Справа 761/4026/23 Головуюча в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/4222/2024 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

27 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року, ОСОБА_6 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 353, ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 19 липня 2024 року з можливістю внесення застави в розмірі 850 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 2 573 800 гривень та в разі її внесення, покладенням на останнього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Дане рішення мотивовано тим, що ризики, які були констатовані при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою не припинили свого існування, а саме, ризики передбачені п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Судом при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу було враховано зміст та обсяг обвинувачення, конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, а також покарання, яке загрожує обвинуваченому, у разі доведення його винуватості. Окрім цього, судом враховано, що жодних відомостей про наявність в обвинуваченого офіційного джерела доходу, міцних соціальних зв`язків, зокрема відомостей, що ОСОБА_6 проживає зі своєю малолітньою дитиною та утримує її, та інших факторів, які б могли свідчити про наявність запобіжників в обвинуваченого, що може перешкодити останньому вільно залишити своє постійне місце проживання з метою ухилення від кримінального провадження, суду надано не було. Підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який судом не встановлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду першої інстанції, захисник подав апеляційну скаргу, вказавши на її незаконність та необґрунтованість. В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказав на те, що рішення суду не містить достатніх мотивів, які б підтверджували доцільність продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , а клопотання прокурора фактично містило формальний перелік ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Звернув увагу, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 15 травня 2024 року було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 до 10 липня 2024 року. Отже, необґрунтованим є висновок прокурора стосовно продовження існування ризиків вчинення будь-яких дій, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Окрім того, захисник посилається на численну практику Європейського суду з прав людини щодо невідповідності «подвійного» тримання особи під вартою, що є порушенням вимог ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У зв`язку з цим, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи у слідчому ізоляторі, здатний порушувати свої процесуальні обов`язки або якимось чином перешкоджати кримінальному провадженню. На думку захисника, зазначені обставини свідчать про наявність в обвинуваченого соціального запобіжника від вчинення дій, про які зазначає у своєму клопотанні прокурор. Окрім цього, захисник вважає, що розмір застави, визначений ОСОБА_6 , є надмірно великим, оскільки у матеріалах справи відсутні будь-які докази про наявність у ОСОБА_6 активів у вигляді готівкових чи безготівкових грошових коштів, рухомого та нерухомого майна, завдяки яким чи продажу яких він міг би теоретично сплатити необхідну грошову суму. Просив ухвалу скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а запобіжний захід щодо ОСОБА_6 скасувати.

Оскільки апелянтом в апеляційній скарзі не порушувалось питання про розгляд апеляційної скарги із участю сторін, колегія суддів вважала за можливе розглянути справу відповідно до положень ч. 4 ст. 4221 КПК України без участі сторін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Як вбачається із апеляційної скарги, захисником фактично порушене питання про скасування оскаржуваної ухвали. Між тим, колегія суддів звертає увагу на те, що ухвала судом першої інстанції була постановлена 21 травня 2024 року, строк тримання під вартою обвинуваченого був визначений до 19 липня 2024 року. Між тим, ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 червня 2024 року, строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою був продовжений до 24 серпня 2024 року. На день розгляду справи судом апеляційної інстанції ухвала Шевченківського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою фактично втратила чинність, висновки, які були зроблені у цій ухвалі, на сьогоднішній час втратили своє юридичне значення, що указує на неможливість скасування цієї ухвали судом апеляційної інстанції.

Необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

За своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій (поведінки підозрюваного, обвинуваченого), перелік яких визначений ч. 1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах, про імовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню в одному зі способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому. Проте, існування можливості такої протидії на майбутнє, повинно підтверджуватися доказами станом на момент ухвалення відповідного рішення. Це твердження знайшло своє підтвердження у ряді статей чинного КПК України. Зокрема, аналіз положень ч. 2 ст. 177, ч. 1 ст. 194, ч. 1 ст. 196, ч. 3 ст. 199 КПК України дає підстави стверджувати те, що як у випадку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так і у випадку продовження строку дії цього запобіжного заходу суд вирішує питання про існування ризиків станом на час ухвалення відповідного рішення. У зв`язку із цим, колегія суддів вважає, що перевірка висновків суду першої інстанції про існування того чи іншого ризику, передбаченого ч. 1 ст. 177 КПК України, можливо лише під час дії ухвали про застосування запобіжного заходу чи продовження строку тримання під вартою, тобто у час, коли ці ризики дійсні та існує реальна можливість перевірки їх існування. Та обставина, що станом на час розгляду справи оскаржувана ухвала втратила чинність унеможливлює скасування цієї ухвали, що указує на необґрунтованість вимог захисника в частині скасування цієї ухвали.

Колегія суддів також зважає на те, що відповідно до вимог ст. 407 КПК України до повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги відноситься прийняття рішення пов`язаного виключно із втручанням у судове рішення шляхом його зміни чи скасування або невтручання, шляхом залишення цього рішення без змін. Цією нормою закону не передбачено можливості встановлення будь-яких фактів, констатації порушень закону тощо без прийняття апеляційним судом свого рішення щодо рішення суду першої інстанції. У зв`язку із цим, за відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення як такого, яке втратило чинність, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості ухвалити будь-яке рішення щодо тих обставин, які наведені апелянтом у апеляційній скарзі.

Колегія судів зважає і на те, що нормами КПК України не передбачається можливості залишення апеляційної скарги без розгляду. Наведені вище обставини не дають також підстав для закриття апеляційного провадження.

Із урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку із неможливістю скасування ухвали Шевченківського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року про продовження строку тримання ОСОБА_6 під вартою, а тому колегія суддів залишає апеляційну скаргу захисника без задоволення, а зазначену ухвалу - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 419, 4221 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 21 травня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 до 19 липня 2024 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ

____________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4