ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/2621/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2343/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.246, ч.4 ст.185 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 вересня 2024 року відносно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 вересня 2024 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Полтавське Лозівського району Харківської області, українця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, розлученого, працюючого водієм в ритуальних послугах, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29 березня 2018 року за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки; 14 лютого 2019 року Харківським апеляційним судом змінено вирок від 29 березня 2018 року та призначено покарання у вигляді 3 років 6 місяців позбавлення волі. 26 серпня 2021 року на підставі ухвали Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2021 року звільнений з місць позбавлення волі умовно - достроково на невідбутий строк 1 рік 28 днів;

2) вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 23 червня 2023 року за ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; 16 листопада 2023 року ухвалою Харківського апеляційного суду вирок Лозівського міськрайонного суду від 23 червня 2023 року скасовано та справу направлено на новий розгляд; 08 січня 2024 року за поданням Лозівського міськрайонного суду від 03 січня 2024 року ухвалою Харківського апеляційного суду визначено підсудність за Первомайським міськрайонним судом, рішення не прийнято,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, за епізодом 1 та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Кримінальне провадження №0000479 від 03 травня 2024 року за ч.4 ст.185 КК України, в частині пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 , за епізодом 2, в порядку визначеному п.4-1, ч.1 ст.284 КПК України - закрито.

До набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_7 залишений раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання обчислюється з дня взяття обвинуваченого під варту, а саме з 20 серпня 2024 року.

До вступу вироку в законну силу ОСОБА_7 утримувати в умовах ДУ Харківський слідчий ізолятор.

Як встановив суд, згідно ст. 1 Лісового кодексу України ліс - тип природних комплексів (екосистема), у якому поєднуються переважно деревна та чагарникова рослинність з відповідними ґрунтами, трав?яною рослинністю, тваринним світом, мікроорганізмами та іншими природними компонентами, що взаємопов?язані у своєму розвитку, впливають один на одного і на навколишнє природне середовище. Ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Усі ліси на території України, незалежно від того, на землях яких категорій за основним цільовим призначенням вони зростають, та незалежно від права власності на них, становлять лісовий фонд України і перебувають під охороною держави.

Відповідно до ст. 4 Лісового кодексу України до лісового фонду України належать лісові ділянки, в тому числі захисні насадження лінійного типу, площею не менше 0,1 гектара.

Згідно із ч. 1 ст. 66 Лісового кодексу України у порядку спеціального використання лісових ресурсів здійснюється, зокрема заготівля деревини. Крім того, спеціальне використання лісових ресурсів на виділеній лісовій ділянці проводиться за спеціальним дозволом - лісорубний квиток або лісовий квиток.

Відповідно до ч. 2 п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 17 від 10.12.2004 року визначається незаконною порубка дерев і чагарників, вчинена: зокрема, без відповідного дозволу. Спеціальний дозвіл на заготівлю деревини в порядку рубок головного користування видається органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства (ч.ч.1, 2 ст. 69 ЛК України).

Крім того, відповідно до пункту 2 Порядку видачі спеціальних дозволів на використання лісових ресурсів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.05.2007 року №761, лісорубний або лісовий квиток є основним документом, на підставі якого, зокрема здійснюється спеціальне використання лісових ресурсів.

Також, відповідно до пункту 21 Розділу Х Земельного кодексу України №2768- від 25.10.2001 року редакція від 19.10.2022 року (Перехідні положення), землі колективних сільськогосподарських підприємств, що припинені (крім земельних ділянок, які на день набрання чинності зазначеним Законом перебували у приватній власності), вважаються власністю територіальних громад, на території яких вони розташовані. Зазначений Закон є підставою для державної реєстрації права комунальної власності на земельні ділянки, сформовані за рахунок земель, які в силу зазначеного Закону переходять до комунальної власності.

Крім того, відповідно до пункту 24 Розділу Х Земельного кодексу України №2768-III від 25.10.2001 року редакція від 19.10.2022 року (Перехідні положення), з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.

Також, згідно із ч. 2 ст. 79 ЗК України право власності на земельну ділянку поширюється в її межах на поверхневий (грунтовий) шар, а також на водні об?єкти, ліси і багаторічні насадження, які на ній знаходяться, якщо інше не встановлено законом та не порушує прав інших осіб.

Встановлено, що 01.03.2024, точного часу в ході досудового розслідування та судового розгляду встановити не виявилося можливим, за невстановлених досудовим розслідуванням та судовим розглядом обставин у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконну порубку дерев у лісових захисних насадженнях, перевезенні незаконно зрубаних дерев в порушення вищевказаних норм діючого законодавства на території Лозівської міської територіальної громади Харківської області.

