Кримінальне провадження №629/2595/22
Номер провадження 1-кп/629/7/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2024 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретарів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , прокурорів ОСОБА_4 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 , провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Лозова, судовий розгляд кримінального провадження по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Лозова, Харківської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, пенсіонера, одруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України, суд

В С Т А Н О В И В:

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Положеннями статей 1 та 2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою, унітарною державою, суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією України та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв?язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією 1997 року та іншим міжнародно-правовим актами, є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам Президент російської федерації (далі - РФ) ОСОБА_9 , а також інші невстановлені на цей час представники влади рф, діючи всупереч вимогам пунктам 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларації Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 №2734 (XXV), від 21.12.1965 №2131 (ХХ), від 14.12.1974 №3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів збройних сил рф (далі зс рф) на територію України.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці зс рф із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в АР Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.» та у подальшому продовжено його дію.

Постановою Верховної Ради України «Про Звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою - агресором» від 27.01.2015 №129-VIII,

Російську Федерацію визнано державою-агресором, що всебічно підтримує тероризм та блокує діяльність Ради Безпеки ООН, чим ставить під загрозу міжнародний НОМЕР_1 і безпеку.

При цьому, будучи обізнаним про всі вищезазначені факти, місцевий мешканець смт. Панютине м. Лозова Харківської області ОСОБА_7 , приблизно 19.05.2022, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання, з особистих мотивів, під час спілкування з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 публічно заперечував агресію збройних сил Російської Федерації проти України, факт окупації території України, а також публічно підтримував дії країни агресора - російської федерації, які полягають у незаконному вторгненні на територію України через державні кордони України в АР Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Київській та інших областях та збройному нападі на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснення окупації частини території України.

Продовжуючи реалізацію свого кримінального протиправного умислу, ОСОБА_7 , 20.05.2022, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи по АДРЕСА_1 , біля стели із написом «Панютине», під час спілкування з ОСОБА_12 і ОСОБА_13 публічно заперечував агресію збройних сил російської федерації проти України, факт окупації території України, а також публічно підтримував дії країни агресора - російської федерації, які полягають у незаконному вторгненні на територію України через державні кордони України в АР Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Київській та інших областях та збройному нападі на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснення окупації частини території України.

ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав, пояснив, що 20.05.2022 року пролунав вибух, він в цей час знаходився на вулиці, стовбуру диму не було. Сів на велосипед та поїхав за АДРЕСА_2 , на якій живе його друг, товариш та робітник по його цеху ОСОБА_14 . Заїжджаючи на АДРЕСА_3 до двору ОСОБА_14 , відстанню у три двора. ОСОБА_14 стояв біля свого двору, попереду більше нікого не було. Проїжджаючи повз ОСОБА_11 , з її гаража вибіг чоловік ОСОБА_10 , внук Смицької. Від гаража до нього було близько 3-х метрів. ОСОБА_15 вискочив та запитав: « ОСОБА_16 зупинити?», на що відповів «Будь-ласка, що ти хочеш?». ОСОБА_15 спитав « ОСОБА_17 ударив по ЛКМЗ?», на що він ( ОСОБА_7 ) відповів, що не знає бо в нього старий кнопковий телефон. Поки вони розмовляли, підійшла ОСОБА_11 та почала чіплятися з різними розмовами. ОСОБА_14 стояв від них на відстані 5 метрів, та сказав щоб не розмовляв з ними, бо вони скандальні люди. Він підійшов до ОСОБА_14 та запитав в нього чи знає він що сталося, де був вибух. Потім він ( ОСОБА_7 ) поїхав до траси, повернув ліворуч та під`їхав до стели, де косив траву ОСОБА_18 , він підійшов до ОСОБА_19 та запитав «де в ОСОБА_20 відбувся удар», на що ОСОБА_19 сказав що не знає. Він ( ОСОБА_7 ) хотів поїхати далі, та тільки зібрався сідати на велосипед, як йому перегородила дорогу чорна машина, з якої вискочила ОСОБА_21 , яка схватила за ліву частину його велосипеда, а правою рукою тикала телефон в обличчя. Він сказав «Я запрещаю меня снимать!», тоді він ( ОСОБА_7 ) ще не знав, що є стаття за колаборанство. Він декілька разів казав, щоб його не знімали. Поки з нею розмовляв, вискочив ОСОБА_22 та схватив за ліву сторону велосипеда і також почав знімати його на телефон. Після того, як він ( ОСОБА_7 ) не став відповідати на питання ОСОБА_22 , останній сказав «Якщо не хочете тут відповідати, то я зараз вас заберу у тер. оборону і там все скажете». ОСОБА_22 задавав питання «Чий Крим?», «чий Донбас?». При цьому обвинувачений зазначив, що у нас є таке хто де живе, того й територія. Не може бути територія власністю держави, і люди можуть своїми рішеннями вирішити територіальне питання по іншому, так як ніяка війна не вирішує економічні проблеми тієї держави, яка намагається війною зупинити.

