В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" листопада 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд)

у складі головуючого судді ОСОБА_1 одноособово,

за участю

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 березня 2024 року за № 0000887, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Подольська, Московської обл., Російської Федерації, громадянин України, не одружений, з вищою освітою, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 Кримінального кодексу (далі КК) України,

у с т а н о в и в :

Судом визнано доведеним, що 06 січня 2024 року о 21:00 год. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , прийшов в гості до свого батька ОСОБА_6 у квартиру АДРЕСА_1 та з вказаного часу обоє розпочали вживати алкогольні напої на кухні квартири.

Під час вживання алкогольних напоїв на кухні квартири, приблизно о 23:00 год. між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ґрунті непорозуміння в їх сімейних відносинах виник конфлікт у формі лайки.

В ході конфлікту у ОСОБА_6 виник умисел на заподіяння смерті ОСОБА_7 шляхом нанесення удару ножем в область розташування життєво важливих органів, зокрема - грудної клітки.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння смерті ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді настання смерті останнього, ОСОБА_6 здійснив удар ножем в область його грудної клітки, заподіявши поранення. Надалі, внаслідок заподіяного ОСОБА_6 удару ножем настала смерть ОСОБА_7 на місці події за короткий проміжок часу.

В подальшому, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин, а відповідно з ціллю приховування слідів вчиненого злочину, ОСОБА_6 переніс труп ОСОБА_7 з кухні до ванної кімнати, де в послідуючому протягом декількох днів розчленовував труп на частини та виносив їх з квартири в пакетах та сумках. Так, частини тулубу та внутрішні органи ОСОБА_6 виніс та викинув у сміттєвий бак, а голову та кінцівки в послідуючому замурував за допомогою будівельних матеріалів у приміщенні належного йому гаража № НОМЕР_1 , що на території гаражного кооперативу «Промбудівець», за адресою: АДРЕСА_3 , де вказані частини тіла були виявлені працівниками поліції 18 березня 2024 року.

Вказаних висновків Суд дійшов провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 84 КПК доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Тобто, докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (див. постанову ККС ВС від 28 березня 2019 року у справі № 154/3213/16).

У той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК).

У цьому випадку допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 пояснив, що він 06 січня 2024 року о 21:00 год. був дома та до нього в гості прийшов син, після чого вони вживали алкогольні напої та в них виник конфлікт на ґрунті непорозуміння їх сімейних відносинах, в ході конфлікту, він наніс удар ножем в область грудної клітки.

Після чого, він переніс труп ОСОБА_7 з кухні до ванної кімнати, де в послідуючому протягом декількох днів розчленовував труп на частини та виносив їх з квартири в пакетах та сумках. Так, частини тулубу та внутрішні органи ОСОБА_6 виніс та викинув у сміттєвий бак, а голову та кінцівки в послідуючому замурував за допомогою будівельних матеріалів у приміщенні належного йому гаража № НОМЕР_1 , що на території гаражного кооперативу «Промбудівець», за адресою: АДРЕСА_3 .

Окрім того, з досліджених судом, у порядку ст. 358 КПК України, у судовому засіданні, документів, тобто спеціально створених з метою збереження інформації матеріальних об`єктів, які містять зафіксовані за допомогою письмових знаків, зображення тощо у ракурсі із отриманими висновками, тобто докладними описами проведених експертом досліджень та зроблених за їх результатами висновків, які суд дослідив у порядку § 3 Глави 28 Розділу IV КПК України, та показаннями свідків, які суд сприймав безпосередньо, в їх системному зв`язку, судовим слідством встановлено наступне.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 16 березня 2024 року, об`єктом огляду є квартира АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_6 , в ході проведення огляду було виявлено документи на ім`я ОСОБА_7 , залишки слідів бурого кольору, та речі ОСОБА_7 .

Будучи допитаною у судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попередженою про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, свідок ОСОБА_8 пояснила, що ОСОБА_7 вона знала з 2019 року, він часто розповідав їй про свого батька, а саме, що той був жорстокою людиною і він був здатний на вбивство людини, сам ОСОБА_7 був творчою людиною зі слабким характером, він хотів підтримки від батька. Про трагедію їй стало відомо від поліції.

З протоколу обшуку від 18 березня 2024 року, вбачається, що обшук проведений за адресою: АДРЕСА_3 , гараж № НОМЕР_1 , що на території гаражного кооперативу «Промбудівець», який на праві власності належить ОСОБА_6 , в результаті чого було виявлено та вилучено частини тіла.

Згідно з протоколом обшуку від 18 березня 2024 року, який проведений за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_6 , було виявлено та вилучено речі, які могли бути знаряддям злочину та змиви речовин бурого кольору.

Відповідно до протоколу обшуку затриманої особи від 18 березня 2024 року, під час обшуку затриманого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було виявлено та вилучено мобільний телефон, зв`язку ключів та банківську картку.

З протоколу слідчого експерименту від 18 березня 2024 року, вбачається, що учасники слідчого експерименту зібралися біля 3-го під`їзду, будинку АДРЕСА_1 , де ОСОБА_6 розповів та показав обставини подій 06.01.2024 щодо вбивства ОСОБА_7 , та повідомив про подальші його дії щодо приховування тіла трупа.

Відповідно до протоколу огляду предметів від 15 травня 2024 року, було оглянуто мобільний телефон Bison, у пошуковому додатку Google, виявлено пошук наступної інформації за різні дати в період часу з 06-20 січня 2024 року: «Вветеринарно- санитарные правила сбора, утилизации и уничтожение биологических отходов», «Жидкое стекло….», «Что добавить в цемент…», «Услуги гидроизоляции…», «Купить песок с доставкой», «Купити пісок в Києві», «Лопати купити в інтернеті», «Будівельні матеріали купити…», (Пошук на сайті Леруа Мерлен) «Щебень купить с доставкой», «Известь негашеная», «Как очистить память телефона».

Згідно висновку експерта №СЕ-19/111-24/18251-БД від 12 липня 2024 року, встановлені генетичні ознаки аутосомної ДНК та У-хромосоми зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (об`єкт № 10) (таблиці 1.1, 2.1 додатки 1, 2). Встановлені генетичні ознаки аутосомної ДНК та У-хромосоми фрагментів кісток трупа ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , умовно позначених, як "1" (об`єкт № 1), "2" (об`єкт № 2), "3" (об`єкт № 3), "4" (об`єкт № 4), "5" (об`єкт № 5), "6" (об`єкт № 6) "7" (об`єкт № 7), "8" (об`єкт №8), "9" (об`єкт № 9) (таблиці 1.1, 2.1 додатки 1, 2). ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ймовірно є біологічним батьком особи чоловічої генетичної статі, генетичні ознаки якої встановлено з фрагментів кісток трупа ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Ймовірність даної події становить 99,99999%. ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 може бути біологічним родичем по чоловічій лінії особи чоловічої генетичної статі, генетичні ознаки У-хромосоми якої встановлено з фрагментів кісток трупа ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , умовно позначених, як"1" та "2".

Згідно висновку експерта №СЕ-19/111-24/19495-БД від 19 серпня 2024 року, встановлено генетичні ознаки клітин на поверхні диску для болгарки умовно позначеному як "IV" (об`єкти №№ 26, 27), на поверхні диску для болгарки умовно позначеному як "?" (об`єкт № 28), на поверхні диску для болгарки умовно позначеному як "VIII" (об`єкти №№ 34, 35), крові та клітин на поверхні підставки для ножів (об`єкт № 14), на поверхні болгарки (об`єкти №№№ 36, 37, 38, 39, 40, 41, 42, 43) (таблиця 1.1, додаток 1). Ймовірність походження генетичних ознак клітин на поверхні диску для болгарки умовно позначеному як "TV" (об`єкти №6 26, 27), на поверхні диску для болгарки умовно позначеному як об`єкт № 14435), крові та клітин на поверхні болгарки (об`єкти №№ 36, 38, 39, 40, 41, 42) від особи, генетичні ознаки якої встановлено з фрагментів кісток трупа ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_4 , становить не менше ніж 99,99999999%. Генетичні ознаки клітини на поверхні диску для болгарки умовно позначеному як "V" (об`єкт № 28), крові та клітин на поверхні болгарки (об`єкти №№ 37, 43) є змішаними. збігаються між собою і містять генетичні ознаки фрагментів кісток трупа ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , умовно позначених, як "1", "2", "3", "4", "5" "6", "7", "8", "9" та особи чоловічої генетичної статі. Генетичні ознаки крові та клітин на поверхні підставки для ножів (об`єкт № 14) є змішаними, містять генетичні ознаки особи чоловічої генетичної статі та іншої невстановленої особи та не містять генетичних ознак, встановлених з фрагментів кісток трупа ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , умовно позначених, як к "1", "2", "3", "4". "5", "6". "7", "8", "9"

