В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 серпня 2024 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора ОСОБА_3 ,обвинуваченого ОСОБА_4 ,захисника ОСОБА_5 ,розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця с.Кугаївці Чемеровецького району Хмельницької області,громадянина України,з середьною освітою,одруженого,зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , проходить військову службу на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України, у військовому званні солдат ,раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення,передбаченого ч.1 ст. 121 КК України,-

Встановив:

26 серпня 2023 року, приблизно о 01 годині 00 хв. ОСОБА_4 , проходячи військову службу у військовому званні «солдат», на посаді стрільця 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України,знаходячись за місцем тимчасового мешкання, а саме на подвір`ї домоволодіння АДРЕСА_2 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, маючи умисел на псричинення тілесних ушкоджень , під час конфлікту, що стався на грунті раптово виниклих неприязних відносин між ним та військовослужбовцем ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проходить службу у військовому званні «старший солдат» на посаді старшого стрільця 1 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу З стрілецької роти 1 стрілецького батальйону військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України, сидячи за столом поруч із ОСОБА_6 зліва, діючи умисно, правою рукою схопив зі столу ніж та усвідомлюючи при цьому суспільно- небезпечний характер своїх дій, навідмах наніс потерпілому ОСОБА_6 не менше двох ударів ножем в область лівого ліктьового суглобу та в ділянку лівої бокової стінки грудної клітки, в результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани лівої бокової стінки грудної клітки в проекції 11-12 ребра, проникаючої в грудну і черевну порожнину з находженням лівого купола діафрагми та селезінки зі скупченням крові в черевній порожнині, а також різану рану в ділянці лівого ліктьового суглобу по зовнішній поверхні.

Згідно з висновком експерта, тілесне ушкодження у вигляді колото-різаної рани лівої бокової стінки грудної клітки в проекції 11-12 ребра, проникаючої в грудну і черевну порожнину з ушкодженням лівого купола діафрагми та селезінки зі скупченням крові в черевній порожнині, квалііфікується, як тяжке тілесне ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення винуватим себе визнав повністю.

Пояснив,що 26.08.2023 р. після опівночі він з іншими військовослужбовцями вказаного в обвинувальному акті підрозділу,у якому наразі проходить військову службу,перебував на подвір`ї приватного будинку в АДРЕСА_2 ,який їм виділили для відпочинку. Під час вечері всі вживали алкоголь,в тому числі він та потерпілий ОСОБА_7 ,після чого розійшлись відпочивати, ОСОБА_8 залишився на подвір`ї,»сидів» у телефоні,потерпілий ОСОБА_7 також залишився за столом,на той момент на подвір`ї вони перебували вдвох. Потерпілий почав провокувати конфлікт,у стані сп`яніння поводився неадекватно,чіплявся без причини,словами намагався прогнати ОСОБА_8 із-за столу. Обвинувачений не відчував для себе небезпеки,однак був роздратований такою поведінкою потерпілого та хотів відігнати ОСОБА_7 від себе. На столі після вечері залишався кавун,в якому стирчав ніж, ОСОБА_8 правою рукою вихопив той ніж з кавуна та зі словами,щоб ОСОБА_7 відчепився,навідмах кілька разів махнув ним в бік потерпілого,не маючи на меті завдати йому шкоди,лише задля того,щоб відігнати ОСОБА_7 від себе. Після цього потерпілий відійшов у бік,присів,тримався рукою за бік,обвинувачений підійшов до нього та побачив під сорочкою поріз,одразу покликав на допомогу. Чому за вказаних обставин взявся за ніж,пояснити може лише тим,що не подумав про можливість заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому,хоча розумів,що така можливість не виключена,тяжкість заподіяних тілесних ушкоджень не оспорює. Після цього випадку з потерпілим залишився у нормальних відносинах,вимог про відшкодування будь-якої шкоди потерпілий до нього не пред`являв. Під час досудового розслідування він сприяв з`ясувати всі обставини скоєння злочину та у скоєному розкаявся.

Відповідно до ч.3,4 ст.349,351 КПК України суд,з урахуванням повного визнання винуватості обвинуваченим,за згодою учасників судового провадження,визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо фактичних обставин,що підтверджують винуватість обвинуваченого,які ніким не оспорюються.При цьому суд роз`яснив наслідки,передбачені ч.3 ст.349 КПК України,переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів,що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оцінивши досліджені в судовому засіданні докази суд встановив, що винуватість обвинуваченого у вчинені інкримінованого йому злочину знайшла своє підтвердження,що відповідає стандартам доказування «поза розумним сумнівом», який знайшов своє втілення як в положеннях ч. 3 та ч. 4 ст. 17 КПК України, так і в практиці Європейського суду з прав людини, зокрема,у рішенні у справі «Коробов проти України»,та кваліфікує його дії як кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.121 КК України, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження,тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відповідно до статей 50,65 КК України особі,яка вчинила злочин, має бути призначено покарання,необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. У судовому рішенні суд має окремо обґрунтувати «вагомий внесок» кожної обставини, яка пом`якшує або обтяжує покарання.

При призначенні обвинуваченому покарання,суд бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та враховує відомості про особу обвинуваченого.

Так, ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання, де мешкає з дружино,малолітньою дитиною та батьком,не перебуває на обліках із шкідливими залежностями. За місцем проживання,проходження військової служби характеризується виключно позитивно як особа,не схильна до конфліктів,проте товариський,ніколи не відмовляє у допомозі. В період 2022-2023 р. брав безпосередню участь у заходах для забезпечення оборони України,наразі продовжує військову службу

Обставиною,яка пом`якшує покарання обвинуваченого,суд відповідно до п.1 ч.1 ст.66 КК України визнає активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття у скоєному.

Такі висновки суду ґрунтуються на тому,що обвинувачений дає критичну оцінку своїм діям,послідовно визнає винуватість у скоєнні злочину,своїми активними діями сприяв органам слідства з`ясувати обставини вчинення злочину.

Потерпіла особа не наполягав на суворому покаранні обвинуваченого та своєю неявкою в судові засідання продемонстрував небажання кримінально переслідувати обвинуваченого,вимог про відшкодування шкоди протягом судового провадження до обвинуваченого не заявляв.

Обставиною,що обтяжує покарання обвинуваченого відповідно до ст.67 КК України ,суд вважає вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння,що підтверджено висновком від 26.08.2023 р.№ 7333.

З урахуванням всіх цих обставин у сукупності з відомостями про особу обвинуваченого,його ставлення до скоєного, суд прийшов до висновку, що з метою захисту інтересів суспільства, запобігання вчиненню нових правопорушень,обвинуваченому необхідно призначити покарання в межах санкції статті 121 ч.1 КК України та застосувати до нього ст.75,76 КК України,оскільки обвинувачений не становить небезпеки для суспільства,дає критичну оцінку своїм діям, що вказує на свідоме бажання стати на шлях виправлення,тому забезпечити виправлення обвинуваченого можливо без реального відбування ним покарання.

Також суд при прийнятті такого рішення враховує,що Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, в зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено з цієї дати (24 лютого 2022 року) та він діє по цей час.

У зв`язку з цим, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, Указом Президента України № 69/2022 від 24 лютого 2022 року, затвердженим Законом України від 3 березня 2022 року N 2105-IX оголошено загальну мобілізацію.

Обвинувачений , який придатний до військової служби за станом здоров`я і віком, добровільно прийняв усвідомлене рішення виконати конституційний обов`язок громадянина України щодо захисту Вітчизни в умовах воєнного стану.