Потім він ( ОСОБА_7 ) відбросив велосипед, і сказав «Забирайте його собі, я піду пішки!». Після чого вони одразу відстали, пішли до машини, а він повернувся, забрав велосипед і поїхав додому. Приїхавши додому, приблизно через 10-15 хвилин, до нього до дому приїхали ОСОБА_22 , ОСОБА_23 і чоловік у спец.формі з автоматом. Він ( ОСОБА_7 ) нікуди не виходив з будинку та й жінці сказав щоб не виходила. Вони покричали біля будинку та поїхали. Через декілька днів люди повідомили, що у « ОСОБА_24 » у Фейсбуці, ОСОБА_22 виставив відео, проте як його ( ОСОБА_7 ) зупиняв ОСОБА_22 . Хотів щоб люди показали відео, однак його вже видалили. У Конституції України з коментарем, ст.3 зазначено, що здоров`я, життя це найвища цінність в Україні, а у ст.27 КУ здоров`я та життя людина може захищати будь-яким способом, а також держава повинна захищати життя та здоров`я громадян, в тому числі під час війні та переговорах з російською федерацією. Народ проголосував за Крим, висловив свою думку, і Україна вже не почала суперечити чий Крим. А чому в нього питали «чий Крим», Крим й так був Автономною Республікою Крим, він нікому не підпорядковувався, Верховна Рада в них була своя, бюджет свій. «А що ви ще Криму можете дати. Нічого, окрім «поту та скандалів»». Теж саме прохала Луганська та Донецька області, провели референдум. Якщо не згодні з референдумом, то проведіть всеукраїнський референдум.

На запитання адвоката: «Крим це ж Україна?» ОСОБА_7 відповів - не можна казати по іншому, тому що будуть так витісняти що «мама не горюй». Однак згідно ч.1 ст.37 КУ це свобода слова та свобода думки. Там не говориться, що думати по іншому не можна. А у ч.2,3 вже у військовий час це обмежено. Сказати що Крим це Україна хочеться, однак його Крим Україні захотівся тільки тоді, коли в Криму знайшли в морських водах поклади газу. А за Донбас там хороші поклади кадмію. «Нашому артисту Зеленському» захотілось поклади кадмію в Донбасі. У 2014 році на Донбасі були офіційні озброєнні формування, такі як « ОСОБА_25 » та інші та воювали на тій території. На території Донецької та Луганської областей ніхто не ліз, але мешканцям було неможливо було вийти ні в ліс, нікуди. росія вступила не з загрозою, а лише зупиняла проникнення незаконних військових формувань. Він бачив як люди стояли у банку, та під час їх знаходження у будівлі, був приліт от ВСУ, та всі хто там знаходився загинули, а також загинули люди у маршрутці, яка стояла поруч. І росія не давала їм вступити на територію міста.

Однак, незважаючи на не визнання вини обвинуваченим ОСОБА_7 , його винність у вчиненні вказаного кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами:

- показами в судовому засіданні свідка ОСОБА_10 , який повідомив, що в той день коли прилетіло у Будинок культури, він з другом ОСОБА_26 зустріли Хмару, який проходив повз них, а вони його зупинили, та друг запитав « ОСОБА_27 що там Росія виграє у війні?», на що ОСОБА_28 відповів: «Ну а що не бачиш, у Будинок Культури прилетіло, бо там же військові були», казав що й добре що туди прилетіло. Через це почалася сварка. Свідок зазначив, що ОСОБА_7 підтримує окупантів та агітує за них. ОСОБА_7 казав «що поганого з того, що росія на нас напала, там краще живуть». ОСОБА_7 проходив повз них, а вони його зупинили. Він ( ОСОБА_29 ) запитав «Хто вдарив по Будинку культури?» на що ОСОБА_7 відповів «росія, бо там були склади зброї». Також повідомив, що він з другом був біля будинку, а ОСОБА_7 йшов до сусіда. Не знав що ОСОБА_7 раніше був депутатом. Зазначив, що вони перші підійшли до ОСОБА_7 .. ОСОБА_30 підійшов через 5 хвилин після того, як почався конфлікт. Після сварки він( ОСОБА_29 ) уїхав з другом, дивитись куди прилетіло.

- показами в судовому засіданні свідка ОСОБА_31 , який повідомив, що він живе поряд з бабусею ОСОБА_10 . ОСОБА_32 та ОСОБА_33 вискочили з гаража і підбігли до ОСОБА_7 .. Конфлікт з ОСОБА_28 розпочався з того, що хлопці запитали «по чому вдарило». Від них був на відстані близько 7 метрів. Чому виник конфлікт не знає, та що відповідав ОСОБА_34 не чув. Конфлікт був приблизно 3 хвил. він ( ОСОБА_14 ) був біля свого будинку, сказав ОСОБА_28 «йди сюди не варто спілкуватись з цією молоддю». ОСОБА_35 виражався в бік ОСОБА_7 нецензурною лексикою, та він ( ОСОБА_30 ) сказав ОСОБА_36 «йди служи, тобі не стидно, що чоловік на 5 років старше твоєї бабусі, а ти так кажеш». Вийшло так, що ОСОБА_34 посварився з ними і поїхав назад. Чи котив у руках чи їхав на велосипеді ОСОБА_7 , він не пам`ятає. Потім ОСОБА_34 розповідав, що його зустріли ОСОБА_21 та ОСОБА_37 , що ОСОБА_37 «капав йому на мізки», а потім і до нього ( ОСОБА_31 ) приїжджав ОСОБА_37 , та почав виступати, що він колаборант. Щодо агітації ОСОБА_7 за росію, йому нічого невідомо.

- показами в судовому засіданні свідка ОСОБА_13 , яка повідомила, що коли прилетіла ракета у Будинок культури, виник скандал між ОСОБА_7 . ОСОБА_38 з однієї сторони та її мамою ОСОБА_39 і сином ОСОБА_40 , з другої сторони. Конфлікт був з приводу того, що приліт був спровокований Україною, бо в Будинку Культури щось було. Того дня їй подзвонила мама, розповіла про конфлікт з ОСОБА_7 , який виник тому, що ОСОБА_7 сказав, що Україна спровокувала удар по БК, та через різні політичні погляди. ОСОБА_7 казав, що непросто так туди прилетіло, тому виник конфлікт. Вона ( ОСОБА_13 ) разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_23 , поїхали до матері у с.Панютине. Коли вони заїжджали на вулицю, ОСОБА_7 виїжджав з вулиці, приблизно був на узбіччі. Під час спілкування з ОСОБА_7 , вони запитали «Чий Крим?», «Хто напав на Донбас?», на що він ( ОСОБА_7 ) відповідав, що на Донбас напала Україна. Також запитували «Як ви відноситися до того, що у нас відбувається?», на що ОСОБА_7 відповів «нейтрально». Запитували «Що ми самі з собою воюємо?». Розмова була протягом 5 хвилин. Під час розмови було троє ОСОБА_37 , ОСОБА_23 та вона( ОСОБА_21 ). Щодо ракетного удару по БК вона у ОСОБА_41 нічого не запитувала. За кермом був ОСОБА_23 .

- показами в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , який повідомив, що ОСОБА_42 сказала, що сусід вчиняє протиправні дії. В цей день прилетіла ракета у Будинок культури, та ОСОБА_34 висловився, що якщо прилетіла ракета то там щось було. Коли їхали у с.Панютино, по дорозі перед поворотом, де живе мама ОСОБА_43 , побачили ОСОБА_7 , який спілкувався з іншими людьми. Зупинились, поспілкувались. Спілкування було зафіксовано на камеру. Питання стосувались обставин в Україні, бо ОСОБА_44 знає з 2014 року. Тоді займались волонтерською діяльністю, збирали допомогу для військових, та підходив ОСОБА_34 і казав «Може вам гранату підкинути?». Тому з того моменту ставлення до ОСОБА_41 було як до людини, яка шкодить українському суспільству. Тому поїхали з`ясовувати чи продовжує він діяльність, та зафіксувати на відео, оскільки прояви з боку громадянина України, які йдуть на виправдання військової агресії росії неприпустимі. Тому навмисно зафіксував спілкування, щоб не було зворотних звинувачень, та звинувачень у застосуванні сили. Під час спілкування ОСОБА_34 не визнавав військову агресію, казав що війна іде українців з українцями, самі себе обстрілюємо, ми вбиваємо українців. Єдине бажання було зупинити ОСОБА_44 , щоб не поширював проросійський настрій, бо його політичний погляд це комунізм, бо ОСОБА_34 був депутатом від комуністичної партії. Спілкувались він ( ОСОБА_37 ) та ОСОБА_42 , яка була на емоціях, бо сусід агресивно поводився з її матір`ю. Після розмови з ОСОБА_45 під`їхали до двору матері та поспілкувалися з сусідами, які сказали, що обговорювали ситуацію щодо удару ракети по Будинку культури. Слабун участі в розмові не приймав, сидів у автомобілі. Дане відео розмістив в інтернет-мережі на сторінці « ОСОБА_24 » у «Facebook».

- показами в судовому засіданні свідка ОСОБА_46 , яка повідомила, що був вибух у Будинок культури. В цей день біля її двору йшов ОСОБА_34 , ОСОБА_47 зупинив ОСОБА_44 та спитав «що там сталося?», на що ОСОБА_34 сказав що «значить було по чому бити». Почали сваритись. Виникла сварка на вулиці біля двору. Онук з ОСОБА_45 спілкувались на відстані 1,5-2 метрів. Суперечка виникла через те, що ОСОБА_28 сказав «Значить було по чому бити» - начебто ОСОБА_28 радувався цьому, як би виправдовував удар по Будинку культури. Розмова між ОСОБА_45 та онуком виглядала не як сварка, а як перепалка, ОСОБА_35 захищав Україну. Після сварки зателефонувала доньці ОСОБА_21 , та розповіла що посварилися з ОСОБА_45 через те, що він сказав що значить там щось було що туди бахнуло. В той день донька не приїжджала.

- показами в судовому засіданні свідка ОСОБА_48 , старшого дізнавача СД Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, який повідомив, що йому відповідно до доручення начальника дізнання було доручено проведення розслідування кримінального провадження, яке внесено до ЄРДР 08.09.2022 року. Заявником був ОСОБА_49 , відносно ОСОБА_7 , за його публічне висловлювання щодо підтримки збройної агресії РФ. 12.09.2022 року ОСОБА_50 був у відділі, та він ( ОСОБА_51 ) проводив допит ОСОБА_52 в якості свідка. ОСОБА_50 пояснив, що є мешканцем смт.Панютине близько 1-2 років, та за час проживання йому стала відома така особа як ОСОБА_34 , який в побутових ситуація неодноразово вступав в перепалку, в ході яких підтримував дії рф, що українські військові самі обстрілювали наші міста, Донбас і т.д., що військові формування рф прийшли захищати український народ. Окрім даних подій, приводом звернутися до органів поліції у ОСОБА_52 був викладений відеозапис у соціальній мережі «Facebook» у пабліці « ОСОБА_24 », на якому був зображений ОСОБА_34 , де останньому задавали питання про ставлення подій що відбувається, а саме відносно військової агресії, окупації міст, де висловлювався, що українські військові обстрілювали міста. Тому ОСОБА_52 це підштовхнуло звернутися з заявою для перевірки стосовно ОСОБА_7 . Далі було проведено досудове розслідування, обшук. Надалі всі інші дії проводились іншими співробітниками, оскільки його направили у відрядження. ОСОБА_52 попереджали за завідомо неправдиві покази, допитував його на 3 поверсі адмінбудинку Лозівського РВП у кабінеті №21. ОСОБА_50 казав, що побачив це відео, та так як його дуже обурило це відео, його зберіг, після чого зберіг його на носій, який приніс з собою на допит. Після допиту відео булу перекинуто на службовий комп`ютер, а потім на диск, який приєднано до матеріалів кримінального провадження. ОСОБА_50 прийшов з флешкою, на якій знаходилось дане відео, ним( ОСОБА_53 ) було проведено огляд предмету, складено протокол огляду предмету, в ході якого флешку було під`єднано до комп`ютеру, за допомогою програвача запущено відео файл, на якому дійсно був зображений ОСОБА_7 та зафіксовано його спілкування з іншими особами. USB-флешку після огляду та перекидання на оптичний DVD-диск, було повернуто ОСОБА_54 .. Заяву від ОСОБА_52 він не приймав. Щодо протоколу допиту, то він слухав ОСОБА_52 , печатав пояснення на комп`ютері, після чого роздрукував, дав ОСОБА_55 прочитати, який погодився з показами та підписав їх. ОСОБА_50 надав USB-флешку, на якій знаходився відео файл та просив долучити до матеріалів кримінального провадження відео файл. Записав на DVD-диск, після чого визнав його речовим доказом. На час здійснення обшуку ОСОБА_7 не перебував в статусі підозрюваного. При допиті ОСОБА_52 на нього ніхто не здійснював тиск.

- показами в судових засіданнях свідка ОСОБА_56 , який пояснив, що 23.11.2022 його затримали та відправили до СІЗО, по іншому кримінальному провадженню. Анкети у «Facebook» та комп`ютера не має. Зазначив, що він передав ОСОБА_57 мicroCD на вулиці. Це була його флешка. Під час передачі нічого не підписував. На флешці було відео яке скачав з «Facebook», де ОСОБА_7 казав про війну, росію. Анкети у «Facebook» немає, але він може увійти у «Facebook». Він прийшов, віддав MicroCD, сказав що є відео яке скачав та надав покази. ОСОБА_7 бачив у Панютино, бачив його неодноразово на зупинках. Він написав заяву, що писав не пам`ятає, але щось писав.

Крім того, судом за клопотанням захисника обвинуваченого, яке було підтримане обвинуваченим, був проведений відповідно до ч.14 ст.352 КПК України, одночасний допит потерпілого свідків ОСОБА_48 та ОСОБА_56 , для з`ясування, на думку захисника, причин розбіжностей в їх показаннях.

В ході допиту свідки підтвердили, що ОСОБА_58 допитував ОСОБА_56 , та під час допиту ОСОБА_49 надав MicroCD. ОСОБА_58 підтвердив, що ОСОБА_50 надав щось маленьке та під`єднав до комп`ютера, але що саме не пам`ятає. ОСОБА_50 повідомив, що добровільно надавав покази, а також заяву про притягнення ОСОБА_41 до кримінальної відповідальності, в ній стоїть його підпис.

Крім того, винуватість обвинуваченого доводиться також письмовими доказами, що містяться в матеріалах кримінального провадження:

- витягом з ЄРДР по кримінальному провадженні № 0000217 від 08.09.2022 за ч. 1 ст. 111-1 КК України, короткий виклад обставин : 08.09.2022 до Лозівського РВП ГУНП в Харківській області надійшла заява ОСОБА_56 про те, що ОСОБА_7 , мешканця АДРЕСА_1 , підтримує збройну агресію російської федерації. (т.1, а.с.135);

- протоколом огляду предмету від 12.09.2022 р., з DVD диском з відеозаписом, наданим ОСОБА_49 в ході проведення огляду встановлено, що безпосереднім місцем огляду є приміщення службового кабінету №21 сектору дізнання Лозівського РВП ГУНП в Харківській області. Присутній у вказаному кабінеті ОСОБА_49 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомив, що у нього при собі мається USB - картка пам`яті, на якій записано відео-файл розмови з гр. ОСОБА_7 , в ході якої останній виправдовував збройну агресію російської федерації проти України. Після цього ОСОБА_49 надав USB картку пам`яті марки Kingston чорного кольору з металевою кришкою срібного кольору на 32Gb. Дану флеш-картку пам`яті за допомогою USB порту було під`єднано до службового комп`ютеру «Logiс Power». На робочому столі з`явилося вікно «Kingston (G)», після чого при натисканні на зображення папки з написом « ІНФОРМАЦІЯ_3 » на екрані монітору відкрилось вікно, де знаходився файл формату mp4 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 ». При відтворені даного файлу через програвач «MediaGet2» на екрані монітору завантажилось відео довжиною 2:20 хвилин. На даному відео чоловік похилого віку розмовляв з невідомими людьми, які задавали йому запитання «чи є Донбас територією України?», на що даний чоловік похилого віку відповідав, що саме українські військові бомбардували територію Донбасу з першого дня починаючи з 2014 року і по 2022 рік, а також зауважував дії військових, які вбивали російських військових за його словами вбивають брат брата. Як повідомив ОСОБА_49 , чоловіком похилого віку на відео є ОСОБА_7 , мешканець АДРЕСА_1 . (т.1, а.с.137-140);

- ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 02.11.2022, яким клопотання прокурора Лозівської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 про дозвіл на проведення обшуку у кримінальному провадженні № 0000217 від 08.09.2022 було задоволено. Надано дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , в приміщенні будинку, надвірних будівлях та на присадибних ділянках, розташованих за вказаною адресою, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення вказаного кримінального правопорушення (проступку), а саме: цифрової техніки (мобільні телефони, комп?ютери, ноутбуки, цифрові фото-відео-камери), за допомогою яких могла здійснюватись фіксація розміщення та пересування військової техніки та особового складу ЗСУ, передання інформації зацікавленим особам; карт, чорнових записів; предметів з символікою російської федерації та СРСР; банківських карток, на які могли переказуватись грошові кошти за надану інформацію, а також інші відомості, підтверджуючі факт заняття колабораційною діяльністю ОСОБА_7 (т.1 а.с. 141)

- протоколом обшуку від 09.11.2022 р., з DVD-R диском із записом відео проведення обшук, за участю ст. дізнавача СД Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, у присутності понятих, в житловому будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Під час обшуку за даною адресою було виявлено 3 DVD диска, 3 флешки USB, ноутбук чорного кольору «IBM «Think Pad» та зарядний пристрій, А4 із картою України та написами, 4 аркуші із знаками рф, які в подальшому було вилучено.(т.1, а.с.142-148);

- протоколом огляду предметів від 10.11.2022 р. та ілюстрованим матеріалом до нього, з якого вбачається, що безпосереднім місцем проведення огляду є приміщення службового кабінету №21 розташованого в адмінбудівлі Лозівського РВП ГУНП в Харківській області за адресою: АДРЕСА_4 . Огляд проводився в присутності гр. ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 . В ході проведення огляду речей, вилучених в ході проведення обшуку 09.11.2022 за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено чотири паперових експертних пакети, а також один поліетиленовий експертний пакет з вилученими речами. При огляді паперового пакету №1, в якому було виявлено: одна USB карта пам`яті в корпусі зеленого кольору без написів. При запуску даної карти пам`яті на службовому комп`ютері було відображено вікно з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_5 (G:) ємність 3,89 Gb, на якому мається: файл Word під назвою «Типовые нормы», при відкритті якого мається файл на 67 арк. Під назвою «Типовые нормы времени на техническое обслуживание и ремонт газового хозяйства»; файл Word під назвою «пільгові перевезення 13.05.2021р.»; відео файл під назвою «VID_20201204_085410» при запуску якого відобразилось відео, на якому розмовляє чоловік, який зі слів ОСОБА_7 є ОСОБА_59 та висловлює претензїї ОСОБА_60 ; папка під назвою «178_10», в якій мається графічний файл «IMG-6818» при відтворенні якого мається фото телевізора, на екрані якого зображений чоловік та на титрах мається напис « ОСОБА_61 в 2002-2011 гг. заместитель председателя совета Федерации РФ», Росия1 телеканал». Зі слів ОСОБА_7 даний чоловік є його знайомий, з яким він проходив службу в КГБ; папка під назвою «177_09», в якій мається 26 графічних файлів, на яких зображено фото газових об`єктів в смт.Панютино та документація «АТ «Харківгаз»; папка під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_6 » в якій мається файл Word під назвою «согласование 05.2020 Хмара востановление строка на обжалование Постановление о закрытии». Одна USB карта пам`яті в корпусі сріблястого кольору, на якій мається напис «HI-RALI 32Gb диск (G:)» на якому маються: папка «TorBrowser (Top)», в якій мається установочний фай; папка «171_03», в якій мається 42 графічні файли, на яких зображено документи на домоволодіння ОСОБА_62 та ОСОБА_63 , а також фото домоволодінь; папка «172_04», в якій маються 8 графічних файлів, на яких зображення «інформація про лікарські засоби»; папка «169_11», в якій мається графічний файл «IMG_6637», на якому зображено фото погребельного пам`ятника на ім`я ОСОБА_64 ; папка «170_12», в якій мається 11 графічних файлів із зображенням гр. ОСОБА_65 в смт.Краснопавлівка; папка «Местние 2020-Киев, уг.дело» із фото ознайомлення з кримінальним провадженням №0002592, а також особисті фото. USB CardReader ALL in one USB 2.0 в корпусі білого та помаранчевого кольору без цифрових носіїв інформації. При огляді паперового пакунку №2 в якому знаходиться три CD-R диски фірми «Verbatim», на яких відсутні будь-які дані. При запуску на службовому комп`ютері відображається вікно щодо запису файлів. При огляді паперового пакунку №3 в якому знаходиться аркуш формату А4, на якому мається кольоровий малюнок із зображенням карти Україна, поділеної на зони і з написом «Подарки руських царей 1654-1917», «Подарок Ленина 1922 г.», «Подарок Хрущева 1954 г.» «Подарок Сталина 1939, 1945 гг.» При огляді паперового пакунку №4 в ньому знаходяться чотири аркуші формату А4, на одному з яких мається виписка з «Приказ от 26.05.1997 г №310 МВД РФ Об утверждении Инструкции о порядке оформления и выдачи паспортов гражданам рф для выезда из рф и въезда в рф», а саме стаття 5. На інших трьох аркушах мається виписка з «Таможенный кодекс рф, глава 23 Перемещение товаров физическими лицами» а саме статті 281,282,283,284,285,286. Як пояснив ОСОБА_7 дані виписки були необхідні йому, так як у нього є родичі, які мешкають на території рф та він хотів ознайомитись із нормативними актами, які регламентують виїзд та в`їзд на територію рф. При огляді поліетиленового пакунку в ньому виявлено ноутбук чорного кольору IBM «Think Pad». При ввімкненні даного ноутбуку на робочому столі відображений ярлик «Мой компьютер», «Opera», «Google Chrome», «Ярлык для CCleaner», «Abobe Reader XL», «Norton WinDoctor», «AxesstelPst EvDo», «Ярлык для CD-диска», «Vektor», «Корзина». Будь-якої інформації не виявлено.(т.1, а.с.149-157);

