Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

21 жовтня 2024 року м. Рівне

Справа № 570/4561/21

Провадження № 11-кп/4815/269/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду в складі:

Суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_7

представника потерпілого адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відео конференції з Червоноградським міським судом Львівської області кримінальне провадження № №0000190 щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Кінецьпіль Первомайського району Миколаївської області громадянки України, зареєстрованої і проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 на вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2023 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2023 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, і призначено покарання п`ять років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк три роки.

Цивільний позов представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 до обвинуваченої ОСОБА_6 , ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задоволено частково і стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 197 633.28 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Судом вирішено питання щодо речових доказів у справі

Як визнав доведеним суд, ОСОБА_6 24.06.2021 року близько 04 год.30 хв, керуючи автомобілем Renault Megane р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по автомобільній дорозі Устилуг Луцьк Рівне зі сторони м. Рівне в напрямку м. Луцьк, в порушення вимог п.п. 10.1 та 14.6 г) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001р. № 1306, перед зміною напрямку руху не переконалася, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, виконуючи обгін не встановленого попутного вантажного автомобіля, перетнувши дорожню розмітку 1.1, виїхала на смугу зустрічного руху у кінці підйому, і на 141 км + 515 м вказаної автодороги поблизу с. Зоря Рівненського району Рівненської області допустила зіткнення із зустрічним автомобілем Mercedes-Benz E200 р.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 . У результаті ДТП пасажир автомобіля Renault Megane ОСОБА_10 загинула на місці події, ОСОБА_11 помер у КНП «Центральна міська лікарня», ОСОБА_12 та водій автомобіля Mercedes-Benz E200 ОСОБА_9 отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження.

У поданих апеляційних скаргах:

Захисник - адвокат ОСОБА_7 , не заперечуючи вини ОСОБА_6 у вчиненому правопорушенні та правильності кваліфікації її дій, покликається на суворість призначеного покарання. Доводить, що ОСОБА_6 , яка вчинила кримінальне правопорушення з необережності і сама внаслідок отриманих травм є особою з інвалідністю, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, щиро розкаюється у вчиненому і активно сприяла у розкритті кримінального правопорушення, в добровільному порядку відшкодувала потерпілим заподіяну матеріальну і моральну шкоду, у зв`язку з чим потерпіла сторона не має жодних претензій до ОСОБА_6 і просить не позбавляти її волі.

Просить застосувати щодо ОСОБА_6 положення статті 75 КК України і звільнити її від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком в три роки.

Представник потерпілого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_8 за узгодженою з потерпілим позицією, не заперечуючи доведеності вини обвинуваченої та правильності кваліфікації її дій, доводить, що ОСОБА_6 призначено надто суворе покарання, без належного врахування її характеризуючих даних, активного сприяння слідству, щирого розкаяння та добровільного відшкодування заподіяної потерпілим шкоди.

Також вважає, що суд неправомірно відмовив у задоволенні позову до ПАТ «Страхова група «ТАС» про стягнення заподіяної шкоди, поданого в інтересах потерпілого ОСОБА_9 , покликавшись на пропущений річний строк для звернення з такою вимогою, оскільки позивачем вчасно, в межах строку, встановленого законом, подано заяву про виплату страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну, витрати за шкоду, завдану життю та здоров`ю, є документально підтверджені, та з дотриманням вимог закону подано цивільний позов у кримінальному провадженні.

Просить вирок суду в частині призначеного покарання змінити, звільнивши ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком в три роки та задовольнити позов в інтересах довірителя до ПАТ «Страхова група «ТАС» про відшкодування шкоди в повному об`ємі.

Іншими учасниками судового розгляду вирок в апеляційному порядку не оскаржено.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_13 , будучи належним чином повідомленими про день і час розгляду апеляційних скарг, в судове засідання не з`явилися.

Апелянт ОСОБА_8 , підтвердивши факт належного повідомлення свого довірителя, зазначив, що є представником інтересів ОСОБА_14 , не заперечує проти розгляду скарг у відсутності даного потерпілого, позиція якого є узгодженою, що не буде порушенням його процесуальних прав.

Потерпіла ОСОБА_13 надіслала апеляційному суду письмову заяву, згідно якої є належно повідомленою, вважає призначене ОСОБА_6 покарання явно несправедливим через суворість та невідповідним особі обвинуваченої, яка повністю відшкодувала потерпілим у провадженні матеріальну і моральну шкоду, активно сприяла слідству, щиро розкаялася, внаслідок ДТП сама, як і її чоловік, отримала інвалідність, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, офіційно працевлаштована і позитивно характеризується.

