Справа №:755/7590/24
Провадження №: 1-кс/755/2815/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" серпня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі Суд) у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві клопотання прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 23 квітня 2024 року за № 0001419, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу (далі КК) України, встановив :

І. Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно підозрюваного з огляду на наявність передумов, передбачених ст. 177, 178, п. 1-3 ч. 1 ст. 194, 199 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України.

ІІ. Встановлені обставини та наведені відомості на їх підтвердження щодо доцільності продовження строку застосування заходу забезпечення кримінального провадження

СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві розслідується вказане кримінальне провадження з правовою кваліфікацією ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 22 квітня 2024 року, не пізніше 11:55 год. (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_5 прийшов у двір багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Близько 12:03 год. ОСОБА_5 , дочекавшись поки хтось відчинить двері під`їзду, зайшов до другого під`їзду, піднявся на 6 поверх та наблизився до дверей квартири АДРЕСА_2 , що перебуває в користуванні ОСОБА_7 Обравши об`єктом свого злочинного посягання майно, що знаходиться в приміщенні вищевказаної квартири, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії є таємними від оточуючих, ОСОБА_5 , за допомогою заздалегідь заготовлених предметів, що мав при собі, відчинив вхідні двері шляхом пошкодження механізму замка, таким чином проник в приміщення даної квартири.

Продовжуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_2 , впевнившись, що мешканці в квартирі відсутні, таємно викрав наступні речі, що належить ОСОБА_7 , а саме: ноутбук марки «Dell» Latitude E5470 з серійним номером НОМЕР_1 , вартість якого згідно висновку експерта станом на 22.04.2024 складає 11900 грн., навушники марки «GBL», вартість яких згідно висновку експерта станом на 22.04.2024 складає 1119,30 грн., комп`ютерну мишку марки «Onikuma» CW907, вартість якої згідно висновку експерта станом на 22 квітня 2024 року складає 359,10 грн., підставку під ноутбук, вартістю 100 грн.

У подальшому, близько 13 год. 36 хв., утримуючи при собі викрадене майно, що стало об`єктом злочинного посягання, склавши його до поліетиленового пакету білого кольору, ОСОБА_5 вийшов через вхідні двері з вищевказаної квартири та спустився в двір даного будинку, отримавши можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд.

Після чого, залишив місце вчинення кримінального правопорушення, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 матеріальної шкоди на загальну суму 13478,40 гривень.

Крім того, 30 квітня 2024 року, в період часу з 10:30 год. до 16:30 год. (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_5 прийшов в двір багатоквартирного будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , й зайшов до другого під`їзду, піднявся на 2 поверх та наблизився до дверей квартири АДРЕСА_4 , яка перебуває в користуванні ОСОБА_8

Обравши об`єктом свого злочинного посягання майно, що знаходиться в приміщенні квартири, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії є таємними для оточуючих, ОСОБА_5 , за допомогою заздалегідь заготовлених предметів, що мав при собі, відчинив вхідні двері шляхом пошкодження механізму замка, таким чином проник в приміщення даної квартири.

Продовжуючи свої злочинні наміри, ОСОБА_5 , перебуваючи в приміщенні квартири АДРЕСА_4 , впевнившись, що мешканці в квартирі відсутні, повторно таємно викрав наступні речі, що належить ОСОБА_8 , а саме: ноутбук марки «Apple» Macbook Air M1 модель A2337 з серійним номером C02FMG2SQ624, вартістю 30999 грн., окуляри віртуальної реальності марки «Oculus» Quest 2 з серійним номером НОМЕР_2 , вартістю 10000 грн., універсальну мобільну батарею марки «Baseus» Bipow модель PPBD30K з серійним номером НОМЕР_3 , вартістю 999 грн., систему нагрівання тютюну IQOS Original Duo, вартістю 1399 грн.

У подальшому, утримуючи при собі викрадене майно, що стало об`єктом злочинного посягання, ОСОБА_5 вийшов через вхідні двері з вищевказаної квартири та спустився в двір зазначеного будинку, отримавши можливість розпорядитись викраденим майном на власний розсуд, після чого залишив місце вчинення кримінального правопорушення, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 43397 гривень.

У наслідок чого, 31 травня 2024 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

04 червня 2024 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва підозрюваному ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту, заборонивши цілодобово залишати постійне місце проживання та покладено на нього обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України.

23 липня 2024 року постановою керівника Дніпровської окружної прокуратури м. Києва строк досудового розслідування у кримінальному провадженні було продовжено до трьох місяців, тобто до 31 серпня 2024 року. Потім, ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2024 року такий строк досудового розслідування продовжено до 5-ти місяців, тобто до 31 жовтня 2024 року включно.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколом огляду місця події від 22 квітня 2024 року, за адресою: АДРЕСА_5 ; протоколами допиту потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; протоколом огляду місця події від 08 травня 2024 року за адресою АДРЕСА_6 ; протоколом обшуку від 21 травня 2024 року, й іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Також, на даний час, продовжують існувати та не зменшились наступні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема:

- наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обумовлена тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України, що є тяжкими кримінальними правопорушеннями, санкцією статті передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років, що свідчить про обставини, які можуть бути підставою та мотивом для підозрюваного навмисно переховуватися від слідства та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності;

- ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, також має місце, оскільки досудове розслідування на даний час триває та слідством встановлюються додаткові докази для формулювання подальшого обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні тяжкого злочину, володіючи інформацією про наявні у органу розслідування докази, так як відомості про них зазначено в повідомленні про підозру та клопотанні про продовження запобіжного заходу, може знищити додаткові докази, про які на даний час невідомо слідству.

Тим паче, щоу кримінальному провадженні у цей час не встановленні всі учасники вчинення кримінального правопорушення, тримає проведення наступних експертиз: судово-портретна експертиза, фототехнічна експертиза, існує наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки знаходячись на волі ОСОБА_5 , буде мати реальну можливість незаконно впливати на інших учасників процесу з метою уникнення відповідальності;

- ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ґрунтується на тому, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити свою злочинну діяльність, враховуючи те, що ОСОБА_5 був неодноразово засуджений за вчинення заволодіння чужим майном, поєднаним з проникненням до житла, ніде офіційно не працює та немає постійного джерела доходу, що може спонукати його до вчинення нових злочинів, враховуючи важку соціально-екномічну ситуацію та вкрай складні умови воєнного стану.

Відповідно,менш суворі запобіжні заходи будуть не достатніми для забезпечення належної кримінально-процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 та запобігання зазначеним ризикам.

Тому, сторона обвинувачення, вбачає слушним, продовжити підозрюваному ОСОБА_5 строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_7 , до 31 жовтня2024 року та із покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України: 1) прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду, залежно від стадії кримінального провадження; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає (м. Київ) без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду, залежно від стадії кримінального провадження; 3) повідомляти слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду, залежно від стадії кримінального провадження про зміну свого місця проживання; 4) утримуватись від спілкування з потерпілими визначеними у цьому кримінальному провадженні, крім проведення спільних процесуальних дій.

ІІІ. Позиції сторін

У судовому засіданні прокурор групи прокурорів - прокурор Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 заявлене клопотання підтримав з підстав, вказаних у його мотивувальній частині.

Сторона захисту заперечувала проти застосування заходу забезпечення кримінального провадження відносно підозрюваного у розрізі не доведення, на їх переконання обставин регламентованих п. 1-3 ч. 1 ст. 194, ст. 199 КПК.

IV. Правове регулювання питання

Вирішення питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК, яка в свою чергу регламентує таке :

- заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості провадження (ч. 1 ст. 131 КПК);

- метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (ч. 1 ст. 177 КПК);

- підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК);

- при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначениху ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини (ч. 1 ст. 178 КПК);

- під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК);

- клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. (ст. 199 КПК);

- строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим (ч. 6 ст. 181 КПК).

V. Мотиви слідчого судді

Слідчий суддя, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані ними матеріали та проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішенні питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, приходить до наступного.

Порядок встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура), як певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (див. постанову Верховного суду України від 16 березня 2017 року у справі № 671/463/15-к) та з порушеного питання регламентує, що застосування запобіжного заходу здійснюється у конкретному кримінальному провадженні та вимагає досить детального аналізу не тільки фактичних обставин вчинення правопорушення, але й врахування особи, яка є ймовірним суб`єктом його вчинення.