- копіями матеріалів кримінального провадження №001176 від 02.05.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, ч.1 ст.436-1 КК України. (а.с.158-192)

Судом встановлено, що відсутні будь-які законні підстави не довіряти показанням свідків, оскільки вони логічні, послідовні, повністю відповідають іншим матеріалам кримінального провадження та у сукупності дають повну картину скоєного кримінального правопорушення.

Зазначені докази сумнівів у їх достовірності не викликали, викладені чи посвідчені в них відомості є такими, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження.

Кожний з доказів визнається і оцінюється судом як належний та допустимий, а всі вони у сукупності, - достатніми та взаємопов`язаними для прийняття процесуального рішення.

Стосовно доводів сторони захисту та обвинуваченого про визнання недопустимим відеозапису на DVD диску наданого ОСОБА_50 , який був наданий органу досудового розслідування для долучення до матеріалів кримінального провадження, то суд відхиляє як необґрунтовані з наступних підстав.

Відповідно до приписів частин 1, 2 ст. 93 КПК збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Отже, сторона захисту безпідставно виходить із того, що наданий слідчому свідком відеозапис було отримано поза процесуальним порядком. Наведеними кримінальними процесуальними нормами встановлено порядок отримання стороною обвинувачення від свідка ОСОБА_52 за його ініціативою і доброю волею, карти пам`яті з відеозаписом, наданого на ім`я слідчого, що свідок підтвердив в судовому засіданні.

При цьому необхідно зважати на те, що згідно з ч. 4 ст. 132 КПК для оцінки потреб досудового розслідування варто враховувати можливість отримати речі й документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, без застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Отримання тимчасового доступу до речей, документів і, за наявності підстав для того,розпорядження про надання можливості вилучення речей і документів, обумовлене, за приписами ст. 163 КПК, необхідністю доведення стороною кримінального провадження наявності достатніх підстав вважати, що без такого доступу та вилучення існує реальна загроза зміни або знищення речей чи документів, або таке вилучення необхідне для досягнення мети отримання доступу до речей і документів.

За відсутності таких обставин, тим більше за умови добровільного надання документів стороною чи учасником кримінального провадження, у володінні яких вони перебувають, не виникає підстав та умов до звернення з клопотанням до слідчого судді стосовно застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді тимчасового доступу до документів і речей.

Крім того, посилання сторони захисту на те, що ОСОБА_49 у показах сказав, що надав слідчому micro CD, а в протоколі огляду зазначено, що ОСОБА_49 надав USB-карту пам`яті, як на підставу для визнання відеозапису недопустимим, є необґрунтованими, оскільки зазначене не є безумовною підставою для визнання відеозапису недопустимим.

Доводи захисника про порушення судом вимог ч. 3 ст. 99 КПК з тих підстав, що наданий ОСОБА_66 відеозапис є не оригіналом документа, а його копією, є непереконливими.

Суд, відхиляючи доводи захисника в цій частині, виходить з того, що документом, як одним із джерел доказів відповідно до ст. 99 КПК є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані).

Згідно із Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» (ст. 5), електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа.

Відповідно до ст. 7 Закону України від 22 травня 2003 року № 851-IV «Про електронні документи та електронний документообіг» у випадку зберігання інформації на кількох електронних носіях кожний з електронних примірників вважається оригіналом електронного документа.

Матеріальний носій лише спосіб збереження інформації, який має значення, тільки коли електронний документ є речовим доказом. Головною особливістю електронного документа є відсутність жорсткої прив`язки до конкретного матеріального носія. Один і той самий електронний документ (відеозапис) може існувати на різних носіях. Усі ідентичні за своїм змістом примірники електронного документа можуть розглядатися як оригінали та відрізнятися один від одного тільки часом та датою створення.

Долучений до матеріалів провадження як речовий доказ диск з відеозаписом обставин подій був виготовлений у зв`язку з необхідністю надання інформації, яка має значення у кримінальному провадженні та є самостійним джерелом доказу, похідним від інформації, що зберігається на комп`ютері в електронному вигляді як файл.

Таким чином, записаний на оптичний диск носій інформації електронний файл у вигляді відеозапису є оригіналом (відображенням) електронного документа.

Матеріали кримінального провадження не містять будь-яких об`єктивних даних про те, що наданий свідком ОСОБА_50 відеозапис, який був перенесений на оптичний диск містить електронні документи, створені не під час конфлікту, який мав місце 20.05.2022, а в інший час чи за інших обставин чи спосіб.

Твердження сторони захисту щодо монтажу файлу з відеозаписом не ґрунтуються на об`єктивних даних щодо таких фактів. Ознаки пошкодження чи монтажу не підтверджені доказами у справі, не обґрунтовуються технічними висновками спеціалістів. Об`єктивних даних про такі факти суду стороною захисту не надано.

Відеозапис був відтворений у судовому засіданні та з огляду на те, що учасники провадження в порядку ст. 242 КПК не заявили клопотання про проведення судово-технічної експертизи дослідженого судом електронного документу, зміст відеозапису не викликав обґрунтованих сумнів у його достовірності.

Крім того, суд звертає увагу на те, що під час дослідження відеозапису сторона захисту не піддавала сумніву його автентичність та не заперечувала, що зафіксовані на відеозаписі події мали місце і на ньому відображено саме, зокрема, обвинуваченого та конфлікт, який стався 20.05.2022.

Щодо посилань обвинуваченого про відсутність на відеозапису його дозволу на здійснення такого запису, то суд вважає їх неспроможними.

В силу ст. 32 Конституції України, не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Відповідно до частин 1, 3 ст. 307 Цивільного кодексу України фізична особа може бути знята на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку лише за її згодою. Згода особи на знімання її на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку припускається, якщо зйомки проводяться відкрито на вулиці (в громадських місцях), на зборах, конференціях, мітингах та інших заходах публічного характеру. Знімання фізичної особи на фото-, кіно-, теле- чи відеоплівку, в тому числі таємне, без згоди особи може бути проведене лише у випадках, встановлених законом.

Згадані положення цивільного законодавства перш за все спрямовані на захист особистого та сімейного життя від втручання у нього сторонніх осіб.

Разом з тим, у цій частині суд звертає увагу на те, що відеозйомка здійснена на вулиці, тобто у громадському місці, свідок здійснював цю зйомку відкрито, неприховано. Як повідомив свідок ОСОБА_12 метою цієї зйомки було фіксування неправомірних дій обвинуваченого - громадянина України, який виправдовує військову агресії росії, оскільки такі прояви є неприпустимі, а також фіксував щоб не було зворотних звинувачень.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що свідок, знімаючи обвинуваченого, який публічно заперечував здійснення збройної агресії проти України, діяв в інтересах національної безпеки України, оскільки кожний факт виправдання військової агресії росії проти України повинен бути зафіксований та кожна особа, яка виправдовує дії рф, повинна бути притягнута до відповідальності. Тому вказані обставини виключали необхідність надання обвинуваченим дозволу на проведення відеозйомки.

З огляду на викладене суд відхиляє ці доводи обвинуваченого та вважає, що наданий свідком відеозапис є належним і допустимим доказом.

Крім того, суд зауважує, що висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 ККУ не ґрунтується виключно на даних, які містяться на відеозаписі. Такий висновок суд зробив на підставі логічного аналізу сукупності інших доказів, а саме показань свідків, протоколу обшуку від 09.11.2022, протоколу огляду предметів від 10.11.2022 р. та ілюстрованим матеріалом до нього; копіями матеріалів кримінального провадження №001176 від 02.05.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, ч.1 ст.436-1 КК України, які в повній мірі узгоджуються зі встановленими фактичними обставинами, сумнівів у достовірності й належності яких у суду не викликало.

Стосовно доводів сторони захисту про визнання протоколу обшуку та DVD-диску із записом відео проведення обшуку недопустимим доказом, то судом встановлено наступне.

Працівники поліції, на підставі ухвали слідчого судді від 02.11.2022, прибули до домоволодіння ОСОБА_7 саме з метою проведення обшуку, що є примусовою слідчою дією і не залежить від волі особи у якої вона проводиться.