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/111-24/19521-БД від 19 серпня 2024 року, у наданих на дослідження об`єктах, які були вилученні за місцем проживання ОСОБА_6 , виявлено кров людини та клітини з ядрами, які ймовірно належать ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на 99,99999999%.

Згідно висновку експерта №СЕ-19/111-24/19527-БД від 19 серпня 2024 року у наданих на дослідженнях змивах з місця проживання ОСОБА_6 , виявлено поодинокі клітини з ядрами, генетичні ознаки клітин не збігаються з генетичними ознаками фрагментів кісток трупа ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Відповідно до висновку експерта №081-129-2024 від 26 квітня 2024 року, на наданій на експертизу пластиковій пляшці, вилученій за адресою: АДРЕСА_1 , виявлена кров людини. При визначеності групової належності крові виявлений антиген Н, що не виключає можливості походження цієї крові від ОСОБА_7 .

Згідно висновку експерта №101-42-2024 від 30 травня 2024 року, генетичні ознаки крові, виявленої на пластиковій пляшці, по всіх досліджуваних локусах ДНК ідентичні генетичним ознакам крові ОСОБА_7 . Кров в даному обєкті, ймовірно, походить від ОСОБА_7 . Величина вірогідності випадкового збігу складає величину 5,01/10-18, тобто в середньому 5 осіб з 10 000 000 000 000 000 000 мають встановлені генетичні ознаки.

Відповідно до висновку експерта №021-623-2024 від 17 квітня 2024 року, за результатами дослідження частин трупа ОСОБА_7 , а саме голови та кінцівок, при відсутності інших частин тіла (шиї, тулуба) встановлення причини його смерті не є можливим. Розчленування тіла ОСОБА_7 проведено посмертно, предметом (предметами) які мали пиляючи властивості. Ушкоджень на частинах трупа не знайдено.

Згідно висновку експерта №022-56-623-2024 від 14 червня 2024 року, смерть ОСОБА_7 могла настати ІНФОРМАЦІЯ_5 . Будь-яких ушкоджень на досліджених частинах трупа ОСОБА_7 не знайдено.

Відповідно до судово-психіатричної експертизи № 473 від 29 квітня 2024 року, у теперішній час ОСОБА_9 , не виявляє ознак хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки і за своїм психічним станом на теперішній час може усвідомлювати свої дії та керувати ними. На період кримінального правопорушення в скоєнні якого підозрюється ОСОБА_6 , останній не виявляв ознак будь-якого хронічного психічного захворювання тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки і за своїм психічним станом в той період часу міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_6 не потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру. ОСОБА_6 у період кримінального правопорушення, у скоєнні якого він підозрюється, не перебував у вираженому емоційному стані (афекті) в т.ч. і в стані фізіологічного афекту.

Відповідно Суд констатує в ключі проаналізованих доказів, що цими процесуальними джерелами доказів, у розумінні ст. 84 КПК, в їх сукупності, підтверджуються обставини регламентовані ст. 91 того ж Кодексу.

Підстав для визнання доказів недопустимими не установлено, так як не було з`ясовано факту істотних фундаментальних порушень прав і свобод учасників провадження регламентованих ст. 87 КПК.

При формуванні таких висновків за наслідками розгляду провадження Суд виходив з такого щодо цього питання.

Частина 1 статті 87 КПК передбачає, що для визнання доказу недопустимим необхідно встановити, що при його отриманні істотно порушені права і свободи людини, гарантовані Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тоді як частина 2 цієї ж статті визначає, яке саме порушення суд має визнати істотним, істотність порушення прав і свобод у інших випадках має вирішуватися судом, виходячи з обставин порушення та їх впливу на отримання доказів.

В постанові ВС від 01 грудня 2020 року у справі №318/292/18 вказано, що «вищеназвані норми закону не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи».

У постановах від 28 січня 2020 року у справі №359/7742/17 та від 8 жовтня 2019 року у справі №639/8329/14-к ( ІНФОРМАЦІЯ_6 зауважив, що «вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК до наданих сторонами доказів, Суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті».

В постанові від 8 жовтня 2019 року у справі №639/8329/14-к ВС указав, що «…суд, визнаючи доказ недопустимим відповідно до частини 2 або 3 статті 87 КПК, має зазначити, який саме пункт цих положень став підставою для такого рішення. Якщо суд визнає доказ недопустимим з посиланням на частину 1 статті 87 КПК, він має зазначити, наслідком порушення якого саме фундаментального права або свободи стало отримання цього доказу та хто саме зазнав такого порушення. Обґрунтовуючи наявність такого порушення, суд має послатися на конкретні норми Конституції та/або міжнародних договорів, якими гарантуються ці права і свободи, і за потреби на практику відповідних органів, уповноважених тлумачити ці норми.

Крім того, суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу з точки зору частини 1 статті 87 КПК, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб зумовити визнання доказу недопустимим».

В постанові від 06 липня 2021 року у справі №720/49/19 ВС зауважив, що «Оцінюючи надані сторонами докази на предмет їх допустимості згідно з частиною 1 статті 87 КПК України суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що зазначені положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані у відповідній нормі. Тобто, будь-яке процесуальне порушення, допущене в ході збирання доказів, саме по собі не може бути підставою для визнання їх недопустимими.

У зв`язку із цим, за наявності процесуальних порушень порядку отримання доказів визнавати їх недопустимими слід лише тоді, коли вони: прямо та істотно порушують права і свободи людини; та/або надають підстави для сумнівів у достовірності отриманих фактичних даних, які не видалося за можливе усунути в ході судового розгляду».

Повертаючись до обставин цієї справи Суд зауважує, що вважає такий підхід правильним, оскільки він ґрунтується на розумінні, що для прийняття рішення у справі Суд має отримати якомога більшу інформацію щодо фактичних обставин, важливих для вирішення справи, забезпечивши сторонам можливість у змагальній процедурі перевірити та заперечити цю інформацію. Виключення доказів, які можуть мати стосунок до важливих фактів справи, є крайнім заходом, який має застосовуватися у разі, якщо іншими засобами неможливо усунути фактори, які перешкоджають забезпеченню справедливого судового розгляду.

Безумовно, істотне порушення фундаментальних справ і свобод особи - отримання доказів внаслідок поганого поводження, порушення права не свідчити проти себе та на правову допомогу захисника тощо - не може бути терпимим у правосудді, і суди мають протистояти таким порушенням для того, щоб органи правопорядку не перетворили такі методи у звичайну практику.

Водночас порушення тих чи інших численних формальностей, які регулюють порядок проведення кримінального розслідування чи окремих процесуальних дій і які жодним чином не зачіпають права і свободи особи, мають оцінюватися виходячи з балансу конкуруючих інтересів: потреби суспільства у розкритті злочину і покаранні злочинця та важливості тих формальностей для забезпечення справедливості розгляду справи в цілому.

В постанові від 15 лютого 2018 року в справі №357/14462/14-к Верховний указав, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону ситуація, при якій підставою для визнання доказів недопустимими виступає якість змісту документів.

Як наслідок слід констатувати, що вирішуючи питання про застосування правил статті 87 КПК до наданих сторонами доказів, Суд констатує, що в цій справі ці положення не можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими, адже вони мають місце не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті.

Так, порушень вимог КПК під час проведення слідчих дій, які б, як указав ВС, були фундаментальними, не установлено. Саму слідчу дію впізнання відсутні підстави сприймати через призму позасудових показань свідків, адже, на переконання суду, показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколами слідчих дій, бо легітимна мета слідчої дії досягається дотриманням встановленого порядку його проведення, забезпеченням реалізації прав особи як процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та кримінального провадження в цілому.

Також слід указати, що Верховний Суд в постанова від 24 жовтня 2018 року в справі №733/249/16-к указав, що після огляду предмет визнається речовим доказом і долучається до кримінальної справи мотивованою постановою (ухвалою), яким завершується формування даного виду доказу. Цією постановою створюється особливий правовий режим поводження з предметом в кримінальній справі.

Джерелом фактичних даних (відомостей) стосовно речових доказів виступає протокол огляду предмета.

У цій ситуації, джерело фактичних даних, прямо доводить собою, обставини, які у розумінні ст. 91 КПК України підлягають доказуванню в цій справі, щодо дати, часу, місця та способу вчинення кримінального правопорушення.

Щодо обшуку затриманої особи слід відмітити, що Верховний Суд у постанові від 08.02.2018 у справі № 754/5978/16-к указав, що оцінювати цю слідчу дію суд має через призму законності проведення обшуку затриманого, відповідно до вимог частини 3 вищевказаної норми закону (ст. 208), яка указує, що уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених частиною сьомою статті 223 і статтею 236 цього Кодексу, а у цій ситуації, такі передумови були дійсними, сам протокол наявний.

Щодо медичної документації, то слід указати, що відповідно до правового висновку Об`єднаної палати Верховного Суду (постанова від 27 січня 2020 року №754/14281/17) відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, не відкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне за собою визнання експертного дослідження недопустимим доказом.

У цій же постанові Об`єднана палата зазначила про те, що якщо стороною обвинувачення використано висновок експерта на підтвердження винуватості особи, саме цей висновок з детальним аналізом медичної документації має бути відкритий стороні захисту при виконанні вимог ст. 290 КПК України.

Зважаючи на статті 22, 290, 412 КПК України у їх взаємозв`язку, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону може бути не відкриття слідчими органами стороні захисту саме висновку експерта, що потягне за собою визнання його недопустимим доказом на підставі ст. 87 цього Кодексу.

Висновки експерті відкриті захисту.

При цьому, слід зауважити, що Верховний Суд у постанові від 20 березня 2018 року в справі №753/11828/13-к указав, що у змагальному процесі повинні розглядатися не лише докази, які безпосередньо стосуються фактів справи, а й інші докази, які можуть стосуватися допустимості, достовірності та повноти останніх.

Також, як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких даних.

У ракурсі того, що порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), - це певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (див. постанову Верховного суду України від 16 березня 2017 року у справі №671/463/15-к).

У цій справі, порядок, встановлений КПК (процесуальний порядок, форма, процедура), тобто певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій дотриманий.

Як наслідок Суд сприймає указані письмові докази (протоколи ОМП, висновки експертиз та інші), як належні та допустимими, які у своїй сукупності доводяться обставини визначені ст. 91 КПК України, та через їх призму останні сприймаються судом, як дійсні.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК за обставин, встановлених судом.

У т.ч. про наявність умислу на вбивство потерпілого свідчить сукупність всіх обставин вчинення злочину, зокрема спосіб, знаряддя вчинення, локалізація нанесеного ушкодження, а також характер та послідовність дій, у тому числі поведінка ОСОБА_6 після, який не намагався надати потерпілому допомогу, викликати швидку медичну допомогу, а навпаки намагався позбутися тіла потерпілого для приховання злочину.

Сторона захисту, не оспорюючи факту завдання удару потерпілому, стверджує про те, що причиною цьому послугувала поведінка останнього Суд сприймає критично, оскільки, навіть, з цих пояснень, не йдеться про певну загрозу з боку померлого для обвинуваченого. Висловлення ним думок, поглядів, ідей, не могло потягнути такого жахливого наслідку, на скільки б радикальними не були ці думки, на переконання обвинуваченого.

При кваліфікації дій обвинуваченого, Суд ураховує, що Верховний Суд у постанові від 05 квітня 2018 року в справі №658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому КК, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

З урахуванням наведеного здійснивши кримінально-правову оцінку поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, через визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння, кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині-потерпілому.