Так, 01.03.2024, близько 15:00 ОСОБА_7 на автомобілі марки «ВАЗ 2103» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 прибув до лісового захисного насадження, розташованого за координатами 48.976300 36.289172, на земельній ділянці з кадастровим номером :01:000:0404, яка належить до земель комунальної власності Лозівської міської територіальної громади Харківської області та перебуває у постійному користуванні управління житлово комунального господарства та будівництва Лозівської міської ради, за межами с. Чернігівське Лозівського району Харківської області, на території Чернігівського старостинського округу Лозівської міської територіальної громади Харківської області.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконну порубку дерев у захисних лісових насадженнях, перевезенні незаконно зрубаних дерев, що заподіяло істотну шкоду, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, за допомогою бензинової пили спиляв у вищевказаному лісовому захисному насадженні три сирих дерева породи «Ясень звичайний» діаметром на пнях 32 см, 35 см, 9 см, одне сире дерево породи «Дуб» діаметром на пні 33 см, які за допомогою бензинової пили подальшому розпиляв на колоди та завантажив до причепу державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , який був причеплений до автомобілю марки «ВАЗ 2103» з державним реєстраційним номером НОМЕР_1 та направився за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , таким чином здійснюючи незаконне перевезення зрубаних дерев.

Цього ж дня, приблизно о 18:15 на автошляху Мерефа - Лозова - Павлоград у смт. Панютине м. Лозова Харківської області ОСОБА_7 був зупинений працівниками поліції.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 заподіяв майнову шкоду Лозівській міській територіальній громаді Харківської області на загальну суму 30284 гривні 27 копійок, що є істотною шкодою./Епізод 1/

Крім того, 27.04.2024, близько 09:00, ОСОБА_7 знаходився за адресою: АДРЕСА_3 , де здійснює свою господарську діяльність ФО-П ОСОБА_8 . Працюючи на посаді водія у домоволодіння за вище вказаною адресою, ОСОБА_7 побачив на лавці пластиковий кейс для інструментів торгової марки «Toptul» зеленого кольору, в якому знаходився набір інструментів торгової марки «Yato» моделі «YT-38791», які належать ОСОБА_8 , після чого у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), 27.04.2024, близько 09:30, ОСОБА_7 , перебуваючи на території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння майнової шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, діючи з корисливого мотиву, з метою наживи, повторно, достовірно знаючи про те, що згідно з Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 було введено воєнний стан на всій території України та Указом Президента України від 05.02.2024 № 49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено його дію з 05 години 30 хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб, впевнившись, що ніхто зі сторонніх осіб за його діями не спостерігає, таємно, шляхом вільного доступу викрав пластиковий кейс для інструментів торгової марки «Toptul» зеленого кольору вартістю 319 гривень, в якому знаходився набір інструментів торгової марки «Yato» моделі «YT-38791» вартістю 1777 гривень. Після чого, ОСОБА_7 поклав вищевказане майно до власного рюкзаку та переніс його до службового автомобілю марки «ИЖ» моделі 27175, д.р.н. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_8 , поклавши за переднє пасажирське сидіння.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), ОСОБА_7 , цього ж дня, близько 10:00, виконуючи службове розпорядження ОСОБА_8 , перегнав службовий автомобіль марки «ИЖ» моделі 27175, д.р.н. НОМЕР_3 , за місцем мешкання останнього за адресою: АДРЕСА_4 , де залишив його біля подвір?я.

Після чого, ОСОБА_7 утримуючи при собі викрадене майно, а саме пластиковий кейс для інструментів торгової марки «Toptul» зеленого кольору, в якому знаходився набір інструментів торгової марки «Yato» моделі «YT-38791» з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, спричинивши майнову шкоду ОСОБА_8 на загальну суму 2096 гривень./Епізод 2/

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить пом`якшити йому покарання, застосувавши положення ст.69 КК України. Зазначає, що на його утриманні знаходиться цивільна дружина, ОСОБА_9 , яка на даний час вагітна, разом з її донькою ОСОБА_10 , 2018 року народження, а також батько ОСОБА_11 , 1951 року народження, які потребують його допомоги. Вказує про те, що повністю визнав свою провину, офіційно працював водієм у ритуальних послугах, а також неофіційно підробляв, щоб забезпечити свою родину. Звертає увагу на те, що вони проживають у приватному будинку, де пічне опалення, у зв`язку з чим, він нарубав дрова для обігріву будинку, а не для продажу.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи обвинуваченого, який просив призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України, а також думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, у зв`язку з чим просив залишити без задоволення подану апеляційну скаргу, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо закриття кримінального провадження №0000479 від 03 травня 2024 року за ч.4 ст.185 КК України на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, не перевіряються.

