БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/796/24
Провадження № 1-кп/730/62/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" липня 2024 р. м.Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Борзнянського районного суду Чернігівської області в м. Борзні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000073 від 22.04.2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у с. Шаповалівка Ніжинського району Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У середині квітня 2024 року (точна дата в ході досудового розслідування не встановлена) у вечірній час ОСОБА_4 , знаходячись на території сільського кладовища, розташованого по АДРЕСА_1 , маючи умисел, направлений на незаконне заволодіння металевими предметами, які знаходяться на могилі, з метою їх подальшої реалізації як металобрухту, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи та релігійні традиції щодо поховання померлих, підійшов до місця поховання ОСОБА_5 , померлої в 1992 році, та до ОСОБА_6 , померлого в 1993 році, та, з метою заволодіння предметів, що знаходяться на могилі померлих, за допомогою використання металевої арматурини демонтував елементи декору верхньої частини металевої огорожі, який складався з металевих частин сріблястого кольору, загальною масою 27 кілограмів, загальною вартістю 81 грн., з урахуванням вартості 1 кг брухту чорного металу 3 грн. Після чого помістив вказані елементи декору металевої огорожі до мішка білого кольору та зник з місця скоєння злочину, обернувши його таким чином на свою користь та скористався викраденим на власний розсуд. Своїми діями ОСОБА_4 завдав матеріальної шкоди потерпілому ОСОБА_7 на суму 81,00 грн.

Указаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який, будучи допитаним в судовому засіданні, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, надав показання, підтвердив обставини його вчинення, викладені в установочній частині вироку, зокрема, в частині часу, місця та способу, щиро розкаявся у вчиненому. Вартість пошкодженого майна не оспорює.

Так, указав, що дійсно приблизно в середині квітня 2024 року він гуляв із другом ОСОБА_8 у с. Шаповалівка. У нього не було грошей, а тому він вирішив з кладовища взяти метал та здати його на металобрухт. Так, він, прийшовши на кладовище, попросив друга почекати поруч, а сам пішов шукати метал. У подальшому, знайшовши відповідну могилу, куском арматури відламав шматки металу від огорожі, які склав у мішок. Спеціально конкретну могилу не шукав, що перше побачив, те й зламав. Потім викрадене здав прийомщику металобрухту за 650 грн. Зробив це по дурості, бо вважав, що це найлегший спосіб заробити грошей. За свої дії соромно, кається, більше такого робити не буде.

Сам проживає у селі з матір`ю, грошей небагато. Є батько, який живе у Чернігові, з матір`ю не спілкується, бо розлучені. Батько йому періодично телефонує, іноді дає гроші, але небагато. Пошкоджену могилу потерпілому повністю відремонтували, все полагодили. Це робив він сам, мати та його тітка, батько не допомагав. Батько та мати знають, що він є обвинуваченим, але до суду не прийшли, бо мати працює, а батько не захотів.

Друг дійсно був з ним, вони разом гуляли, але він нічого не бачив та не розумів, що сталося. Усі дії він зробив самостійно. Метал з могили переніс до себе додому, сховав, а потім вже здав.

У судовому засіданні потерпілий пояснив, що 20.04.2024 року він з Києва приїхав на кладовище до могил батьків, щоб поприбирати перед святами. Прийшовши на могили, побачив, що металева огорожа має пошкодження, відламаний верхній декор, який був металевий. Коли та хто це зробив, він не знав, а тому пішов питати по селу. Були відповідні слухи, а тому підозра впала на обвинуваченого. Він з ним спілкувався, але спочатку ОСОБА_4 все заперечував, казав, що нічого не знає, але коли вже приїхала поліція, він у всьому зізнався. До того звертався до прийомщика металу, але він також все заперечував. Потерпілий звертає увагу суду, що в суді останній каже неправду, оскільки, вперше, коли його почали розпитувати, він сказав, що все зробив разом із ОСОБА_8 . Також потерпілий зазначив, що вважає, що обвинувачений має сплатити йому гроші за моральну шкоду.

Неповнолітній свідок ОСОБА_9 у присутності законного представника пояснив суду, що знає ОСОБА_4 давно, він добрий друг. У квітні вони разом гуляли по селу. Проходячи повз кладовище, ОСОБА_10 сказав, щоб він його почекав, а сам пішов на кладовище. Для чого він туди йде, він не пояснював та не казав. Свідок не розумів тоді дій ОСОБА_10 . Після того, як ОСОБА_10 пішов на кладовище, свідок почув якісь звуки. За цими звуками свідок зрозумів, що ОСОБА_10 щось ламає або щось таке. У подальшому ОСОБА_10 вийшов з мішком у руках, але що було всередині, він не бачив, тим більше, вже був вечір та було темно. Лише потім свідок дізнався, що наробив ОСОБА_10 . Категорично заперечує свою участь у вчиненні злочину.

З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення убачається, що 22.04.2024 року до ВП № 3 Ніжинського РУП надійшла заява потерпілого про те, що невідомі особи пошкодили огорожі могили його батьків, з яких зняли металеві деталі.

З протоколу огляду місця події від 22.04.2024 року та фототаблиці до нього вбачається, що було проведено огляд території кладовища, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та могили, де було здійснено демонтаж металевих деталей.

З протоколу огляду місця події від 23.04.2024 року та фототаблиці до нього вбачається, що було проведено огляд території майданчика прийому металобрухту. У процесі даного огляду ОСОБА_11 було добровільно видано мішок з металевими деталями з могили (декоративна обрамка), який було зважено (27 кг.). Як пояснив ОСОБА_11 , цей метал він придбав у ОСОБА_4 за 650 гривень. Вказаний мішок з металом було вилучено.

Згідно протоколу огляду речових доказів від 25.04.2024 року, убачається, що потерпілий впевнено впізнав частини металевих деталей, як такі, що були викрадені з могили. Як пояснив потерпілий, паркан на могилі він встановлював власноруч, а тому знає, як все було та як все виглядає.

Згідно з висновком експерта від 26.04.2024 року № 464/24-24, ринкова вартість одного кілограму брухту чорного металу складає 3.00 грн.

Судом у повному обсязі перевірена версія потерпілого, що злочин було вчинено за попередньою змовою групою осіб, але остання не знайшла свого підтвердження за результатами досліджених доказів у справі.

Як пояснив сам обвинувачений, так і свідок ОСОБА_12 , жодної змови не було, обвинувачений вчинив злочин самостійно, про свої наміри свідка не повідомляв. При цьому, суд звертає увагу про те, що злочин було вчинено за попередньою змовою, потерпілому відомо лише зі слів самого обвинуваченого, який в судовому засіданні це категорично заперечив. Також, у матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що на досудовому розслідуванні потерпілий зазначав, що злочин було вчинено за попередньою змовою.

Що стосується інших обставин вчинення кримінального правопорушення, як-то: вартість шкоди, відшкодування матеріальної шкоди, сторонами в судовому засіданні не оскаржувалася.

Окремо потерпілий звернувся до суду з письмовою заявою у якій зазначив, що претензій до обвинуваченого матеріального та морального характеру не має. З позовом про відшкодування матеріальної чи моральної шкоди потерпілий не звертався.

Аналізуючи зібрані і перевірені у ході судового слідства докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого слід кваліфікувати за ч. 3 ст. 297 КК України як наруга над могилою шляхом незаконного заволодіння предметами, що знаходяться на могилі, з корисливих мотивів. Винуватість обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю встановлена у ході судового розгляду.

У даному провадженні суд провів розгляд виключно в межах пред`явленого обвинувачення прокурором.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення чи його зміни суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, не встановлено, а також це б порушувало б права обвинуваченого.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, яке полягає у визнанні у суді обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. її час, місце, спосіб учинення, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування збитків.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанови ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к; від 09.10.2018 року у справі № 756/4830/17-к).

Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених ним дій та осуд своєї поведінки, зазначив, що розуміє неправильність своїх дій, що вчинив це «через дурість», бо ще молодий.

Активне сприяння у встановленні обставин, регламентованих ст. 91 КПК України, яке виразилось у тому, що обвинувачений повно та всебічно розповів про обставини, які мали місце у той час, про подальшу долю викраденого майна, та тим самим активно та відкрито сприяв суду у встановленні обставин, регламентованих ст. 91 КПК України, тобто розкриттю злочину.

Добровільне відшкодування завданого збитку полягає у компенсації потерпілій стороні шкоди. У цій справі потерпілому було повернуто усі металеві деталі, що були викрадені з могили, а також, як було встановлено судом, обвинуваченим та його матір`ю могила була поремонтована, все виправлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має місце проживання, спосіб життя (див. дані установочної частині цього рішення), позицію сторони обвинувачення та потерпілого, які не наполягають на реальному позбавленні волі та просять застосувати іспитовий строк, дати обвинуваченому шанс на виправлення, відношення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, його молодий вік, а саме те, що обвинуваченому лише 18 років.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

А тому, відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд, керуючись принципом справедливості, вважає, що для досягнення мети попередження кримінальних правопорушень та виправлення ОСОБА_4 необхідно призначити йому покарання у виді обмеження волі, адже таке буде покликане запобігти можливому вчиненню обвинуваченим кримінальних правопорушень у майбутньому і сприятиме його виправленню та перевихованню з усвідомленням суспільної небезпечності діяння, в межах санкції ч. 3 ст. 297 КК України, проте, з урахуванням думки прокурора та обставин справи, у мінімальній межі санкції статті.

Дане ж покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що, незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Крім того, у цій справі, покарання суд призначає, в тому числі, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 у справі № 634/609/15-к, де останній роз`яснив, що при обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Таким чином, виходячи з тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, наявності пом`якшуючих обставин, відсутністю обставин, що обтяжують покарання, особи винного, який характеризується виключно позитивно, та його ставлення до вчиненого ним діяння, виду та вартості викраденого майна, позиції прокурора у судовому засіданні, який не наполягав на позбавленні волі обвинуваченого, те, що тяжких наслідків від вчиненого не настало, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання, призначеного вироком суду з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки, таким чином давши шанс на виправлення.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування Суд сприймає як діяння, яке б указувало на те, що саме у цій ситуації та обставинах, при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

З урахуванням особи обвинуваченого, суд вважає, що іспитового строку в один рік буде достатньо.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України, а про процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз, - відповідно до положень ст.ст. 122, 124 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Підстав для вирішення питань, пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого, немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Арешт майна, у кримінальному провадженні не накладався.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 373-376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 297 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 4 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання, призначеного вироком суду, з випробуванням з іспитовим строком в 1 рік, поклавши на нього відповідно до ст. 76 КК України такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти зазначений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід обвинуваченому - не обирати.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 757,28 грн. в рахунок відшкодування процесуальних витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи.

Речові докази по справі: 27 кілограм металевого декору, які знаходяться у мішку та який було передано потерпілому на зберігання, - залишити потерпілому за належністю.

На вирок може бути подано апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Сторони мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1