УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2024 року

м. Київ

Справа № 466/13466/23

Провадження № 51 - 4562 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_4

на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2024 року

та вирок Львівського апеляційного суду від 26 червня 2024 року щодо

ОСОБА_5 ,

встановив:

Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 08 квітня 2024 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 309 ч. 1, ст. 71, 72, ст. 70 ч. 4 КК України

до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 9 місяців з конфіскацією майна.

Вироком Львівського апеляційного суду від 26 червня 2024 року апеляційну скаргу першого заступника керівника Львівської обласної прокуратури ОСОБА_6 задоволено частково, вищезазначений вирок місцевого суду скасовано в частині призначення покарання, ухвалено в цій частині новий вирок, за яким ОСОБА_5 призначено за ст. 309 ч. 1, ст. 70 ч. 4, ст. 72, 71 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 10 місяців, а в решті вирок залишено без зміни.

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд вищевказаних судових рішень в касаційному порядку.

Проте, касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427

КПК України, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення

її без руху на підставі ст. 429 ч. 1 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того,

у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа,

яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону,

що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Так, в порушення вимог ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України прокурор у своїй касаційній скарзі, хоч і зазначає про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, незаконність та необґрунтованість судових рішень, проте

не наводить доводи на обґрунтування цього відповідно до положень ст. 438 ч. 1, статей 412, 413 цього Кодексу.

Крім того, як убачається з вироку апеляційного суду, цей суд скасував вирок місцевого суду в частині призначеного ОСОБА_5 покарання та ухвалив в цій частині новий вирок. Незважаючи на це, прокурор у касаційній скарзі оскаржує вирок місцевого суду в частині призначеного покарання, тобто в тій частині, в якій вказане судове рішення було скасоване апеляційним судом, а отже не може бути предметом перегляду в касаційному порядку.

Також у поданій касаційній скарзі прокурор не зазначає в чому полягає незаконність вироку апеляційного суду в силу ст. 420 КПК України, які конкретно порушення закону, на його думку, було допущено цим судом, які доводи апеляційної скарги сторони обвинувачення суд апеляційної інстанції належним чином

не дослідив, не перевірив та не оцінив.

Вказані недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання

про відкриття касаційного провадження.

Керуючись ст. 429 ч. 1 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Залишити касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_4 без руху.

Встановити прокурору ОСОБА_4 п`ятиденний строк

для усунення зазначених недоліків з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3