Поряд із цим, висновки суду щодо фактичних обставин справи у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України, які в суді першої інстанції сторонами не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст. 349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів, на підставі ч.2 ст. 394 та ч.1 ст.404 КПК України, їх не перевіряє.

Перевіряючи вирок в частині правильності призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

При призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.246 КК України, суд діяв з дотриманням вимог статей 50 та 65 КК України, а саме, суд першої інстанції врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст.12 КК України, є нетяжким злочином, а також відомості про особу обвинуваченого, який розлучений, мешкає з цивільною дружиною, яка знаходиться у стані вагітності, працює підсобним робітником КП «Еко-Сан» Лозівської міської ради Харківської області, раніше судимий, на військовому обліку станом на 20 травня 2024 року не перебуває, на обліку у лікарів психіатра не перебуває, на обліку у лікаря нарколога перебуває з приводу вживання наркотиків (канабіноїдів, метадону) зі шкідливими наслідками з 2023 року, за місцем мешкання ніяк себе не зарекомендував.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст.66 КК України, суд визнав щире каяття.

Обставинами, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст.67 КК України, суд визнав рецидив злочину.

Крім того, судом першої інстанції взята до уваги досудова доповідь Лозівського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області від 18 червня 2024 року, відповідно до якої ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення, є середній, ризик небезпеки для суспільства середній, ризик шкоди життю і здоров`ю низький.

Суд першої інстанції, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи міру покарання, передбачену санкцією закону, за якими визнав ОСОБА_7 винним, вважав за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.1 ст.246 КК України.

Поряд із цим, колегія суддів також враховує, що обвинувачений раніше судимий за вчинення умисних злочинів, реально відбував покарання в місцях позбавлення волі. Разом з тим, обвинувачений на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, та продовжив свою злочинну діяльність, вчинивши нове кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.246 КК України, як незаконна порубка дерев у захисних лісових насадженнях, перевезення незаконно зрубаних дерев, що спричинило істотну шкоду.

Тобто, системний характер вчинення обвинуваченим умисних злочинів, та відомості про особу обвинуваченого характеризують його як особу схильну до вчинення кримінальних правопорушень та про високий рівень суспільної небезпечності ОСОБА_7 , а тому колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченого неможливо без ізоляції його від суспільства.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд призначив явно несправедливе покарання через надмірну його суворість не знайшли свого підтвердження під час перегляду оскаржуваного вироку в апеляційному порядку.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Суд в межах своїх дискреційних повноважень при призначенні покарання, як вбачається з мотивувальної частини вироку, фактично врахував усі відомості, що характеризують особу обвинуваченого, в тому числі зайняття останнім волонтерською діяльністю, а також врахував обставини кримінального провадження в їх сукупності, які визначають тяжкість скоєного кримінального правопорушень, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, мотивацію кримінального правопорушення.

Обставини, на які посилається апелянт, у тому числі щире каяття, вже були враховані судом при призначенні покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст.246 КК України.

Обвинуваченим ОСОБА_7 фактично не наведено в своїй апеляційній скарзі нових обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли свідчити про явну суворість призначеного покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України.

Що стосується доводів обвинуваченого про необхідність застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Апелянтом не зазначено обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та дають підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні покарання, а також свідчать явну несправедливість призначеного покарання.

За змістом ст.69 КК України вбачається, що призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, можливе лише у тому випадку, коли встановлені по справі обставини, що пом`якшують покарання, настільки істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, що призначення особі навіть мінімального покарання в межах санкції було б явно несправедливим.

З відомостей кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, доводів апеляційної скарги, а також фактичних обставин справи, не вбачається обставин, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.246 КК України та надавали законні підстави для застосування положень ст.69 КК України при призначенні обвинуваченому покарання.

На переконання колегії суддів встановлені у справі обставини, хоча й пом`якшують покарання обвинуваченого, проте істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та ступінь суспільної небезпеки і не є достатніми для застосування положень ст. 69 КК України.

Таким чином, призначене ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.246 КК України відповідає вимогам статей 50 та 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для зміни оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі обвинуваченого, у зв`язку з чим його апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 вересня 2024 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді :