Справа № 538/2172/24
Провадження № 1-кп/538/220/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2024 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань кримінальну справу по матеріалах кримінального провадження № 0000680 від 26.09.2024 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Привілля Луганської області, громадянина України, одруженого, на утриманні осіб не має, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України не судимого, РНОКПП НОМЕР_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи громадянином України та військовозобов`язаним - солдатом запасу, з 29.06.2024 перебуваючи на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , за висновком військово-лікарської комісії від 04.09.2024 визнаний придатним до військової служби у військових частинах забезпечення, ІНФОРМАЦІЯ_3 , ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони. Відповідно до Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та Указу Президента України від 24.02.2022 року № 69/2022 на території України оголошено загальну мобілізацію. У подальшому, 04.09.2024 р., ОСОБА_4 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , що розташований по АДРЕСА_3 , де отримав під особистий підпис повістку про явку на 00:30 09.09.2024 до вказаного центру комплектування для відправлення його до місця несення служби, а саме до бойової військової частини НОМЕР_2 . Однак, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, будучи належним чином обізнаний про необхідність прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_4 та про відповідальність за порушення вимог законодавства України з питань оборони, не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних на те причин не прибув у визначений у повістці день та час до ІНФОРМАЦІЯ_4 на відправку для проходження служби до військової частини НОМЕР_2 , тим самим ухилився від несення обов`язків військової служби під час загальної мобілізації.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення визнав повністю, суду пояснив, що він є військовозобов`язаним, перебуває на військовому обліку, він оновив дані, пройшов медичну комісію, отримав бойову повістку, проте на відправку не прибув. Також пояснив, що він та дружина є ВПО, перемістилися з зони бойових дій, батьки дружини загинули під час бойових дій, вони самі з дружиною отримали контузії, він сам має негативний стан здоров`я, має епілептичні напади в результаті контузії, дружина навіть отримала у зв`язку з цим третю групу інвалідності, коли він отримав бойову повістку, у дружини стався черговий напад, він не може залишити дружину, оскільки в неї може значно погіршитися стан здоров`я та такому грунті, вона не працює, він працює неофіційно, виконує ремонті будівельні роботи в медичному закладі, на облік до Центру зайнятості на даний час стати не може через відсутність військового квитка та необхідного стажу роботи, просив в разі призначення покарання у виді позбавлення волі звільнити від відбування покарання з випробуванням через вказані обставини, зазначив, що донатить на потреби ЗСУ, хоча і невелику суму, в міру можливості, про що надав квитанцію, та повідомив, що має намір продовжувати це і надалі.

Захисник також вважав, що враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, до нього можливо застосувати положення ст. 75 КК України.

Обвинувачений не заперечує правильність кваліфікації дій органами досудового розслідування, а також критично ставиться до вчиненого ним кримінального правопорушення та щиро розкаюється у вчиненому.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі обставини, які підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні і викладені в обвинувальному акті в межах висунутого звинувачення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ч. 3 ст. 349 КПК України, провів судовий розгляд даного провадження щодо всіх його обставин в межах висунутого звинувачення із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмеживши дослідження фактичних обставин справи допитом обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу, визнавши недоцільним дослідження інших доказів по справі.

Допитавши у судовому засіданні обвинуваченого, суд вважає, що вина обвинуваченого у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення, знайшла в цілому своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю.

Таким чином, своїми умисними діями, що виразились в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації в особливий період, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання".

Так, суд, призначаючи покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином та наступні дані про особу обвинуваченого.

Так, обвинувачений ОСОБА_4 в силу ст. 89 КК України не судимий, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, є ВПО, має дружину - інваліда 3 групи, отримав контузію під час бойових дій, що відбувалися за попереднім місцем проживання в Луганській області.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 визнав вину у вчинені кримінального правопорушення, розкаявся у вчиненому, виявляв сильне хвилювання через стан здоров`я.

На підставі ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю правопорушення, що визнано стороною обвинувачення.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи пом`якшуючі обставини, а саме щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який в силу ст. 89 КК України не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра не перебуває, проте має не дуже задовільний стан здоров`я, що пов`язане зокрема з контузією, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки.

При цьому, вищевказані обставини, а також наявна досудова доповідь, відповідно до якої виправлення особи можливе без ізоляції від суспільства, дають суду підстави для висновку, що виправлення ОСОБА_4 можливе без відбування покарання і тому відповідно до ст. 75 КК України його слід звільнити від відбування покарання з випробуванням, поклавши на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Саме таке покарання буде співмірним діянню і характеристиці особи.

Питання про долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 394 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України і призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців не вчинить нового кримінального правопорушення.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації,

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази: розписку бойової повістки від 04.09.2024 на ім`я ОСОБА_4 , рапорт щодо не прибуття ОСОБА_4 на відправку від 09.09.2024, аркуш доведення законодавства України з питань оборони ОСОБА_4 від 26.04.2024, довідка ВЛК від 04.09.2024 року на ОСОБА_4 та картку обстеження та медичного огляду від 04.09.2024 року видану на ОСОБА_4 , які долучено до матеріалів кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляція до Полтавського апеляційного суду через Лохвицький районний суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення, з урахуванням обмежень передбачених ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Лохвицького

районного суду Людмила ЦІМБОТА