Справа № 740/8439/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/469/24
Категорія - ч. 4 ст. 186 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000044 від 02.12.2023 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 лютого 2024 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ніжина, Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 .,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 лютого 2024 року ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначено йому покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з 02.12.2023 року, тобто з моменту фактичного його затримання, зарахувавши в строк покарання попереднє ув`язнення, відповідно до ч.5 ст.72 КК України.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_8 , у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави та покладених обов`язків згідно ухвали Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19.01.2024, залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави судові витрати за проведення експертизи в сумі 1 514 грн. (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн. 56 коп.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить вирок змінити та призначити йому покарання із застосуванням ст. ст. 75, 104 КК України. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, повністю визнав свою вину, щиро розкаявся в скоєному, критично поставився до скоєного та висловив жаль з цього приводу.

Суд першої інстанції встановив, що Указом Президента України та Верховного головнокомандувача Збройних сил України ОСОБА_9 від 24.02.2022 № 64/2022 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІX введено військовий стан на всій території України, дія якого неодноразово продовжувалась, зокрема, востаннє Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.11.2023 № 734/2023 воєнний стан в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 16 листопада 2023 року строком на 90 діб, тобто до 14 лютого 2024 року.

01.12.2023 року близько 22 год. 10 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи на четвертому поверсі у під`їзді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 , біля квартири АДРЕСА_3 , де на той час знаходився малолітній ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та його бабуся ОСОБА_11 , умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілому та бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, в умовах воєнного стану, відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Realme C11», моделі «RMX3231», вартістю 2305 грн. 33 коп. який належить тітці ОСОБА_10 ОСОБА_12 , шляхом його вихоплення з рук малолітнього ОСОБА_10 .

Після чого, ОСОБА_8 з місця вчинення кримінального правопорушення із викраденим майном зник, розпорядившись ним на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_12 матеріальної шкоди на вказану суму.

Заслухавши доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу з викладених в них підстав, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного.

У відповідності з вимогами ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Фактичні обставини по справі та правильність кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційній скарзі не оспорюються.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції розглянув провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України. Учасники кримінального провадження не заперечували проти такого розгляду, їм було з достатньою повнотою роз`яснено суть та наслідки розгляду кримінального провадження у скороченому порядку, тому суд обґрунтовано визнав недоцільним дослідження інших доказів, крім показань обвинуваченого та дослідження даних про його особу, а тому, у відповідності з нормами ст. 404 КПК України, фактичні обставини справи в апеляційному порядку не перевіряються.

З кваліфікацією дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану, колегія суддів погоджується.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_8 про призначення йому занадто суворого покарання, то вони є слушними, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого його молодий вік, що він не працює та не навчається, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, на обліку сектору ювенальної превенції не перебував, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Обставина, яка обтяжує покарання обвинуваченому вчинення кримінального правопорушення щодо малолітньої дитини.

3 урахуванням вищевказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, але пов`язаного з позбавленням волі, що, на переконання суду першої інстанції, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів, а також буде відповідати меті покарання.

Разом з цим, суд першої інстанції не перевірив доводи обвинуваченого та його захисника щодо можливості звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Однак, в ході апеляційного розгляду такі доводи знайшли своє підтвердження та колегія суддів визнала їх слушними з огляду на наступне.

Наведені у вироку обставини були недостатньо враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання.

Суд погоджується з думкою захисника ОСОБА_7 , що за наявності кількох пом`якшуючих обставин, зокрема, щирого каяття у вчиненому, активного сприяння розкриттю злочину - дача правдивих показань про обставини вчинення злочину, критичне засудження обвинуваченим власної поведінки в судовому засіданні, позицію законного представника неповнолітнього потерпілого, потерпілої, яка претензій матеріального характеру до обвинуваченого не має, та враховуючи молодий вік ОСОБА_8 можливо було суду першої інстанції розглянути питання про звільнення останнього від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, чого він не зробив.

Так, згідно діючого законодавства, покарання має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

За змістом ст. 50, 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час призначення покарання.

Враховуючи всі обставини, які були встановлені як в ході судового розгляду в суді першої інстанції, так і безпосередньо під час апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку, що призначене судом першої інстанції реальне покарання обвинуваченому ОСОБА_8 не відповідає, як принципу співмірності конкретного злочинного діяння з обраним покаранням, так й не узгоджується з принципами гуманізму і справедливості, виходячи з фактичних обставин вчинених обвинуваченим злочину.

З огляду на те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої ОСОБА_8 не уникав, враховуючи поведінку обвинуваченого за період кримінального провадження, його вік, те, що він щиро розкаявся у вчиненому, перший раз притягується до кримінальної відповідальності, і хоча інкриміноване йому кримінальне правопорушення відноситься до тяжкого злочину, однак в результаті дій обвинуваченого не настало тяжких наслідків, а тому, колегія суддів вважає, що дані обставини пом`якшують покарання ОСОБА_8 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

На думку суду, при сукупності вищенаведених обставин, є переконливими доводи сторони захисту та обвинуваченого щодо можливості звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Враховуючи вище зазначені дані про особу винного та обставини, які пом`якшують покарання, колегія суддів вважає можливим виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

На переконання колегії суддів, призначене покарання з подальшим звільненням від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин у кримінальному провадженні у їх сукупності та таким, що відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Таке покарання відповідатиме цілям та загальним засадам призначення покарання.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, судом першої інстанції при розгляді вказаного кримінального провадження, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме: не застосовано закон, який підлягав застосуванню у зв`язку з чим, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_8 підлягає зміні в частині призначеного покарання.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 21 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Відповідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_8 з під варти із залу суду негайно.

В іншій частині цей вирок залишити без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4