речовин, та відсутні з`єднання з телефонними номерами, якими користувалися інші підозрювані. 3 усіх підозрюваних ОСОБА_14 спілкувався лише з ОСОБА_15 і у вказаних протоколах відображені розмови, які не мають жодного відношення до інкримінованих ОСОБА_14 та ОСОБА_15 правопорушень.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_15 просить ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 липня 2024 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити застосований до останнього запобіжний захід на особисте зобов`язання або домашній арешт за місцем його проживання.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що судом першої інстанції необґрунтовано визнано встановленими ризики, вказані в ст. 177 КПК України, оскільки прокурор не надав жодного допустимого доказу на підтвердження їх існування та неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вказує, що запобіжний захід обирався та продовжувався не уповноваженим судом з порушенням територіальної юрисдикції, оскільки юридична адреса органу досудового розслідування та сам вказаний орган розташований не на території на яку поширюється територіальна юрисдикція Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Крім того зазначає, що ОСОБА_15 визначено непомірний для нього розмір альтернативної застави, який необхідно зменшити.

Вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_15 та дотримання ним покладених процесуальних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_16 в інтересах ОСОБА_17 просить ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 липня 2024 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, із застосуванням засобу електронного контролю.

Обгрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, апелянт зазначає, що рішення суду є несправедливим, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що стороною обвинувачення не доведено існування ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, при цьому є необгрунтованим і обвинувачення її підзахисного.

Вказує, що запобіжний захід обирався та продовжувався не уповноваженим судом з порушенням територіальної юрисдикції, оскільки юридична адреса органу досудового розслідування та сам вказаний орган розташований не на території, на яку поширюється територіальна юрисдикція Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Вказує, що лише тяжкості можливого покарання, яке загрожує ОСОБА_17 у разі доведення його винуватості, недостатньо для висновку про неможливість обрання обвинуваченому більш м?якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Апеляційна скарга на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 липня 2024 року надійшла також від захисника ОСОБА_19 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_20

13 серпня 2024 року до Дніпровського апеляційного суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_19 в порядку ст. 403 КПК України про відмову від апеляційної скарги на ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 липня 2024 року, відмова були прийнята судом.

Заслухавши суддю-доповідача; захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які свої апеляційні скарги підтримали, на їх задоволенні наполягали; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про те, що останні не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Так, згідно ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

?наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

?наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

?недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити:

?виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися

?нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

?виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 під вартою цих вимог закону дотримався.

Як вбачається з наданих матеріалів, в провадженні Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000239 від 11.09.2022 року, щодо ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч.2 ст.255, ч. 2 ,ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.3 ст.307 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою, в обґрунтування якого зазначено, що встановлені ризики та суспільна небезпека останніх не відпали і продовжують існувати. Враховуючи, що судовий розгляд за обвинувальним актом не завершено, з метою забезпечення виконання обвинуваченими їх процесуальних обов`язків, виникла необхідність у продовженні строків тримання під вартою.

Аналізуючи надані матеріали, колегія суддів дійшла висновку про доведеність викладених в клопотанні обставин, які перешкоджають завершенню судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора у контексті наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції правильно встановив, що вони є обґрунтованими, а заявлені ризики об`єктивно існують і для запобігання ним необхідно продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду про небезпідставність обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень, оскільки воно підтверджується зібраними доказами, які містяться в матеріалах провадження та проаналізовані судом першої інстанції.

Як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Як вбачається з наданих матеріалів, обґрунтованість обвинувачення ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень підтверджується доказами, що містяться в матеріалах справи, які в своїй сукупності вказують на вірогідну причетність останніх до інкримінованих кримінальних правопорушень, а отже обвинувачення не є очевидно безпідставним.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для продовження запобіжного заходу.

Також є правильним висновок суду щодо наявності відносно ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 ризику з числа передбачених ст. 177 КПК України у виді переховування від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, що відносно останніх існує небезпідставне обвинувачення у скоєні кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими злочинами, за вчинення яких передбачене покарання у виді довготривалого позбавлення волі, що може спонукати цих обвинувачених до спроби уникнути покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Надаючи оцінку можливості переховування обвинувачених від суду, колегія суддів приходить до висновку, що існує достатньо висока ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, можуть вдатися до відповідних дій.

Також існують і є вагомими ризики впливу обвинувачених на свідків у кримінальному провадженні, а також вчинення інших злочинів, про що свідчить те, що ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 небезпідставно обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1, ч.2 ст.255, ч. 2 ,ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч.3 ст.307КК України, а саме у тому, що вони, будучи об`єднаними єдиним умислом та планом, з розподілом функцій учасників, спрямованих на досягнення цього плану, знаходячись на території м. Жовті Води Дніпропетровської області, виконуючи відведену кожному роль, у період з 07.12.2022 до 28.03.2023 здійснили незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту та збут наркотичних засобів, небезпечних та особливо небезпечних наркотичних засобів у великих та особливо великих розмірах.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж продовження тримання обвинувачених ОСОБА_20 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 під вартою, колегія суддів, погоджуючись з думкою суду першої інстанції, вважає, що встановлені щодо цих обвинувачених ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України є виключно вагомими.