Потерпіла просить вирок щодо ОСОБА_6 змінити, застосувати щодо неї положення статті 75 КК України із звільненням від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком в три роки.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника - адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_6 , які просять змінити вирок і застосувати положення статті 75 КК України - звільнення від відбування покарання з випробуванням із встановленням максимального іспитового строку в три роки, доводи представника ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 , який підтримує свою апеляційну скаргу, за узгодженою з потерпілим позицією просить звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком в три роки, та прийняти рішення щодо стягнення із страхової компанії « ТАС» на користь ОСОБА_9 заявленої у цивільному позові суми заподіяної внаслідок ДТП шкоди, прокурора, яка погоджується з вимогами представника потерпілого ОСОБА_9 в частині позовних вимог до Страхової компанії « ТАС» і в решті просить вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши викладене в апеляційних скаргах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченої ОСОБА_6 щодо застосування ст. 75 КК України підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника потерпілого ОСОБА_9 частковому задоволенню.

Винність ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, вказаних у вироку, підтверджена сукупністю зібраних у кримінальному провадженні й досліджених судом доказів, яким дана правильна юридична оцінка, що не оспорюється ніким з учасників апеляційного розгляду.

За змістом ст. ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.

Так, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив: Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Термін явно несправедливе покарання означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру.

Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність, між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом і розміром покарання, та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема, і ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Судами при обранні покарання повинні враховуватися, як загальні засади призначення покарання, відповідно до положень ст. 65 КК України, так і роз`яснення, що містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року (з послідуючими змінами) „Про практику призначення судами кримінального покарання, згідно яких, судам, з урахуванням ступеня тяжкості злочину, даних про особу ( поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), матеріальний стан, тощо, належить обговорювати питання про призначення більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на грунті пияцтва та наркоманії, за наявності рецидиву злочину та у складі організованих груп, і менш суворого покарання особам, які вперше вчинили злочин, щиро розкаялися у вчиненому та активно сприяли розкриттю злочину, тощо.

Як вбачається з вироку, при обранні покарання суд врахував ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_6 кримінального правопорушення, віднесеного законом до тяжкого злочину, вчиненого з необережності, його наслідки, особу обвинуваченої, яка вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, часткове добровільне відшкодування завданої шкоди потерпілим, щире розкаяння у вчиненому, відсутність обставин, що обтяжують покарання, позицію потерпілих і призначив ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами, зазначивши, що саме таке покарання в даному випадку буде необхідним для виправлення винуватця ДТП.

Між тим, як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується, дане кримінальне правопорушення скоїла з необережності, будучи в тверезому стані, з місця події не зникала, з моменту скоєння ДТП вчиняла реальні дії щодо відшкодування потерпілим заподіяної шкоди і обставини, що обтяжують покарання, у провадженні відсутні, що не знайшло заперечень ні з боку сторони обвинувачення, ні інших учасників провадження.

При апеляційному розгляді встановлено, що ОСОБА_6 , яка раніше не судима, внаслідок ДТП, як і її чоловік, має статус особи з інвалідністю, пересувається з допомогою підсобного засобу, скоїла ДТП з необережності, щиро розкаюється у вчиненому, активно сприяла слідству у розкритті кримінального правопорушення, як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду кримінального провадження, незважаючи на проживання у Миколаївській, значно віддаленій від м. Рівне, області, належним чином дотримувалася своїх процесуальних обов`язків у провадженні, з`являючись на всі процесуальні дії та судові засідання, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, виключно позитивно характеризується, добровільно відшкодувала потерпілим завдану шкоду в сумі 200000 грн, у зв`язку з чим ніхто з потерпілих не має до неї претензій майнового характеру і просить не позбавляти волі.

Також встановлено, що протягом більш, як трьох років з часу вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_6 жодних адміністративних чи кримінальних правопорушень не вчиняла, що не заперечується стороною обвинувачення, доказів її неправомірної поведінки чи негативних характеристик учасниками провадження не надано, попри незадовільний стан свого здоров`я ( пересування за допомогою допоміжного засобу) та наявність інвалідності, вона активно здійснює фінансову допомогу потерпілим від російської агресії та фінансову допомогу у вигляді донатів на ЗСУ і благодійні фонди, потерпілі у даному кримінальному провадженні вважають її каяття у вчиненому щирим і приймають вибачення, їм відшкодована заподіяна шкода і будь-які претензії до ОСОБА_15 відсутні, у зв`язку з чим просять змінити вирок і застосувати щодо обвинуваченої положення статті 75 КК України, що письмово підтверджено заявою потерпілої ОСОБА_13 , адресованої апеляційному суду, та представником потерпілого ОСОБА_9 в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таке звільнення можливе лише тоді, коли суд дійде висновку про виправлення засудженого без відбування покарання за наявності цілого комплексу обставин, що пом`якшують покарання.

Враховуючи, що ОСОБА_6 , яка має на утриманні двох неповнолітніх дітей, вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем свого проживання, вчинила реальні дії щодо відшкодування заподіяної шкоди потерпілим, про що свідчать належні докази, наявні в матеріалах кримінального провадження й надані в розпорядження колегії суддів, беручи до уваги її поведінку після скоєння ДТП - належне дотримання впродовж всього досудового, судового слідства та по даний час своїх процесуальних обов`язків, стан фізичного та психічного здоров`я - отримання в результаті ДТП нею та її чоловіком групи інвалідності, внаслідок чого пересувається з допомогою допоміжного засобу, обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття й активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, позицію потерпілих, які просять звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробувальним строком, колегія суддів вважає за можливе звільнити ОСОБА_6 від відбування основного покарання з випробуванням максимальним іспитовим строком в три роки, та покладенням обов`язків, передбачених ч.1 ст. 76 КК України, в умовах здійснення за нею контролю органом пробації.

Колегія суддів також погоджується з доводами представника потерпілого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_8 щодо недотримання належним чином судом вимог закону при вирішенні позовних вимог до ПАТ Страхова група ТАС щодо відшкодування матеріальної шкоди.

Згідно положень частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент ДТП ( 24.06.2021 р.) цивільно - правова відповідальність власника автомобіля Renault Megane р.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в страховій компанії ПАТ Страхова група ТАС, до якої ОСОБА_16 звернувся із заявою про виплату страхового відшкодування 11.05.2022 року ( т. 2 а.с. 198), яка подавалася через представника ПАТ Страхова група ТАС в м. Червоноград Львівської області.

ПАТ Страхова група ТАС, яка судом першої інстанції не була залучена до справи в якості цивільного відповідача, в письмовому відзиві стверджує, що потерпілий ОСОБА_9 звернувся до них з вимогою відшкодування після річного строку на звернення, враховуючи відмітку реєстрації його заяви на бланку страхової компанії 07.07.2022 року, що слугувало підставою для відмови судом у задоволенні позову потерпілого.

Між тим, судом для захисту інтересів потерпілого питання дійсної дати подання потерпілим заяви через представника ПАТ» Страхова група» ТАС» в м. Червоноград Львівської області не з`ясовано, як залишено поза увагою і той факт, що потерпілий ОСОБА_9 скористався своїм правом, передбаченим для потерпілих у кримінальному провадженні, і у встановлений законом строк звернувся в Рівненський районний суд з цивільним позовом, в тому числі, і до страхової компанії "ТАС" про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, про що свідчить штамп місцевого суду від 09.02.2022 року.

Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Разом з тим у Законі № 1961-IV прямо не передбачено встановлення виключно досудового порядку урегулювання спору, як не зазначено і про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.

У контексті зазначеного, особа, яка потерпіла від ДТП, і вимагає відповідної виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду, що і було зроблено представником потерпілого та позивача адвокатом ОСОБА_8 , про що наголошується апелянтом в ході апеляційного розгляду.

У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком, а інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять.

У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до статті 36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.

Враховуючи наведене, вирок в частині призначеного покарання підлягає зміні, а в частині вирішення позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 до ПАТ Страхова група ТАС скасуванню з призначенням в цій частині нового розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст. ст. 404-405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Рівненського районного суду Рівненської області від 27 грудня 2023 року щодо ОСОБА_6 в частині призначення покарання змінити.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від призначеного покарання з випробуванням іспитовим строком в три роки з покладенням обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Вирок в частині вирішення цивільного позову щодо Страхової компанії ТАС скасувати і в цій частині призначити новий судовий розгляд в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту оголошення ухвали.

С У Д Д І :

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2