УХВАЛА

Іменем України

24.09.2024 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні

клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

подане слідчим другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому ОСОБА_5 ,

погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 ,

у кримінальному провадженні за №0000819 від 07.03.2022,

стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Луганськ, з середньою освітою, неодруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично постійного місця проживання не має, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

в с т а н о в и в:

Слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, в якому просить застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою терміном 60 діб.

Як зазначено у клопотанні, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №145 від 22.05.2023 ОСОБА_6 призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення. Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 №354 від 08.12.2023 ОСОБА_6 вважається таким, що самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 та йому призупинено усі види забезпечення. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 №121 від 30.04.2024 ОСОБА_6 увільнено від займаної посади та останньому призупинено службу.

Солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем по мобілізації, обіймаючи посаду курсанта навчального взводу навчальної роти навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200, 256 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 07.12.2023 о 17 год 00 хв самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 , що дислокувалась у АДРЕСА_2 , та проводить час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків по теперішній час.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_6 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини проводить час на власний розсуд.

У зв`язку з наявністю достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення 19.09.2024 ОСОБА_6 вручено письмове повідомлення про підозру в порядку, передбаченому ст. 278 КПК України, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення орган досудового розслідування підтверджує зібраними у кримінальному провадженні доказами, які серед іншого, відображені у наступних матеріалах досудового розслідування, зокрема у повідомленні військової частини, акті службового розслідування, проведеного військовою частиною НОМЕР_1 , наказами, допитами як свідків військовослужбовців вказаної військової частини, а також іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

В обґрунтування клопотання про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 сторона обвинувачення, вказує, що метою та підставами застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду та вчинити інше кримінальне правопорушення тобто ризикам, передбачених п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, наявний реальний ризик переховування підозрюваного ОСОБА_6 від органів досудового розслідування, з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень та тяжкість покарання, яке йому загрожує, у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, а саме позбавлення волі строком від п`яти до десяти років.

20.09.2024 підозрюваного ОСОБА_6 було оголошено в розшук, оскільки місце його перебування органу досудового розслідування не було відоме. У зв`язку із цим, наявний ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та наявні підстави вважати, що будь-який з інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти настанню вказаного ризику та належному виконанню підозрюваним своїх процесуальних обов`язків. Також, існує ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки військовослужбовець ОСОБА_6 свідомо залишив військову частину без поважних причин 07.12.2023, про належність до військової служби органам державної влади та правоохоронні органи не повідомляв, проводячи час на власний розсуд.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити з підстав, викладених у клопотанні.

Підозрюваний в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечував.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Встановлено, що у провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією у м.Житомирі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, знаходиться кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000819 від 07.03.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 407 КК України.

19.09.2024 складене письмове повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення з правою кваліфікацією за ч. 5 ст. 407 КК України, яке відповідно до положень ч.1 ст.278, ст.135 КПК України направлене на адресу останнього відомого зареєстрованого місця проживання підозрюваного, що підтверджується описом вкладення у цінний лист та накладною АТ «Укрпошта».

24.09.2024 ОСОБА_6 вручене повідомлення про зміну раніше оголошеної підозри.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частиною 2 ст.177 КПК України визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до приписів ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

При цьому, згідно з ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід тримання під вартою.

У відповідності до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Окрім того, згідно з ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а відтак слідчий суддя приймає до уваги, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини "розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає "наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин" (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34).

Розумна підозра, згадана в ст. 5 § 1(с) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (див. рішення N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що надані слідчим та прокурором докази у їх сукупності переконали б неупередженого спостерігача, що ОСОБА_6 , можливо, вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, що наразі підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 , слідчий суддя враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому, при оцінці існуючих ризиків, на які покликались слідчий та прокурор, суд враховує також, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення в сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі "Ілійков проти Болгарії" №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

З клопотання та доданих до нього матеріалів слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, санкція якої передбачає позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

На переконання слідчого судді, слідчим доведено наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені у п. 1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Так, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, а також те, що 20.09.2024 підозрюваного ОСОБА_6 було оголошено в розшук, оскільки місце його перебування органу досудового розслідування не було відоме, є підстави припускати, що у разі не застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, він може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, та продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Таким чином, оцінивши в сукупності додані до клопотання докази, за наведених обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що для запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою. Дані обставини є істотними і такими, що виправдовують тримання підозрюваного під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, а тому подане клопотання про застосування запобіжного заходу підлягає задоволенню в повному обсязі.

З урахуванням приписів п.3 ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Керуючись статтями 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 309, 376, 532, 534 КПК України, слідчий суддя, -

у х в а л и в :

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 22.11.2024 включно, без визначення застави, з утриманням на гаупвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Строк дії ухвали до 22.11.2024 включно.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оголошення повного тексту ухвали о 16-30 год 27.09.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1