Справа № 759/4958/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/2632/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого та його захисника на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бориспіль Київської обл., українця, громадянина України, який здобув середню освіту, одружений, має малолітню дитину - ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працював на посаді сантехніка у ТОВ «Будівельна компанія «Релакс», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий :

- 18.04.2008 Бориспільським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки;

- 05.03.2010 Бориспільським міськрайонним судом Київської області за ч. 3 ст. 185; ст. 198; ч. 2 ст. 289; ст. 70; ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців;

- 11.09.2014 Бориспільським міськрайонним судом Київської області за ч. 2 ст. 289; ст. 69; ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 1 місяць, -

засуджено за ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі. Початок строку відбування покарання рахувати з дня його фактичного затримання, тобто з 07.04.2023 року. Зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 23.02.2021 до 02.03.2021 (включно). Вироком вирішено питання щодо речових доказів.

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком ОСОБА_7 23.02.2021 приблизно о 20 год. 00 хв., знаходячись за адресою: м. Київ, вул. Обухівська 137 , прийшов у паркову зону з метою викрадення чужого майна. Знаходячись за вищевказаною адресою ОСОБА_7 звернув увагу на ОСОБА_10 , котра у цей час проходила неподалік. При цьому, ОСОБА_7 звернув увагу на сумку, яку ОСОБА_10 тримала на плечі та яку він вирішив відкрито викрасти, з метою обернення на свою користь та особистого збагачення. З метою реалізації свого злочинного умислу та особистого збагачення, направленого на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 підбіг до ОСОБА_10 , руками схопився за сумку та почав виривати її з рук, у свою чергу, ОСОБА_10 почала чинити опір. Переслідуючи мотив, направлений на заволодіння чужим майном, з метою подальшого його обернення на свою користь та особистого збагачення, ОСОБА_7 , погрожуючи застосувати фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілої ОСОБА_10 , вирвав з рук останньої сумку, у якій знаходилось належне їй майно, а саме: косметичка жовтого кольору, яка матеріальної цінності не становить; дві картки «ПРАТ Приватбанк» за номерами № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 ; магнітний ключ білого кольору, який матеріальної цінності не становить; помада червоного кольору, яка матеріальної цінності не становить; грошові кошти в розмірі 40 грн; мобільний телефон «Iphone XR 64 gb», IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , вартістю 16 999 грн, який був у червоному чохлі, який матеріальної цінності не становить. Відкрито викравши чуже майно, яке належить ОСОБА_10 , ОСОБА_7 з місця вчинення злочину втік, розпорядившись у подальшому викраденим на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме: відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вирок та постановити новий, яким змінити кваліфікацію злочину на ч. 1 ст. 186 КК України та застосувати покарання, передбачене її санкцією.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд не взяв до уваги покази обвинуваченого та безпідставно поклав в основу обвинувачення покази потерпілої, надані нею під час досудового розслідування щодо погроз застосувати насильство відносно неї зі сторони ОСОБА_7 , при цьому на неодноразові виклики потерпіла до суду не з`являлась на показання не надавала, що обґрунтовано ставить під сумнів достовірність та відповідність наданих нею показів.

Обвинувачений в апеляційній скарзі просив скасувати вирок суду та постановити новий, яким перекваліфікувати його дії з ч. 2 ст. 186 КК України на ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі та звільнити його від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що дійсно викрав майно у потерпілої, однак насильства та погроз насильства до неї не застосовував. Зазначає, що потерпіла в судові засідання не з`являлась та не підтверджувала обставин вчинення кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційні скарги,прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Винуватість ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі),поєднаному з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, стверджується доказами, які містяться у показаннях обвинуваченої, свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , протоколі прийняття заяви від 23.02.2021, протоколі огляду місця події від 23.02.2021 та додатках до нього, протоколах проведення слідчих експериментів від 10.03.2021 та додатках до них та інших джерелах.

Судом першої інстанції ретельно перевірялись доводи обвинуваченого та його захисника щодо наявності/відсутності з боку обвинуваченого погроз застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я особи. Зокрема, судом надавалась оцінка показанням свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ретельно досліджувався протокол проведення слідчого експерименту від 10.03.2021 з доданим до нього відеозаписом за участю потерпілої ОСОБА_10 , відповідно до якого потерпіла на місці, а саме за адресою: м. Київ, вул. Обухівська, 137 , відтворила події, які відбувалися 23.02.2021, та розказала яким чином обвинувачений ОСОБА_7 вирвав у неї з рук сумку з її речами та мобільний телефон. Так, вказувала як обвинувачений ОСОБА_7 підійшов до неї та почав виривати з її рук сумку, вона почала чинити опір та сумку з рук не відпускала. Після слів ОСОБА_7 «зараз підріжу», вона злякалася і сумку з рук випустила. Мобільний телефон вона тримала у руці, ОСОБА_7 побачив та вирвав силою з її руки мобільний телефон, подряпавши при цьому її палець (т.1, а.с. 86-88, 89).

Сукупності доказів по справі суд надав належну правову оцінку і дійшов вірного висновку про правову кваліфікацію дій ОСОБА_7 саме за ч.2 ст.186 КК України за ознакою погрози застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, що полягала у погрозі застосування колючо-ріжучого предмету.

Та обставина, що потерпіла не надавала показань в судовому засіданні , правильності висновків суду не спростовує, оскільки винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України, стверджується сукупністю доказів, яким суд надав належну правову оцінку.

Доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника про необхідність перекваліфікації дій обвинуваченого з ч.2 ст.186 КК України на ч.1 ст. 186 КК України на матеріалах кримінального провадження не ґрунтуються.

Покарання обвинуваченому судом призначено з дотриманням вимог ст.ст.50,65 КК України з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, при обранні виду та розміру покарання судом враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином; ставлення ОСОБА_7 до вчиненого; дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він одружений, має на малолітню дитину, місце реєстрації та проживання, до затримання працював, за даними наявної документації на обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває, що свідчить про його осудність, раніше судимий, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставини, що обтяжує покарання, у виді рецидиву злочинів. З огляду на вказані обставини, надавши оцінку їм в сукупності, суд правомірно прийшов до висновку про наявність підстав для реального відбування покарання, розмір якого визначений у межах санкції ч.2 ст.186 КК України, та цілком обґрунтовано не знайшов підстав для застосування вимог ст. 75 КК України.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для зміни чи скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин вирок є законним.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого та його захисника залишити без задоволення, а вирок Святошинського районного суду м. Києва від 11 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 - без зміни.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який перебуває під вартою, - у той же строк з дня отримання її копії .

Суддя: Суддя: Суддя: