У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 183/8713/22

№ 1-кп/183/640/24

05 листопада 2024 року м. Самар

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості по якому внесені 06.11.2022 року до ЄРДР за № 0000596 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Лихівка П`ятихатського району Дніпропетровської області, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, на посаді номера обслуги 2 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої НОМЕР_1 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні солдат, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИЛА:

В підготовчому судовому засіданні прокурор заявила клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу обвинуваченого ОСОБА_3 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначила, що ОСОБА_3 , обвинувачується у тому, що він, проходячи військову службу за мобілізацією, у військовому званні солдат, перебуваючи в номера обслуги 2 кулеметного відділення кулеметного взводу роти вогневої НОМЕР_1 парашутно-десантного батальйону військової частини НОМЕР_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників 06 липня 2022 року самовільно, з метою ухилитися від військової служби в умовах воєнного стану залишив військову частину НОМЕР_2 , яка тимчасово дислокувалася за адресою: АДРЕСА_2 (більш точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану), проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та був незаконно відсутній від військової служби до 08 грудня 2022 року, тобто обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підтверджується зібраними під час досудового розгляду належними та допустимими доказами у їх сукупності.

Прийнятими заходами встановити місце знаходження обвинуваченого на теперішній час не вдалось. На виклики до суду обвинувачений ОСОБА_3 не з`явився.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду, як джерело права.

Згідно із вимогами ст. 1 КПК України порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається із відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 30.08.1990, «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28.10.1994, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Статтею 183 ч. 1 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, якою передбачено умови, мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого.

08.12.2022 року у відповідності до ст.ст. 276 - 278 КПК України складено та вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

обвинуваченого ОСОБА_3 відповідає суспільному інтересу.

Крім того, гарантії того, що обвинувачений не вчинить інше кримінальне правопорушення, відсутні.

Все вищезазначене дає достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_3 при застосуванні більш м`якого запобіжного заході ніж тримання під вартою, у подальшому може переховуватись від слідства та суду та незаконно впливати на свідків по кримінальному провадженню.

Відповідно до ч.2 ст. 188 КПК України клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу подається одночасно з поданням про застосування запобіжного заходу, а згідно положень ч. 1 ст. 184 КПК України, клопотання про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Приймаючи до уваги викладене, з метою приводу обвинуваченого ОСОБА_3 для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

Дослідивши клопотання та надані письмові докази, вислухавши думку прокурора та потерпілого, суд вважає, що дане клопотання про надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_3 з метою приводу підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінальних правопорушень, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 перебуває на розгляді суду з грудня 2022 року. За цей час обвинувачений неодноразово до суду не з`являвся.

Суд вважає, що ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_3 від суду є доведеним.

Згідно з ч. 1 ст. 189 КПК України суд не має права відмовити в розгляді клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу підозрюваного, обвинуваченого, навіть якщо існують підстави для затримання без ухвали суду про затримання з метою приводу.

Під час розгляду клопотання судом встановлено доведеним, що зазначені у клопотанні обставини вказують на наявність підстав для затримання обвинуваченого ОСОБА_3 з метою приводу.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також приймає до уваги у розумінні практики ЄСПЛ те, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що існують обставини, зазначені у п.п. 1, 2 ч. 4 ст. 189 КПК України, що має важливе значення для прийняття рішення про надання дозволу на затримання обвинуваченого ОСОБА_3 з метою приводу.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 177, 178, 189, 190 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Надати дозвіл на затримання обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лихівка П`ятихатського району Дніпропетровської області, зареєстрованого та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , з метою його приводу для участі у розгляді клопотання про застосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Контроль за виконанням ухвали доручити прокурору Луганської спеціалізованої прокуратури в сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , яка здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1