УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня2024 року

м. Київ

справа № 161/5084/24

провадження № 51-3679 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року про повернення апеляційної скарги,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 18 березня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ УСБУ у Волинській області про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження № 0000041 від 15 березня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 305 КК України.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали слідчого судді, апеляційну скаргу повернуто особі, яка її подала.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції, оскільки вважає, що судом безпідставно відмовлено в поновленні строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді. В обґрунтування вказує на порушення права особи на апеляційний перегляд ухвали слідчого судді через відмову у поновленні строку на апеляційне оскарження, адже суд не врахував, що, по-перше, договір про надання правової допомоги між нею та ОСОБА_4 був укладений 17 березня 2024 року; по-друге, їй було відмовлено в наданні копій документів кримінального провадження для ознайомлення; по-третє, копію ухвали слідчого суді вона отримала лише 10 квітня 2024 року. Крім того стверджує, що судовий розгляд клопотання слідчого про накладення арешту на майно здійснювався без виклику власника майна - ОСОБА_4 , а тому відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України строк на апеляційне оскарження повинен обчислювати з дня отримання копії судового рішення. Разом з цим зазначає, що апеляційний суд не взяв до уваги висновок про застосування норми права, викладений в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18. На думку адвоката, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд належним чином не перевірив указані обставини щодо поважності причин пропуску строку апеляційного оскарження, у зв`язку з чим дійшов передчасного висновку про повернення скарги.

Перевіривши доводи касаційної скарги, вивчивши копію оскаржуваного судового рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті провадження за касаційною скаргою ОСОБА_5 слід відмовити з огляду на таке.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, доданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно з ч. 3 вказаної статті, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Тобто, ст. 395 КПК України розмежовує строки апеляційного оскарження ухвали слідчого судді для осіб, які викликалися судом, та ухвали, постановленої судом без виклику особи, яка її оскаржує. Для особи, яка оскаржує ухвалу слідчого судді, постановлену з її викликом, але без участі такої особи, кримінальне процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку апеляційного оскарження ухвали з моменту її оголошення, а не з часом отримання копії судового рішення.

Як убачається з копії оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції та долучених адвокатом копій заяви ОСОБА_4 від 15 березня 2024 року і журналу судового засідання від 18 березня 2024 року, ОСОБА_4 була повідомлена про дату, час та місце розгляду клопотання про накладення арешту, однак в судове засідання не з`явилася, надіслала заяву про розгляд клопотання без її участі.

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає неспроможними твердження адвоката щодо обчислення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали слідчого судді з дня отримання копії судового рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Із системного аналізу кримінального процесуального закону слідує, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга повертається, якщо її подано після закінчення строку апеляційного оскарження і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або суд апеляційної інстанції за заявою особи не знайде підстав для його поновлення.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи клопотання адвоката у межах його доводів та з урахуванням приписів ч. 3 ст. 26 КПК України, відповідно до яких, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесено до його повноважень цим Кодексом, дійшов висновку, що вказані причини пропуску строку не можуть вважатися поважними у розумінні положень ст. 117 КПК України, у зв`язку з чим, на підставі ст. 399 цього Кодексу відмовив ОСОБА_5 у задоволенні вказаного клопотання, а її апеляційну скаргу повернув.

Суд касаційної інстанції вважає, що за обставин цього кримінального провадження, апеляційний суд правильно відмовив у поновленні строку на апеляційне оскарження, оскільки адвокатом не наведено обґрунтування поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження.

Разом з цим, аргументи адвоката ОСОБА_6 про безпідставне невизнання апеляційним судом поважними причинами пропуску строку - укладення договору про надання правової допомоги з ОСОБА_4 17 березня 2024 року та отримання нею копії ухвали слідчого судді лише 10 квітня 2024 року є необґрунтованими з огляду на наступне.

За приписами ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

У Рішенні від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» Європейський суд з прав людини зробив висновок, що правова система багатьох країн-членів передбачає можливість продовження строків, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Разом з тим, питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, тому від судів вимагається вказувати підстави для поновлення строку. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан потрібного їм судового провадження. У кожній справі суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип юридичної визначеності.

Враховуючи вищезазначене, Верховний Суд вважає, що адвокат ОСОБА_5 , будучи представником власника майна, не вживала будь-яких розумних заходів для того, щоб реалізувати своє право на апеляційне оскарження в межах процесуального строку.

З огляду на наведе, апеляційним судом у межах дискреційних повноважень у повній мірі перевірено підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, які визнані безпідставними, що в свою чергу не може свідчити про порушення права на доступ до правосуддя.

Також колегія суддів вважає неспроможними посилання ОСОБА_5 на неврахування апеляційним судом висновку про застосування норми права, викладеного в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18, оскільки вказаний висновок не можна вважати релевантним до обставин цього провадження.

Підсумовуючи наведене, на переконання Суду, апеляційний суд діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону та прийняв законне, обґрунтоване, належно вмотивоване судове рішення. Ухвала суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

З урахуванням викладеного, Верховний Суд вважає, що обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність їх перевірки за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги, доданих до неї копій судових рішень та інших матеріалів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Волинського апеляційного суду від 18 квітня 2024 року про повернення апеляційної скарги.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3