Відповідно, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, фактичні обставини кримінального провадження, відомості про особу обвинуваченого, зокрема проходження останнім військової служби у Збройних Силах України,суд вважає переконливими доводи захисника щодо можливості застосування до обвинуваченого ст.75,76 КК України для продовження останнім військової служби з метою подолання військової агресії російської федерації на території України,що на теперішній час є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.

Суд свідомий того,що в умовах контролю за поведінкою обвинуваченого та виконанням покладених на нього обов`язків органами з питань пробації,яким щодо військовослужбовця є командир військової частини, протягом іспитового строку,який сам втілює в собі погрозу реального відбування призначеного покарання у разі невиконання обвинуваченим умов випробування,це є необхідним і достатнім обмеженням прав і свобод обвинуваченого з метою захисту суспільства.

Призначене покарання відповідає позиції ЄСПЛ ,викладеній у рішеннях по справах «Бакланов проти Росії» від 09.06.2015 р. та «Фрізен проти Росії» від 24.03.2015 р.,в яких ЄСПЛ зазначив,що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значним,якщо встановлено,що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

У рішенні по справі «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 р.ЄСПЛ вказав,що для того,щоб втручання вважалося пропорційним,воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи.

На переконання суду,призначення обвинуваченому такого покарання справедливим,співмірним і достатнім для його виправлення,кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим,так і іншими особами,а також буде відповідати таким принципам Конвенції,як пропорційність обмеження прав людини,легітимна мета і невідворотність покарання.

Так,у розумінні ЄСПЛ ,покарання повинне встановлювати новий додатковий обов`язок для особи,який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає,що покарання переслідує подвійну мету:покарання і стримування від вчинення нових злочинів,а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтир для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Речові докази у кримінальному провадженні згідно реєстру матеріалів досудового розслідування перебувають у розпорядженні органу досудового розслідування,процесуальні рішення щодо них суду не надавались,тому їх долю відповідно до ст.100 КПК України суд вирішити не може.

Цивільний позов не заявлено.

Судові витрати відсутні.

До обвинуваченого обирався запобіжний захід у виді застави,клопотань сторони обвинувачення щодо обрання іншого запобіжного заходу відносно обвинуваченого до набрання вироком законної сили не надходило.

Підстав для звернення застави у дохід держави не встановлено,майнових стягнень по справі немає,тому відповідно до ч.11 ст.182 КПК України після припинення цього запобіжного заходу застава підлягає поверненню заставодавцю.

Керуючись ст.ст.368,374,392 КПК України,суд-

Ухвалив:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину,передбаченого ч.1 ст.121 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_4 попереднього ув`язнення з 26.08.2023 р.по 04.03.2024 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Відповідно до ст.75 КК України, ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням на строк 2 роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 76 КК України, нагляд за ОСОБА_4 , як військовослужбовцем, звільненим від відбування покарання з випробуванням, покласти на командира Військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України, у разі зміни місця служби - командира військової частини за новим місцем служби, а у разі звільнення з військової служби контроль за виконанням вироку покласти на уповноважений орган з питань пробації.

У разі звільнення з військової служби протягом строку випробування зобов`язати ОСОБА_4 згідно з ч. 1 ст. 76 КК України: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; періодично з`являтися в уповноважений орган з питань пробації для реєстрації.

Запобіжний захід,обраний до обвинуваченого ОСОБА_4 у вигляді застави,до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави припинити.

Повернути ОСОБА_9 ,РНОКПП НОМЕР_2 , кошти,внесені 01.03.2024 р.у якості застави за обвинуваченого ОСОБА_4 у розмірі 242 240( двісті сорок дві тисячі двісті сорок)гривень,одержувач ТУ ДСА України у Запорізькій області,у кримінальному провадженні на підставі ухвали Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 21.02.2024 року у справі № 336/ 678/24 провадження 1-кп/336/704/2024

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів після його проголошення.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку негайно після його проголошення,особам,які не були присутні при проголошенні вироку,його копія не пізніше наступного дня буде направлена поштою.

Суддя ОСОБА_1