Єдиний унікальний номер 448/650/24
Провадження № 1-кс/448/247/24
У Х В А Л А

13.08.2024 року слідчий суддя Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , розглянувши заяву ОСОБА_2 про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні №0000097 від 09.04.2024 року,

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеною заявою.

Дану заяву згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду передано на розгляд слідчому судді ОСОБА_1 .

Вивчивши заяву та подані до такого матеріали, приходжу до наступного висновку.

Відповідно до положень ст.22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

У статті 26 КПК України зазначено, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Тобто, виходячи з положень ст.ст.22, 26 КПК України, на особу, яка подає клопотання, покладається обов`язок доведення перед слідчим суддею факту того, що клопотання подала особа, яка має на це право; клопотання підлягає розгляду в цьому суді; клопотання подано у встановлений строк та на дію чи бездіяльність, що підлягають оскарженню до слідчого судді.

Відповідно до ст.131 КПК України арешт майна є видом заходу забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ст. 132 КПК України встановлено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до частини 1 статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

З аналізу статей 171-174 КПК України вбачається, що у клопотанні про скасування арешту в обов`язковому порядку має бути зазначено наступне: хто звертається із клопотанням про скасування арешту майна /власник майна тощо/; перелік і вид майна, арешт, який має бути скасовано; яким процесуальним документом та коли був накладений арешт; мотивація чому слід скасувати арешт. Також, до клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими заявник обґрунтовує доводи клопотання.

Заявник ОСОБА_2 звернувся до слідчого судді із заявою про скасування арешту майна, однак не долучив до клопотання відповідну ухвалу про арешт майна, засвідчену належним чином, та доказів того, що ОСОБА_2 , дійсно є власником арештованого майна.

Матеріали заяви не містять будь-яких письмових доказів щодо кримінального провадження, в межах якого накладено арешт на відповідне майно, що, крім іншого, унеможливлює належне визначення територіальної юрисдикції при розгляді даного клопотання.

Згідно з частини 6 статті 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Судом враховується, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких-не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання із боку держави.

У зв`язку з наведеним, вказані висновки суду не є порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

Беручи до уваги, що заява про скасування арешту майна подано ОСОБА_2 без додержання вимог статті 174 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що таку слід повернути останньому.

Повернення заяви не позбавляє право особи повторно звернутись до суду у встановленому законом порядку.

Керуючись статтями 170-175, 309 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_2 про скасування арешту з майна у кримінальному провадженні №0000097 від 09.04.2024 року, - повернути особі, яка його подала.

Роз`яснити заявнику, що повернення заяви не позбавляє його права повторного звернення до слідчого судді, суду в порядку, передбаченому Кримінальним процесуальним кодексом України.

Копію ухвали про повернення заяви надіслати заявнику ОСОБА_2 .

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1