Питання про умисел вирішувалося судом, в цій справі, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки, а тому відсутні підстави, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченим Суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання, відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України, не встановлено.

Також, Суд враховує, що цей обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (раніше не судимий, не працює на цей час), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті, виражає допустимі соціальні зв`язки; позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання; ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; її поведінку під час та після вчинення злочинних дій те, що відповідно до статей 3 і 27 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю, право на життя є невід`ємним правом людини, ніхто не може бути свавільно його позбавлений та вважає за необхідне призначити покарання, у межах санкції ст. 115 КК України, у виді позбавлення волі.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, Суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки Суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у виді позбавлення волі є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, та в ключі того, що відповідно до статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Дане ж покарання на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основному мету застосування певного заходу та характер впливу на цих осіб, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою з винного адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, як захід забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого, враховуючи визнання його винуватим у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та призначення покарання у виді позбавлення волі в поєднані з даними про його особу, слід залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Позаяк, ст. 374 КПК передбачає, що суд у резолютивній частині вироку має зазначити, крім іншого, «рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили».

Суд враховує, що різниця між пунктами а) та с) статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказує, що ці пункти визначають різний правовий характер, різні підстави, різні вимоги до рішення про тримання під вартою.

Пункт а) вимагає лише законного вироку суду, яким особу визнано винуватою і призначено відповідне покарання. Пункт с) вимагає розумної підозри, наявності ризиків, якомога коротшого періоду перебування під вартою невинуватої особи. Крім того, для затримання за пунктом с) передбачаються спеціальні гарантії частини 3 статті 5 Конвенції. Також гарантії частини 4 статті 5 Конвенції мають дуже обмежене застосування до пункту а).

За правом багатьох країн затримання у очікуванні розгляду апеляції вважається попереднім триманням під вартою, і засуджена особа не починає відбувати своє покарання, поки вирок не набере чинності. Однак відмінності між підходами до процедури призначення покарання є відмінності за формою, а не за суттю, якщо розглядати наслідки для зацікавленої особи. Слід вважати, що стаття 5 §1 а), в якій не зазначається про припустимі форми правового механізму, за яким особа може законно триматися під вартою «після засудження», залишає державам-учасницям свободу вибору в цьому питанні (правова позиція, викладена у рішенні «Monnel and Morris v. the United Kingdom», заяви № 9562/81 та 9818/82, від 02 березня 1987 року, ІНФОРМАЦІЯ_7 ).

Обвинувачений вважається затриманим «після засудження компетентним судом» у значенні статті 5 § 1 a) після того, як рішення було винесено в першій інстанції, навіть якщо воно ще не виконується і підлягає оскарженню (правова позиція, викладена в рішенні ЄСПЛ «Ruslan Yakovenko v. Ukraine», заява № 5425/11, від ІНФОРМАЦІЯ_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9

Термін «після засудження» не можна тлумачити так, ніби він стосується лише остаточного засудження. Не можна ігнорувати того, що винуватість особи, яка тримається під вартою під час апеляційного або наглядового провадження, вже встановлена в ході судового розгляду, проведеного відповідно до вимог статті 6 (правова позиція, викладена в рішенні ЄСПЛ «Wemhoff v. Germany», заява 2122/64, від ІНФОРМАЦІЯ_10 , https://hudoc.echr.coe.int/eng?i=001-57595).

Отже, незважаючи на те, що за законодавством України таке тримання під вартою термінологічно відрізняється від відбування покарання за вироком, що набрав законної сили, з погляду статті 5 Конвенції воно буде розглядатися як таке, що підпадає під пункт а) законне ув`язнення особи після засудження її компетентним судом.

Відповідно (1) немає необхідності у будь-якому клопотанні при вирішення питання запобіжного заходу на цій стадії, оскільки Суд у цьому випадку діє у якості влади, що призначила покарання і забезпечує його виконання, а не вирішує спір між сторонами; (2) немає потреби аналізувати питання, необхідні для тримання під вартою до вироку: розумна підозра стає неактуальною, оскільки є вже висновок про винуватість, ризики не мають значення, оскільки відбувається де-факто відбування покарання, обґрунтованість вироку не потребує періодичного перегляду; (3) обмеження строку дії запобіжного заходу має на меті забезпечити можливість періодичного перегляду тримання під вартою до вироку, у разі винесення обвинувального вироку міркування, які зумовлюють необхідність періодичного перегляду, не мають значення, тому тримання під вартою на підставі вироку здійснюється для забезпечення його виконання, в той час, як ст. 197 КПК передбачає не строк тримання під вартою, а строк дії відповідної ухвали, після якого вона втрачає силу, а тому вирок діє протягом строку покарання, якщо не скасований. Обґрунтованість вироку не стосується законності тримання під вартою, навіть у разі його скасування, тримання під вартою на його підставі буде законною (у тому числі з погляду статті 5 Конвенції).

Строк відбування покарання ОСОБА_6 слід обчислювати з 17 березня 2024 року.

Процесуальні витрати вирішено відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Питання речових доказів вирішено, згідно положень ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтями 368-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд

у х в а л и в:

ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 10 /десяти / років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з 17 березня 2024 року.

Речові докази у справі, а саме:

- курточка чоловіча - упакована у паперовий мішок, кофта спортивна - упакована у паперовий конверт, кофта коричневого кольору - упакована у паперовий конверт; штани спортивні темно-синього кольору «Найк» - упаковані у паперовий конверт; гаманець чорного кольору - у спецпакеті ICR0096072; картка «Київ смарт кард монобанк» - у спец пакеті WAR1148217; Папка з документами (копія диплому на ім`я ОСОБА_10 ; дві копії свідоцтва про смерть; копія свідоцтва про народження ОСОБА_7 ; рішення суду №755/84/18 від 01.11.2018; копія свідоцтва про одруження; рішення суду №755/4782/15-ц від 10.12.2015; довідка про показники об`єкта нерухомого майна; договір найму житлового приміщення; довідка про реєстрацію місця проживання ОСОБА_7 ; чорнові записи; атестату на ім`я ОСОБА_7 ; учнівський квиток на ім`я ОСОБА_7 ; копія свідоцтва про право власності на житло; фотокартка; копія додатку до атестату; копія паспорта на ім`я ОСОБА_11 ) - у спецпакеті NPU1301721 - повернути ОСОБА_12 ;

- поліетиленовий пакет та поліетиленову плівку з лівої гомілки зі стопою трупа, які запаковано до експертного пакету, опломбовано биркою NPU-1416760; поліетиленовий пакет та поліетиленову плівку з лівого стегна трупу, запаковано до експертного пакету опломбовано биркою NPU-1416761; поліетиленовий пакет та поліетиленову плівку з правої гомілки зі стопою трупа, які запаковано до експертного пакету, опломбовано биркою NPU-1416762; поліетиленовий пакет та поліетиленову плівку з правого суглобу трупа, які запаковано до експертного пакету, опломбовано биркою NPU-1416759; поліетиленовий пакет та поліетиленову плівку з голови трупа, які запаковано до експертного пакету, опломбовано биркою NPU-1416753; поліетиленовий пакет та поліетиленову плівку з частини лівого плеча трупа, які запаковано до експертного пакету, опломбовано биркою NPU-1416755; поліетиленовий пакет та поліетиленову плівку з частини правої та лівої кисті трупа, які запаковано до експертного пакету, опломбовано биркою NPU-1416758; поліетиленовий пакет з правого передпліччя, який запаковано до експертного пакету, опломбовано биркою NPU-1416757; поліетиленовий пакет та поліетиленову плівку з лівого передпліччя, які запаковано до експертного пакету, опломбовано биркою NPU-1416756; поліетиленовий пакет та поліетиленову плівку з частини правого плеча, які запаковано до експертного пакету, опломбовано биркою NPU-1416754 - знищити;