Посилання захисника ОСОБА_9 на те, що ОСОБА_10 має постійне місце проживання, а також те, що останній є раніше не судимою особою та має на утриманні неповнолітню дитину, заслуговують на увагу, однак не можуть бути самостійною підставою для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не нівелюють встановлені щодо цього обвинуваченого ризики. Вказані відомості були оцінені судом в сукупності з іншими обставинами по справі та ним було надано належну оцінку.

З аналогічних міркувань колегія суддів відхиляє апеляційні доводи захисника ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_23 має постійне місце проживання, характеризується позитивно, має мати ОСОБА_24 яка є інвалідом ІІ групи та потребує стороннього догляду.

Щодо посилання захисника ОСОБА_7 на те, що ОСОБА_12 не має намірів переховуватися, впливати на свідків, знищити чи спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; позитивно характеризується за місцем мешкання; має міцні соціальні зв`язки, слід зазначити, що вказані обставини в даному випадку не можуть бути беззаперечними стримуючими факторами, які безумовно забезпечать подальшу належну процесуальну поведінку цього обвинуваченого.

Щодо посилання захисників на те, що стороною обвинувачення не доведено причетність їх підзахисних до вчинення інкримінованих останнім злочинів, слід зазначити, що зазначені доводи фактично стосуються питань доведеності винуватості, оцінки доказів та правильності кваліфікації дій обвинувачених, які відповідно до положень кримінального процесуального закону підлягають вирішенню при ухваленні судового рішення по суті справи.

Доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 щодо упередженості прокурора та того, що подане ним клопотання грунтується лише на його особистому переконанні у необхідності продовження строку тримання під вартою, при цьому ризики нічим не підтверджені, ґрунтуються на особистих висновках захисників, які мають характер загальних міркувань і не спростовують достатньою мірою ані існування, ані вагомості встановлених щодо обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України. На думку колегії суддів, встановлені відомості про особи обвинувачених та характер інкримінованих правопорушень, не дають достатніх підстав для висновку про достатність застосування до них більш м`яких запобіжних заходів.

Доводи захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стосовно ОСОБА_11 та ОСОБА_14 про намір останніх бути призваними для проходження військової служби не беруться судом апеляційної інстанції до уваги, оскільки останні обвинувачується у вчиненні злочинів, які виключають можливість застосування відповідної процедури, а також це питання відповідно до вимог ст. 616 КПК України віднесено до компетенції прокурора.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 616 КПК України у разі введення в Україні або окремих її місцевостях воєнного стану, здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та/або інших держав проти України підозрюваний, обвинувачений, який під час досудового розслідування або судового розгляду тримається під вартою, крім тих, які підозрюються у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, а також злочинів, передбачених статтями 115, 146 - 147, 152 - 156, 186, 187, 189, 255, 2551, 257, 258 - 262, 305 - 321, 330, 335 - 337, 401 - 414, 426 - 433, 436, 437 - 442 Кримінального кодексу України, має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Доводи апеляційних скарг захисників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 про надмірність визначених обвинуваченим ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 розмірів застави колегія суддів оцінює критично, оскільки згідно із обвинуваченням вказані особи на протязі тривалого часу здійснювали незаконне придбання, зберігання, перевезення з метою збуту та збут наркотичних засобів, небезпечних та особливо небезпечних наркотичних засобів у великих та особливо великих розмірах.

З огляду на викладене колегія суддів, погоджуючись із висновками суду першої інстанції, вважає, що альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у визначеному розмірі зможе стримати обвинувачених від реалізації ризиків з числа встановлених ст. 177 КПК України, а підстав для її зменшення не вбачає.

Доводи захисника ОСОБА_16 про незадовільний стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_17 , який унеможливлює його тримання під вартою, є неприйнятними, оскільки стороною захисту не надано будь-яких медичних даних або висновків із цього приводу. Крім того, в матеріалах справи відсутні дані про звернення обвинуваченого до лікаря установи відбування покарань.

Щодо посилання захисника ОСОБА_16 на те, що обвинувачений ОСОБА_17 тривалий час перебуває під вартою, слід зазначити, що продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондує характеру суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і меті запобіжного заходу, та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Доводи захисників щодо порушення правил територіальної підсудності при застосуванні та продовженні на етапі досудового розслідування застосованих до їх підзахисних запобіжних засобів колегія суддів вважає такими, що не обгрунтовують апеляційні вимоги, оскільки полягають в оспорюванні процесуальних рішень слідчих суддів, постановлених на етапі досудового розслідування, які не є предметом апеляційного перегляду.

Будь-яких істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги залишити без задоволення, а ухвалу суду - залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 183, 194, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_16 , ОСОБА_9 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 26 липня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4