Перелік обставин, які б свідчили «за» або «проти» обрання запобіжного заходу, може бути лише приблизним і не є вичерпним. З огляду на це, у кожному випадку при розгляді клопотання щодо запобіжного заходу суд вирішуючи питання, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини з числа передбачених ст. 178 вказаного Кодексу, зокрема: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватою; 3) вік та стан здоров`я; 4) міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання, у тому числі наявність родини й утриманців; 5) наявність постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію; 7) майновий стан; 8) наявність судимостей; 9) дотримання умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди ; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

В цій ситуації відносно підозрюваного встановлено такі відомості, як-то:

- ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, громадянин України, із профільною середньою освітою, неодружений, безробітній, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_7 ,

- історія судимий: 06 вересня 2007 року Шевченківським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК до 3 років 6 місяців позбавлення волі; 27 листопада 2012 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 186 КК до 5 років позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання, у порядку ст. 75 того ж Кодексу, з іспитовим строком 3 роки; 30 липня 2014 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 15 - ч.1 ст.162 КК до штрафу у сумі1700 грн.; 09 червня 2017 року ухвалою Дарницького районного суду м. Києва вирок Сиктивкарського міського суду Республіки Комі від 07 квітня 2016 року приведено у відповідність до законодавства України, із визначенням, що останній повинен відбувати покарання за злочини, передбачені ч. 1 ст. 358, ч. 3, 4 ст.185 КК, з урахуванням ст. 70 вказаного Кодексу, у виді позбавлення волі на строк до 4 років; 06 листопада 2019 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 185 КК до 5 років 1 місяця позбавлення волі та звільнений 01 березня 2023 року з місць позбавлення волі за відбуття строку покарання;

- за своїм віком, має задовільні соціальні зв`язки, для особи його віку та статусу, прийнятну репутацію (див. копії подяк наданих стороною захисту), задовільний стан здоров`я;

- у цьому провадженні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України за 2 епізодами;

В розрізі наведеного, вирішуючи по суті поставлене питання, слідчий суддя має з`ясувати наявність ряду обставин, на які вказує сторона обвинувачення в клопотанні:

(і) щодо обґрунтованості підозри

Винятково законами України визначаються діяння, які є кримінальними правопорушеннями (п. 22 ст. 92 Конституції України), зокрема ним (злочином) є передбачене Кримінальним кодексом України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину (ч. 1 ст. 11 КК України).

Таким чином, застосуванню запобіжного заходу має передувати підозра у вчиненні кримінального правопорушення, тобто діяння, яке підпадає під ознаки діянь, передбачених Особливою частиною КК, оскільки Верховний Суд України у пункті 10 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25 квітня 2003 року № 4 зауважив, що розглядаючи питання щодо запобіжного заходу, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину обґрунтованою, тобто чи є встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).

При цьому, саме поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК України), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» (від 30 серпня 1990 року, заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, 32 , https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-57721) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (див. рішення у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», заява № 42310/04, від 21 квітня 2011 року, 175, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-204031 ).

Тлумачення поняття «обґрунтованості» буде залежати від усіх обставин справи (див. справу «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», § 32). Під поняттям «обґрунтованої підозри» у скоєнні кримінального правопорушення розуміється «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин» («Ilgar Mammadov v. Azerbaijan», заява № НОМЕР_4 , від 29 травня 2019 року , § 88, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-193543 ).

Вирішення питання про наявність «обґрунтованої підозри» потребує встановлення: (а) фактичної складової, що включає наявність фактичних обставин, що вказують на причетність певної особи до вчинення кримінального правопорушення; (b) матеріально-правової складової, що включає наявність у діянні особи складу певного правопорушення за національним кримінальним законом.

Для дотримання фактичної складової підозри щодо причетності особи до вчинення кримінального правопорушення необхідна наявність певних об`єктивних підстав (фактів або інформації), на основі яких можна небезпідставно стверджувати, що відповідна особа могла вчинити злочин. Наявність таких «об`єктивних підстав» має підтверджуватися певними відомостями чи доказами, які повинні відповідати вимогам належності та допустимості, при цьому бути достатніми для висновку про причетність певної особи до вчинення конкретного кримінального правопорушення.

Слідчий суддя виходить з того, що:

(1) докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (див. постанову ВС від 28 березня 2019 року у справі № 154/3213/16), у той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК України);

(2) на вказаному етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу з урахуванням того, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для обґрунтування засудження чи для навіть пред`явлення обвинувачення; це досягається на наступній стадії кримінального розслідування (див. рішення «Murray v. the United Kingdom», заява № 18731/91, від 08 лютого 1996 року , §55, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-57980; «K.-F. v. GERMANY», заяви № 144/1996/765/962, від 27 листопада 1997 року, 57, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-58119 ).

Проаналізувавши долучені до клопотання документи за своїм внутрішнім переконанням, у порядку ст. 94 КПК України, слідчий суддя вважає, що наявні у провадженні фактичні дані, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (протоколи слідчих дій, висновки експертів та інші документи) свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, у яких йому повідомлено про таку підозру, оскільки в своїй сукупності вказують на існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити ці правопорушення.

У зв`язку з чим, вважати підозру явно неприйнятною неможливо, оскільки стороною обвинувачення надано важливі відомості (протоколи слідчих дій, інші документи), які вказують на те, що причетність підозрюваного до вчинення кримінальних правопорушень є вірогідною.

В той час, як сама обґрунтована підозра, згадана в статті 5 § 1(c) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії (йдеться про стадію вирішення питання щодо того чи іншого запобіжного заходу). Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, в якому підозрюється особа, і полягає подальша мета розслідування.

Як наслідок є дійсними обставини, визначені п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України.

(іі) щодо наявності ризиків

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, у той час як підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) слідчий суддя використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні.

З його урахуванням слідчий суддя погоджується з доводами клопотання про наявність ризиків вказаних у клопотанні та наведених у п. ІІ ухвали. Дійсність вказаних ризиків слідчим суддею оцінено у світлі факторів, пов`язаних з характером особи підозрюваного, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, та того, що вони належним чином вмотивовані прокурором та підтверджуються наявними матеріалами, зокрема:

(а) щодо ризику переховування, то слід зауважити, що у рішенні ЄСПЛ «Loizidou v. Turkey» від 18 грудня 1996 року (заява № 15318/89, п. 43, 53, https://hudoc.echr.coe. int/rus?i=001-62566 ), у тому числі йшлося про події, що мали місце на території Республіки Кіпр під час окупації частини її території та судом було прямо зазначено, що норми Конвенції не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ та загального контексту проблеми.

Слідчий суддя враховує фактичну ситуацію в Україні, а саме те, що з 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території нашої держави введений воєнний стан, який триває по цей час.

Введення в країні воєнного стану було обумовлено збройною агресією Російської Федерації проти України, розпочатої 20 лютого 2014 року, внаслідок чого частина території України (Автономна Республіка Крим і місто Севастополь) є анексованою, деякі райони Донецької та Луганської областей є тимчасово окупованими, а сама збройна агресія починаючи з 24 лютого 2022 року набула повномасштабного характеру (див. п. 5.1 Рішення КС України від 06 квітня 2022 року № 1-р(ІІ)/2022 у справі № 3-192/2020 (465/20), відповідно, на думку слідчого судді, положення КПК України не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ в України та загального контексту проблеми, викликаної збройною агресією РФ.

Підсумовуючи наведене, слідчий суддя зауважує, що до обставин ризику втечі безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях (див. в т.ч. з цього питання пункт 8 рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, котрі відповідають критеріям офіційних згідно Рішення РС України № 23 від 05 серпня 2022 року).

Також, при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі наявні обставини, зокрема, серед таких обставин підлягає оцінюванню «тяжкість покарання», що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» (від 26 червня 2001 року, § 80, заява № 33977/96, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-59613), за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні по справі «Punzelt v. Czech Republic» (від 25 квітня 2000 року, § 76, заява № 31315/96, https://hudoc.echr.coe.int/rus?i=001-58785), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Разом з тим зазначена обставина має враховуватися крізь призму суб`єктивного сприйняття особою можливої загрози настання покарання за вчинення правопорушення, тобто фактично йдеться про ту потенційну загрозу, настання якої може спробувати уникнути підозрюваний. Саме тому, на думку слідчого судді, комплексний аналіз суворості можливого покарання має включати не тільки вид і міру санкції, передбаченої КК України, але й інші обставини негативного характеру для особи, яких вона може зазнати не тільки в результаті постановлення обвинувального вироку, але й під час самого розслідування.

Небезпеку переховування від правосуддя, на думку слідчого судді, не можна виміряти тільки залежно від тяжкості можливого покарання з точки зору самої санкції статті КК, адже її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних чинників, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її незначною, зокрема, треба враховувати характер особи, його моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, а також його контакти. В цьому ключі тяжкість є тільки релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Відповідно, забезпечуючи таку оцінку, Суд враховує, що (1) підозрюваний підозрюється у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що в поєднанні (2) з даними про його особу, зокрема, характер, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, контакти, вказують на те, що в сукупності ці обставини дають підстави вважати, що серйозність покарання, в даному випадку, є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти;

(b) щодо ризику впливу, то оцінюючи його наявність у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що підозрюваний, не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, іншим підозрюваним, яким відомі обставини вчинення злочину, у яких останній підозрюється, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Тобто, наявність ризику впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом;

(c) ризик вчинення іншого кримінального є дійсними з огляду на відомості про судимість підозрюваного та характеру самої підозри, котра стсоуєтсья 2 самостійних епізодів таємного викрадення майна за 22 та 30 квітня 2024 року.

