КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4642/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0000019 від 02 лютого 2024 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю:

представника власника майна ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , яке погоджене прокурором Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000019 від 02.02.2024 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України.

Накладено арешт із забороною на відчуження, розпорядження та користування на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилучене в квартирі АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон Redmi 9C NFC IMEI: НОМЕР_1 з сім картою НОМЕР_2 ; банківська картка «Монобанк» НОМЕР_3 ; посвідчення водія НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; рамка з сім картою «Лайфсел» НОМЕР_5 ; банківська картка «Ощадбанк» НОМЕР_6 ; грошові кошти номіналом 100 доларів США: НВ75235293L; СВ14103406Е; KG44110858B; КВ48034964С; КВ69689853R; НВ96282379С; KL15273597В; КВ76415146L; FF53181918С; КВ42778349І; НЕ69210835С; КВ77243946Н; НВ30080984Н; КВ09142624К; НD20911813В; НВ85034671F; КВ45929442G; НВ03103273Р; НВ26232184А; КК17659130А на загальну суму 2 000 доларів США; предмети схожі на грошові кошти номіналом 20 доларів США: PF16148733; МВ87957040Е; предмет схожий на купюру 10 доларів США JK06283913В; предмет схожий на купюру номіналом 2 долари США ВО7764229А; блокнот із чорновими записами, прозорий поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною, три прозорі поліетиленові пакети з пазовим замком з порошкоподібною речовиною, банківська картка «Монобанк» НОМЕР_7 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року та відмовити у задоволенні клопотання слідчого про арешт майна, вилученого під час обшуку 22 травня 2024 року в квартирі АДРЕСА_1 .

На обґрунтування апеляційної скарги захисниця посилається на те, що обшук в квартирі АДРЕСА_1 проводився 22 травня 2024 року, після чого, 23 травня 2024 року слідчий СВ Печерського УП ГУ НП у місті Києві ОСОБА_8 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на вилучене під час обшуку майно.

31 травня 2024 року під час засідання по справі № 757/24927/24-к прокурор Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 подала заяву до Печерського районного суду міста Києва про повернення клопотання.

03 червня 2024 року з посиланням на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 31.05.2024 року № 757/24927/24-к після усунення недоліків слідчий СВ Печерського УП ГУ НП у місті Києві старший лейтенант поліції ОСОБА_8 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене під час обшуку 22 травня 2024 року.

При цьому, відповідно ч. 3 ст. 172 КПК України слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Проте, в ухвалі від 31.05.2024 року по справі № 757/24927/24-к, на яку посилається слідчий, зазначається про заяву прокурора про повернення клопотання і жодного посилання на ст. 172 КПК України та на ст. 171 КПК України, та недотримання її вимог, як на підставу повернення клопотання, в цій ухвалі не зазначено.

При цьому, повернення прокурору клопотання про арешт майна на усунення недоліків є прерогативою суду у разі недодержання прокурором вимог ст. 171 КПК України.

Адвокат посилається на те, що судом навіть не розглядалось клопотання прокурора про арешт майна на відповідність вимогам ст. 171 КПК України, а саме клопотання про арешт майна було повернуто на підставі заяви прокурора.

Зазначає, що з матеріалів клопотання встановлено, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, було вилучено 22.05.2024 року 17 год. 30 хв. - час закінчення обшуку, а тому клопотання про арешт майна, вилученого під час обшуку повинно було бути поданим до суду не пізніше 48 годин після вилучення майна.

Таким чином, слідчим СВ Печерського УП ГУ НП у місті Києві старшим лейтенантом поліції ОСОБА_8 пропущений строк звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, оскільки клопотання про арешт майна, вилученого під час обшуку 22 травня 2024 року, подано заново лише 03 червня 2024 року.

Також апелянт звертає увагу на відсутність в матеріалах справи клопотання про поновлення процесуальних строків звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна.

Крім того, апелянт вказує, що ухвалою слідчого судді про обшук не було прямо надано дозвіл на відшукання грошових коштів, тому можливість законного утримання цих грошових коштів органом досудового розслідування можлива лише в разі накладення на них арешту, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, в обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що предмети мають значення речових доказів в розумінні ст. 98 КПК України, а саме являються матеріальними об`єктами, які могли бути знаряддям вчинення злочину та/або могли зберігати на собі його сліди, можуть бути предметом кримінального правопорушення, оскільки на даному етапі мотив вчинення злочину достеменно не встановлений, та можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Однак, вилучені під час обшуку грошові кошти належать ОСОБА_6 на підставі права власності, як результат трудової та підприємницької діяльності. Дані кошти жодним чином не стосуються вищезазначеного кримінального провадження.

Апелянт посилається і на те, що під час контрольних закупок були використані грошові кошти номіналом 100 (сто) доларів США наступними купюрами: HL01364229E; HF96868143C; KB95320206F; HE33294805D; CF90379989A; FG42095676A; СК26047317А; СК26047312А; CD15388713A; КА36360028А; KG29767899B; HB76560995Q; НА18263314В; НЕ90015494С; НК02709801В; KF36267342D; ІВ39853862А, проте жодна купюра не збігається з купюрами, вилученими під час обшуку у ОСОБА_6 .

На переконання апелянта, слідчий в своєму клопотанні не обґрунтував належним чином необхідність накладення арешту на дані грошові кошти.

В судове засідання прокурор не з`явився, про дату, час та місце судового засідання його повідомлено у встановленому законом порядку, тому колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності прокурора, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника власника майна ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу з викладених в ній доводів та просила її задовольнити в повному обсязі, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчим відділом Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000019 від 02.02.2024 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи свої протиправні дії, за попередньою змовою групою осіб, у невстановленому місці, даті та час незаконно придбав, перевіз з метою збуту наркотичний засіб у великих розмірах та в подальшому збув його.

У вказаному кримінальному провадженні 22.05.2024 року відповідно до ст. 276 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та 23.05.2024 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

22.05.2024 року в період часу з 14 години 29 хвилин по 17 годину 30 хвилин відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва № 757/22262/24-к від 16.05.2024 року з метою припинення злочинної діяльності, виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення та майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, проведено обшук у квартирі АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_14 , (реєстраційний номер облікової картки НОМЕР_8 ) та яка фактично використовується ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В ході проведення обшуку виявлено та вилучено у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- мобільний телефон Redmi 9C NFC IMEI: НОМЕР_1 з сім картою НОМЕР_2 ; банківська картка «Монобанк» НОМЕР_3 ; посвідчення водія НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 ; рамка з сім картою «Лайфсел» НОМЕР_5 ; банківська картка «Ощадбанк» НОМЕР_6 ; грошові кошти номіналом 100 доларів США: НВ75235293L; СВ14103406Е; KG44110858B; КВ48034964С; КВ69689853R; НВ96282379С; KL15273597В; КВ76415146L; FF53181918С; КВ42778349І; НЕ69210835С; КВ77243946Н; НВ30080984Н; КВ09142624К; НD20911813В; НВ85034671F; КВ45929442G; НВ03103273Р; НВ26232184А; КК17659130А на загальну суму 2 000 доларів США. Предмети схожі на грошові кошти номіналом 20 доларів США: PF16148733; МВ87957040Е. предмет схожий на купюру 10 доларів США JK06283913В. Предмет схожий на купюру номіналом 2 долари США ВО7764229А - поміщено до спецпакету ICR0004890;

- блокнот із чорновими записами - поміщений до спецпакету ЕХРО317148;

- прозорий поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною - поміщено до спецпакету ICR0004891;

- три прозорі поліетиленові пакети з пазовим замком з порошкоподібною речовиною - поміщено до спецпакету ICR 0004897;

- банківська картка «Монобанк» НОМЕР_7 - поміщено до спецпакету ICR 0004892.

22.05.2024 року постановою слідчого СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві старшого лейтенанта ОСОБА_8 вищевказані вилучені речі визнані речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000019 від 02.02.2024 року.

03.06.2024 року слідчий слідчого відділуПечерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , за погодженням з прокурором Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року задоволено клопотання слідчого слідчого відділу Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_8 , погоджене прокурором Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_9 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0000019 від 02.02.2024 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України.

Накладено арешт із забороною на відчуження, розпорядження та користування на майно, яке належить підозрюваному ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилучене в квартирі АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон Redmi 9C NFC IMEI: НОМЕР_1 з сім картою НОМЕР_2 ; банківська картка «Монобанк» НОМЕР_3 ; посвідчення водія НОМЕР_4 на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; рамка з сім картою «Лайфсел» НОМЕР_5 ; банківська картка «Ощадбанк» НОМЕР_6 ; грошові кошти номіналом 100 доларів США: НВ75235293L; СВ14103406Е; KG44110858B; КВ48034964С; КВ69689853R; НВ96282379С; KL15273597В; КВ76415146L; FF53181918С; КВ42778349І; НЕ69210835С; КВ77243946Н; НВ30080984Н; КВ09142624К; НD20911813В; НВ85034671F; КВ45929442G; НВ03103273Р; НВ26232184А; КК17659130А на загальну суму 2 000 доларів США; предмети схожі на грошові кошти номіналом 20 доларів США: PF16148733; МВ87957040Е; предмет схожий на купюру 10 доларів США JK06283913В; предмет схожий на купюру номіналом 2 долари США ВО7764229А; блокнот із чорновими записами, прозорий поліетиленовий пакет з порошкоподібною речовиною, три прозорі поліетиленові пакети з пазовим замком з порошкоподібною речовиною, банківська картка «Монобанк» НОМЕР_7 .

Задовольняючи дане клопотання, подане в межах кримінального провадження № 0000019 від 02.02.2024 року, слідчий суддя виходив з наявності передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речового доказу та запобігання його приховуванню, пошкодженню, знищенню, перетворенню, відчуженню.

З таким рішенням слідчого судді колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою, зокрема, і збереження речових доказів.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладено у встановленому цим КПК порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

На переконання колегії суддів, задовольняючи дане клопотання, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність підстав, передбачених ст. 170 КПК України, для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, оскільки вказане майно в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним в ст. 98 КПК України та визнане речовим доказом у даному кримінальному провадженні постановою слідчого від 22.05.2024 року.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні слідчого правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, та обґрунтовано задоволено клопотання слідчого про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на майно, з тих підстав, що воно у встановленому законом порядку визнано речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто його власник, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, та враховано, що для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочину, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання слідчого та накладення арешту на майно.

Тобто, слідчий суддя обґрунтовано, всупереч доводам представника, у відповідності до вимог ст.ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно, з метою забезпечення його збереження, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням унеможливлення настання наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Беззаперечних доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, незастосування в даному випадку заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до знищення доказів у провадженні і таким чином позбавить реалізації мету досудового розслідування та дотримання завдання арешту майна, передбачені ч. 1 ст. 170 КПК України.

Дослідивши доводи клопотання слідчого та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що встановлені у даному кримінальному провадженні фактичні обставини кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України, за якими здійснюється досудове розслідування, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого висновку про те, що тимчасово вилучене майно, відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, оскільки вказане майно є матеріальним об`єктом, який може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, та мають значення для кримінального провадження, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту, як речового доказу, з метою збереження.

При цьому, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження, при вирішенні питання щодо арешту майна, з підстав визначених ст. 170 КПК України, потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження та збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Колегія суддів також звертає увагу, що арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Слід зауважити і на тому, що досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а органом досудового розслідування здійснюється збирання доказів та встановлення усіх обставин кримінального правопорушення, у тому числі усіх причетних до вказаного кримінального правопорушення осіб.

Отже, сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Щодо доводів скарги про порушення строку на подання слідчим клопотання про накладення арешту, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Вказана норма закону, виходячи з її змісту, не передбачає неможливості розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна в разі порушення строків звернення з таким клопотанням до суду, а лише регулює дії слідчого та прокурора у випадку недотримання ними зазначеної норми закону. За умови доведеності прокурором передбачених ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на майно, факт порушення встановленого законом строку звернення з клопотанням до суду сам по собі не являється достатньою підставою для відмови у задоволенні клопотання слідчого чи прокурора про арешт майна.

Що стосується доводів апелянта про те, що дозвіл на відшукання грошових коштів не був наданий ухвалою слідчого судді, то колегія суддів не вважає їх достатніми для висновку про скасування ухвали слідчого судді про арешт майна, зважаючи на те, що після віднайдення цих коштів та їх вилучення при обшуку, слідчий у передбаченому законом порядку звернувся до суду з клопотанням про накладення на них арешту, що, таким чином, відповідає положенням ст.ст. 234-235 КПК України.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Посилання апелянта на те, що суд, задовольняючи клопотання про накладення арешту на грошові кошти, не дослідив та не взяв до уваги ту обставину, що зазначені кошти взагалі не мають жодного відношення до кримінального провадження, в рамках якого накладався арешт, а також про те, що кошти належать ОСОБА_6 на праві власності, як результат трудової та підприємницької діяльності, колегія суддів не бере до уваги, позаяк ці доводи обґрунтованості висновків слідчого судді про задоволення клопотання прокурора про арешт майна не спростовують, оскільки з огляду на положення КПК України, майно, яке має ознаки речового доказу, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні. Прокурором при розгляді клопотання було доведено, що вилучене під час обшуку майно відповідає критеріям, встановленим ст. 98 КПК України, та є речовим доказом, оскільки може містити у собі інформацію щодо обставин, які встановлюються у даному кримінальному провадженні, відтак висновок слідчого судді про накладення арешту на дані об`єкти відповідає вимогам кримінального процесуального закону та прав ОСОБА_6 не порушує.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, сукупність долучених до клопотання прокурора матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Інші доводи апеляційної скарги, з урахуванням наведеного, не є підставою для скасування оскаржуваного судового рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

При цьому колегія суддів враховує і те, що у відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

постановила:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 -залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 12 червня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4