Провадження № 1-кп/243/824/2024
Справа № 243/5713/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2024 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у системі EasyCon на підставі наказу № 29-к про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року, кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000492 від 01 червня 2024 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Слов`янськ, Донецької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, не працюючого, інваліда 3 групи, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

14 грудня 2016 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців, згідно ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік.

06 листопада 2018 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком3 роки та на підставі ст. 71 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі;

04 лютого 2019 року Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2 ст. 185 КК України засуджений до покарання у виді позбавлення волі строком1 рік, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи особою, яка раніше вчинила злочин, передбачений ст.185 КК України, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, повторно вчинив корисливе кримінальне правопорушення за наступних обставин:

18 травня 2024 року у денний час доби, ОСОБА_3 проходив по АДРЕСА_1 , де він підійшов до ОСОБА_6 у якого побачив в користуванні мобільний телефон торгової марки «MICROMAX» моделі X556.

У вказаний час та у вказаному місці у ОСОБА_3 виник протиправний злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме мобільний телефон торгової марки «MICROMAX» моделі X556, який на праві власності належить ОСОБА_6 ..

Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману, 18 травня 2024 року в у денний час доби, ОСОБА_3 , розуміючи протиправний характер своїх дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно з метою заволодіння чужим майном та подальшого звернення на свою користь, розуміючи, що посягає на чужу власність (майно), на яку він не має жодного права, знаходячись по АДРЕСА_1 , шляхом обману ОСОБА_6 попросив мобільний телефон торгової марки «MICROMAX» моделі X556 щоб здійснити дзвінок, при цьому намір повертати мобільний телефон останньому він не мав.

Будучи введеним в оману, ОСОБА_6 погодився та добровільно передав ОСОБА_3 мобільний телефон торгової марки «MICROMAX» моделі X556 вартістю 456гривень17 копійок.

Отримавши з добровільного дозволу потерпілого ОСОБА_6 мобільний телефон торгової марки «MICROMAX» моделі X556 вартістю 456 гривень 17 копійок та доводячи свій протиправний умисел до кінця, 18 травня 2024 року в денний час доби, ОСОБА_3 покинув місце вчинення злочину, розпорядившись чужим майном, яким заволодів шляхом обману, тобто вищезазначеним мобільним телефоном на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 456 гривень17 копійок.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_3 підпадають під ознаки кримінального правопорушення, кримінальна відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно.

В судовому засіданні учасники судового засідання не заперечували проти здійснення розгляду кримінального провадження в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».

Під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного 01 червня 2024 року до ЄРДР за № 0000492, 17 липня 2024 року між підозрюваним ОСОБА_3 та прокурором Слов`янської окружної прокуратури ОСОБА_4 була укладена угода про визнання винуватості та скріплена підписами сторін. За умовами угоди сторони домовились про таке:

Підозрюваний ОСОБА_3 під час досудового розслідування в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за обставин, викладених у повідомленні про підозру, сторони не мають сумнівів щодо добровільності та істинності їхніх позицій.

Підозрюваний ОСОБА_3 зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення в обсязі висунутого обвинувачення в судовому провадженні.

З урахуванням обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, які відобразились у щирому каятті, повному визнанні ОСОБА_3 своєї вини у скоєнні кримінального правопорушення, активної допомоги під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, сторони погоджуються на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 190 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

Також, сторони погоджуються, що з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке належить відповідно до вимог ст. 12 КК України до категорії нетяжких злочинів, обставин вчинення кримінального правопорушення, відсутності тяжких наслідків від скоєного кримінального правопорушення, даних про особу підозрюваного ОСОБА_3 , який за місцем проживання характеризується посередньо, щире каяття ОСОБА_3 і активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, сукупність пом`якшуючих і обтяжуючих обставин кримінального правопорушення, його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим останню, згідно зі 75 КК України, можливо звільнити від відбування зазначеного покарання з випробуванням.

Обвинувачений ОСОБА_3 , в підготовчому судовому засіданні винуватим у скоєнні злочину визнав себе повністю, щиро розкаявся, свої права, передбачені ст. 474 КПК України розуміє.

Обвинувачений ОСОБА_3 , та прокурор в судовому засіданні заявили, що вони цілком розуміють наслідки угоди, укладення угоди є добровільним і не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж передбачені в угоді.

Суд переконався, що обвинувачений розуміє свої права, передбачені КПК України, зокрема ст. 474 КПК України, у добровільності укладання сторонами угоди і, що угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді. Узгоджені сторонами вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, разом з цим, судом з`ясовано, що він цілком розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, відповідно ст. 476 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні ствердила, що була присутньою при ініціюванні угоди, вважає, що укладення угоди не суперечить інтересам підзахисного.

В підготовче судове засідання потерпілий ОСОБА_6 не з`явився, до суду було надано заяву про розгляд справи без його участі. Крім того в судовому засіданні була досліджена заява потерпілого, який претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_3 , не має та надає свою згоду на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 ..

Судом вислухані показання обвинуваченого та оглянуті представлені в підготовче судове засідання матеріали кримінального провадження з метою перевірки угоди про визнання винуватості на відповідність нормам КПК та КК України, за якими суд встановив, що умови угоди, не суперечать вимогам КПК України, оскільки вона укладена у провадженні щодо нетяжкого злочину, відповідає вимогам ст. 472 КПК України, не суперечить вимогам КК України, оскільки обставини, викладені в ній відповідають матеріалам справи, дії обвинуваченого кваліфіковано вірно за ч. 2 ст. 190 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно, в редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення. Узгоджене покарання відповідає особі обвинуваченого, та вимогам ст. 58 Конституції України, оскільки відповідає санкції частини статті, яка діяла на момент вчинення обвинуваченим правопорушення, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободі чи інтереси сторін або інших осіб, укладення угоди було добровільним, про що свідчать як особисті підписи обвинуваченого в угоді, так і його пояснення в судовому засіданні, обвинувачений має можливість виконувати взяті на себе угодою зобов`язання, підстави для визнання винуватості є дійсними. Потерпілий безумовно погодився на укладення угоди про визнання винуватості.

Дослідивши представлені в підготовче судове засідання матеріали кримінального провадження, враховуючи, що 17 липня 2024 року обвинувачений ОСОБА_3 , та прокурор під час досудового розслідування досягли угоди про визнання винуватості, підписали її в присутності захисника, при цьому ОСОБА_3 , беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин, між ним та прокурором була досягнута домовленість про призначення ОСОБА_3 , за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України покарання у виді позбавлення волі тривалістю 1 рік, та на підставі ст. 75 КК України звільнити останнього від відбування покарання з випробуванням, з встановленням відповідного іспитового строку, потерпілим у справі погоджено укладення цієї угоди, а тому суд вважає, що справу можливо розглянути відповідно до положень ч. 2 ст. 473, ч. 4 ст. 474 КПК України.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що угоду належить затвердити, а ОСОБА_3 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, тобто у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене повторно та призначити покарання, обумовлене угодою про визнання винуватості.

Щодо розв`язання питання про розподіл процесуальних витрат, суд виходить з таких міркувань.

Згідно із представленими копіями процесуальних рішень, експертів було залучено відповідно до вимог ст. 243 КПК України на підставі постанови СВ ВП №4 Краматорського РУП ГУНП в Донецькій області.

Відповідно до довідки про витрати на проведення експертизи №СЕ-19/105-24/4097-ТВ від 10 червня 2024 року, витрати на проведення експертизи у кримінальному провадженні складають 1135 грн. 92 коп..

Відповідно до ст. 118 КПК України, процесуальні витрати зокрема складаються із витрат, пов`язаних із залученням експертів.

Статтею 122 КПК України передбачений порядок здійснення оплати витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Аналіз вказаної статті дозволяє дійти висновку, що законодавець у вказаній статті зазначає коло осіб, на яких за певних умов покладається обов`язок на покриття процесуальних витрат під час проведення кримінального провадження як під час досудового розслідування так і судового слідства.

За змістом ст. 122 КПК України, яка передбачає залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з державного бюджету.

Відповідно ст. 124 КПК України, яка передбачає розподіл процесуальних витрат, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З огляду на викладене, з врахуванням вимог ст. 124 КПК України, суд вважає, що з обвинуваченого слід стягнути в прибуток держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта у розмірі 1135 грн. 92 коп..

Долю речових доказів суд вирішує відповідно ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирався.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 473, 474,475,476КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості від 17 липня 2024 року, укладену між прокурором Слов`янської окружної прокуратури Донецької області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0000492 від 01 червня 2024 року - затвердити.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 190 КК України у виді 1 (одного) року позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_3 ст. 75 КК України, і відповідно положень наведеної статті кримінального закону звільнити засудженого ОСОБА_3 від відбуття покарання, призначеного по даному вироку з випробуванням та іспитовим строком 1 (один) рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Відповідно до ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 додатковий обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Захід забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_3 судом не обирався.

Процесуальні витрати на залучення експерта на проведення судової експертизи на загальну суму 1135 грн. (одна тисяча сто тридцять п`ять) грн. 92 коп. стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави.

Речові докази по справі:

мобільний телефон торгової марки «MICROMAX» моделі X556, в корпусі сірого кольору, який визнано речовим доказом відповідно до постанови слідчого від 05 червня 2024 року та передано під зберігальну розписку потерпілому, після вступу вироку в закону силу - залишити потерпілому ОСОБА_6 за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно із ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.4,6,7 ст.474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 364 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок складено у єдиному екземплярі у нарадчій кімнаті.

Головуючий суддя ОСОБА_1