Дата документу 26.08.2024 Справа № 333/5205/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 333/5205/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/900/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Запоріжжя, громадянин України, українець, маючий середню освіту, не працюючий, не одружений, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

1) 27 вересня 2022 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 2 років 2 місяців позбавлення волі,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27 вересня 2022 року більш суворим покаранням за цим вироком, призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання - з 18 серпня 2022 року.

Зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 1 вересня 2020 року по 18 грудня 2020 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за наступних обставин.

16 серпня 2022 року, приблизно о 14.50 годині, ОСОБА_8 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаться ніким непоміченими, з метою особистого збагачення, знаходячись у приміщенні торгівельного залу магазину «Єва», який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , викрав з торгового стелажу парфумовану жіночу воду «Труссарді Донна», об`ємом 30 мл, вартістю 1 279 гривень 20 копійок, що належить ТОВ «РУШ». Після цього, ОСОБА_8 разом з викраденим майном зник з місця скоєння злочину, тим самим розпорядився ним на власний розсуд, спричинивши своїми умисними діями ТОВ «РУШ» майнову шкоду на зазначену суму.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що усі зібрані стороною обвинувачення докази свідчать на його користь та доводять його невинуватість.

Зокрема, на відеозаписах з камер спостереження вбачається, що парфум він залишив у магазині «Єва», жоден зі свідків не вказував, що він намагався продати їм парфум, магазин «Єва» не заявляв цивільний позов, а судові витрати відсутні.

Просить переглянути вирок суду першої інстанції.

26 серпня 2024 року на адресу апеляційного суду від захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_7 надійшло клопотання про закриття кримінального провадження.

В обґрунтування клопотання захисник зазначає, що 9 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» викладено в новій редакції та фактично частково декриміналізовано частину діянь, які раніше підпадали під дію ст.ст. 185, 190, 191 КК України, через збільшення розміру вартості викраденого майна для притягнення осіб до адміністративної відповідальності за вчинення дрібних викрадень.

За новою редакцією ст. 51 КУпАП адміністративній відповідальності підлягають особи, які здійснили дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, після набрання чинності Закону № 3886-IX з 9 серпня 2024 року, якщо вартість вкраденого на момент вчинення правопорушення не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2481 грн. станом на 2022 рік) - це адміністративне правопорушення, а якщо перевищувала 2481 грн. (станом на 2022 рік) - кримінально карана крадіжка.

Отже, дії ОСОБА_8 , які інкримінуються як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), повторно, в умовах воєнного стану, вчинені 16 серпня 2022 року на суму 1279 грн. 20 коп. мають кваліфікуватись за ч. 2 ст. 51 КУпАП України, що виключає подальше притягнення його до більш суворого виду відповідальності - кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 185 КК України.

Просить вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2024 року відносно ОСОБА_8 , яким його визнано винуватим за ч. 4 ст. 185 КК України, скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

До судового засідання апеляційного суду, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду його апеляційної скарги, обвинувачений ОСОБА_8 не з`явився, поважні причини неявки апеляційному суду не повідомив, із заявою про відкладення розгляду його апеляційної скарги на адресу апеляційного суду не звернувся, у зв`язку із чим, враховуючи приписи ч. 4 ст. 405 КПК України, його неявка не перешкоджає розгляду його апеляційної скарги по суті.

Заслухавши доповідь судді по справі, захисника обвинуваченого, який підтримав клопотання про закриття кримінального провадження без доповнень, прокурора, який не заперечував проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі обвинуваченого та клопотанні його захисника, провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, а клопотання захисника обвинуваченого підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

При цьому положеннями ч. 2 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

З огляду на вищезазначені положення кримінального процесуального закону колегія суддів вважає за необхідне скористатися своїм правом на вихід за межі вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 (що не погіршує його становища), оскільки станом на момент апеляційного розгляду набули чинності зміни до законодавства України в частині визначення розміру вартості викраденого майна, за яке передбачено адміністративну відповідальність, що, як наслідок, вплинуло на розмір матеріальної шкоди, у разі заподіяння якої настає кримінальна відповідальність.

Так, 9 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП («Дрібне викрадення чужого майна»).

Положеннями ч. 1 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною 2 ст. 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-IX) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч. 1 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

З огляду на зазначене, аналіз указаних норм закону свідчить про те, що кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 1 січня звітного податкового року.

Зі змісту вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_8 вчинив 16 серпня 2022 року.

Станом на 1 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2481 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1240 грн. 50 коп.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2481 грн. (1240,50 х 2 = 2481).

Як убачається з досліджених судом першої інстанції матеріалів кримінального провадження, діями ОСОБА_8 було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому в особі ТОВ «РУШ» в розмірі 1279 грн. 20 коп.

Положеннями ч. 1 ст. 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 6 ст. 3 КК України).

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Зазначені норми Основного Закону України також знайшли своє відображення і в ч. 1 ст. 5 КК України, згідно з якою закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Ураховуючи те, що вартість таємно викраденого ОСОБА_8 майна становила 1279 грн. 20 коп., тобто ця сума була меншою за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 2481 грн., то колегія суддів вважає, що його дії не можуть кваліфікуватись за ст. 185 КК України, що виключає подальше притягнення його до кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

За таких обставин колегія суддів погоджується з доводами клопотання захисника обвинуваченого та вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 284, 404, 405, 407, 409, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 про закриття кримінального провадження задовольнити.

Вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 15 травня 2024 року у відношенні ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, скасувати, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4