Відповідно є доведеними обставини, визначені п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України.

(ііі) щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів

Відповідно до ст. 194 КПК України наявність ризику є підставою для застосування запобіжного заходу, а тому визначаючись з тим, який саме запобіжний захід на даному етапі у кримінальному провадженні убезпечить від його настання, слідчий суддя ураховує таке.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж окреслені заявником по відношення до підозрюваної не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене слідчий суддя у ракурсі установлених фактичних обставин уважає, що на даному етапі кримінального провадження запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово стосовно підозрюваного (1) буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки та (2) зможе запобігти ризикам, які передбачені статтею 177 КПК, та які були встановлені судом.

Тому, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінивши в сукупності всі обставини, у тому числі визначені п.п. 1-11 ч. 1 ст. 178 КПК України, уважає, що встановлені дані у своїй сукупності, зокрема, вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я; міцність соціальних зв`язків в місці його постійного проживання; репутація; майновий стан, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини, вказують на те, що обставини передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України є дійсними, в цей період, що, у світлі норм кримінального процесуального законодавства України, свідчить про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

(іv) щодо обов`язків з числа вказаних у ч. 5 ст. 194 КПК України

Згідно ч. 5 ст. 194 КПК якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Прокурор вбачав слушним покладення обов`язків наведених у п. ІІ цієї ухвали.

Відповідно, з урахуванням установлених обставин цього кримінального провадження, на переконання, слідчого судді слушним є покладення на підозрюваного наступних обов`язків:не відлучатися із населеного пункту - м. Київ без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, залежно від стадії кримінального провадження; утриматися від спілкування з потерпілими ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , окрім як під час проведення спільних слідчих та/або процесуальний дій.

Позаяк, саме вони будуть пропорційними, помірними, та такими, що не становитимуть надмірний тягар для підозрюваної особи, у зв`язку з чим не суперечитимуть п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, та будуть здані уникнути настання у провадженні обставин визначених ст. 177 цього ж Кодексу.

Щодо зобов`язання прибувати за кожною вимогою, то ч. 5 ст. 194 КПК України визначено імперативний перелік альтернативних обов`язків, які слідчий суддя вправі покласти на обвинуваченого, проте вказані у клопотанні обов`язки до даного переліку не віднесено взагалі.

При цьому, дана правова норма регламентує, що слідчий суддя, зобов`язує підозрюваного прибувати за кожною вимогою до суду чи іншого органу державної влади, а також виконувати один або і кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Зміст зазначеної норми свідчить про те, що законодавець визначив, що зобов`язання прибувати за кожною вимогою уповноваженого органу є складовою запобіжного заходу, не пов`язаного з тримання під вартою, та зберігається за підозрюваним весь час протягом дії запобіжного заходу, у зв`язку з чим не потребує обрання або ж продовження.

При цьому, обов`язок утримання від спілкування з потерпілими слідчий суддя деталізує даними про потерпілих.

Тому, у підсумку слідчий суддя, враховуючи з`ясовані дані про особу підозрюваного, вважає слушним продовжити дію вказаних обов`язків, з урахуванням положень речення 2 ч. 7 ст. 194 КПК, до 28 жовтня 2024 року.

На підставі викладеного та керуючись статтями 131-132, 176-178, 181, 184, 193, 194, 199, 309, 372-376, 395, 534 Кримінального процесуального кодексу України, Суд постановив:

клопотання - задовольнити частково.

Строк тримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під домашнім арештом з забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_7 , цілодобовопродовжити до 28 жовтня 2024 року, за виключенням випадків необхідності отримання медичної допомоги та прибуття до укриття чи бомбосховища обумовленого сиреною та/або повідомленням «Повітряна тривога» в регіоні проживання підозрюваного.

Зобов`язати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати за кожною вимогою до слідчого в межах строку дії заходу забезпечення кримінального провадження та, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, до 28 жовтня 2024 року визначити строк дії наступних обов`язків:

? не відлучатися із населеного пункту - м. Київ без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

? повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, залежно від стадії кримінального провадження;

? утриматися від спілкування з потерпілими ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_13 , окрім як під час проведення спільних слідчих та/або процесуальний дій.

В іншій частині клопотання відмовити в його задоволенні.

Роз`яснити підозрюваному, що працівники УП з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в його житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала слідчого судді, щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвалу передати через прокурора для виконання органу УП за місцем проживання підозрюваного та зобов`язати останніх негайно поставити його на облік і повідомити про це суд.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Дніпровської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 .

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 09:10 год. 02 вересня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1