- змив речовини бурого кольору з металевого відра у ванній, який запаковано до паперового конверту, скріпленого стрічкою для опечатування речових доказів № NPU-0505334; сифон з умивальника з ванної кімнати, який запаковано до паперової коробки, скріпленого стрічкою для опечатування речових доказів № 0505341; сифон з ванни з ванної кімнати, який запаковано до картонної коробки, скріпленої стрічкою для опечатування речових доказів № NPU-0505342; металеве відро зеленого кольору, який запаковано до паперового конверту, скріпленого номерною стяжкою для опечатування речових доказів № B703069; пластикова ємність об`ємом 1 літр з плямами речовини бурого кольору із ванної кімнати, яку запаковано до паперового конверту, скріпленого стрічкою для опечатування речових доказів № NPU-0505343; набір кухонних ножів 5 штук та ножиці марки «Vinzer», які запаковано до картонної коробки, скріпленої стрічкою для опечатування речових доказів № NPU-0496406; один відрізок ковра із плямами речовини бурого кольору з кухні, який запаковано до паперового конверту, скріпленого стрічкою для опечатування речових доказів № NPU-0505348; два відрізки ковра із плямами речовини бурого кольору з кухні, який запаковано до паперового конверту, скріпленого стрічкою для опечатування речових доказів № NPU-0505344; конверту, скріпленого стрічкою для опечатування речових доказів фільтр з пральної машини з кухні, який запаковано до паперового № NPU-0505347; змив речовини бурого кольору з підвіконня балкону, який запаковано до паперового конверту, скріпленого стрічкою для опечатування речових доказів № NPU-0505346; пилка ручна з блакитною ручкою з підвіконня балкону, яку запаковано до картонної коробки, скріпленої стрічкою для опечатування речових доказів № NPU-0505349; змив речовини бурого кольору з підлоги кухні, який запаковано до паперового конверту, скріпленого стрічкою для опечатування речових доказів № NPU-0505345; один диск для болгарки марки «И», який запаковано до експертного пакету № KI?2128860; один диск для болгарки марки «СМТ325», який запаковано до експертного пакету № КІ?2128859; один диск для болгарки марки «И», який запаковано до експертного пакету № KIV2128858; один диск для болгарки марки «Novo Abrasive», який запаковано до експертного пакету № KIV2128857; один диск для болгарки марки «И», який запаковано до експертного пакету № KIV2128861; один диск для болгарки марки «АТТ», який запаковано до експертного пакету № KI?2128862; один диск для болгарки марки «АТТ», який запаковано до експертного пакету № KI?2128863; один диск для болгарки марки «Novo Abrasive», який запаковано до експертного пакету № KIV2128864; одна сумка зеленого кольору з чорними ручками «ClubMaster», яку запаковано до експертного пакету № ЕХР0447268; одна сумка зеленого кольору з чорними ручками «CalvinKlein», яку запаковано до експертного пакету № ЕХР0447269, - знищити;

- мобільний телефон марки «Bison» НОМЕР_2, який запаковано до експертного пакету 7163167; ноутбук макри «Dell» із зарядним пристроєм із кімнати № 1, який запаковано до експертного пакету № ЕXP0447265; одна болгарка з балкону кімнати № 2, яку запаковано до експертного пакету № ЕХРP0447267; мобільний телефон марки «Bisou», який запаковано до експертного пакету (WAR 0098685); зв`язка ключів, які запаковано до експертного пакету (WAR 0098684); банківська картка «Приват Банк», яку запаковано до експертного пакету (WAR 0098683) скріплено підписами слідчого та понятих, - повернути ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 2 186 грн. 54 коп. за проведення біологічної експертизи СЕ-19/111-24/17616-бд від 16.07.2024 року; 13 577 грн. 60 коп. за проведення біологічної експертизи СЕ-19/111-24/18251-БД від 12.07.2024 року; 42 833 грн. 13 коп. за проведення біологічної експертизи СЕ-19/111-24/19495-БД від 19.08.2024 року; 11451 грн. 26 коп. за проведення біологічної експертизи СЕ-19/111-24/19521-БД від 19.07.2024 року; 6 145 грн. 10 коп. за проведення біологічної експертизи СЕ-19/111-24/19527-БД від 19.08.2024 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасникам кримінального провадження роз`яснюється право ознайомитись із журналом судового засідання.

С у д д я ОСОБА_1