Посилання на обов`язковість участі захисника при проведенні обшуку не відповідає вимогам КПК України. Відповідно до ст. 236 КПК України для участі у проведенні обшуку може бути запрошений потерпілий, підозрюваний, захисник, представник та інші учасники кримінального провадження. Слідчий, прокурор вживає належних заходів для забезпечення присутності під час проведення обшуку осіб, чиї права та законні інтереси можуть бути обмежені або порушені. З протоколу обшуку вбачається, що він був проведений за участі ОСОБА_7 , який мав можливість висловлювати свої зауваження щодо проведення цієї слідчої дії, а також понятих. Відповідно до ст. 52 КПК участь захисника у даному провадженні не є обов`язковою. Суд звертає увагу на те, що згідно із частино 1 статті 236 Кримінально-процесуального кодексу України слідчий, прокурор або інша службова особа, яка бере участь у проведенні обшуку, зобов`язані допустити на місце його проведення захисника чи адвоката. Разом з цим участь адвоката під час проведення обшуку не є обов`язковою умовою при його проведенні і повинна забезпечуватися саме тією особою, яка виявила бажання скористатися такою правничою допомогою. З відеозапису проведення обшуку не вбачається, що працівники поліції забороняли ОСОБА_7 викликати захисника, чи не допускали захисника на місце проведення обшуку. З огляду на наведене, суд вважає, що відсутність захисника під час проведення обшуку, за обставин цієї справи, не вказує на порушення права ОСОБА_7 на захист і не свідчить про недопустимість результатів обшуку.

Твердження захисника та обвинуваченого, що вказана слідча дія є недопустимою через те, що відеозапис проведеного обшуку не повний, а саме відсутній початок слідчої дії, є безпідставними з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів провадження, обшук проводився із фіксуванням ходу цієї слідчої дії за допомогою камери, що також відображено у протоколі.

До протоколу долучено диск із відповідним відеозаписом, який приєднано до матеріалів справи.

З протоколу обшуку вбачається, що слідча дія була розпочата 09.11.2022 о 08:27 год. і тривала до 09:48 год. З відтвореного в судовому засіданні диску видно, що дізнавач оголошує про проведення слідчої дії обшуку, яка проводиться 09.11.2022 о 08:27 год. Після проведення обшуку, о 09:48 год. дізнавач запитує чи є у учасників, які-небудь запитання чи заперечечення, оскільки заперечень не надійшло він повідомив, що обшук завершується.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК України). Такі перераховані в частинах 2 та 3 цієї ж статті та не є виключними.

Отже, недопустимими є лише докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

У постанові у справі № 318/292/18 від 01.12.2020 року ВС зазначив, що норми ст. 87 КПК України не передбачають, що будь-яке формальне недотримання вимог кримінального процесуального закону при отриманні доказу автоматично тягне необхідність визнання доказу недопустимим. Натомість, закон зобов`язує суд дати оцінку доказу з точки зору його допустимості з урахуванням того, чи було допущене порушення КПК істотним та яким чином воно перешкоджало забезпеченню та реалізації прав і свобод особи.

З огляду на викладене, відсутні підстави для визнання протоколу обшуку та DVD диску недопустимими доказами.

Будь-яких підстав вважати, що свідчення свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_46 , ОСОБА_56 , є недостовірними, на думку суду немає, оскільки вони, всупереч твердженням сторони захисту, загалом є логічними, послідовними та несуперечливими. При цьому, незначна неповнота повідомленої інформації цими свідками, на що посилається обвинувачений, є наслідком давності подій, що об`єктивно впливає на здатність людини запам`ятовувати, зберігати та відтворювати події минулого, особливо в детальних подробицях - з якої сторони був велосипед у обвинуваченого, чи їхав він, чи вів велосипед, деталі одягу, точна відстань між об`єктами, точний час, повна розмова, тощо.

При цьому, підстав у вище зазначених свідків обмовляти обвинуваченого, судом не встановлено. Вищезазначені показання цих свідків є логічними, не суперечливими, узгоджуються між собою, а також з іншими дослідженими судом доказами, а тому, у суду відсутні розумні сумніви та об`єктивні підстави не довіряти їм. Незгода сторони захисту із правовою оцінкою судом показань цих свідків, не є підставою для визнання їх неналежними чи недопустимими.

Що стосується показів ОСОБА_56 , які він давав 11.01.2024 (в режимі відео конференц зв`язку знаходячись в Харківському слідчому ізоляторі), то суд не бере їх до уваги, з тих підстав, що під час повторного допиту в залі суду ОСОБА_49 повідомив, що по відео зв`язку він погано бачив обличчя, тому повідомив, що він не знає обвинуваченого. Однак в судовому засіданні він впізнав обвинуваченого, повідомив, що як мешканець с. Панютино, де також мешкає ОСОБА_7 , він неодноразово бачив ОСОБА_7 на зупинках в с. Панютино. При цьому свідок ОСОБА_49 підтвердив, що він писав заяву в поліції, де його допитували та надав слідчому micro CD з відеозаписом.

Що стосується доводів сторони захисту про визнання недопустимим доказом заяви ОСОБА_56 про притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, то вони є хибними з тих підстав, що заява про вчинення злочину за своєю правовою природою не є доказом у розумінні положень ст. 84 КПК, а виступає підставою для відповідного реагування органів досудового розслідування, внесення ними відомостей до ЄРДР по фактах, висвітлених у такій заяві, та здійснення їх кримінально-правової перевірки.

Посилання обвинуваченого на провокацію злочину з боку свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які провокували його під час конфлікту, то вони є надуманими, оскільки фактично про провокацію злочину може йтися тоді, коли правоохоронні органи штучно створили ситуацію, щоб спонукати особу до вчинення злочину. З правових позицій ЄСПЛ випливає, що провокація вчинення злочину наявна, якщо: були активні дії правоохоронних органів; з їхнього боку мало місце спонукання особи до вчинення злочину (наприклад, прояв ініціативи в контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування); злочин не був би скоєний без втручання правоохоронних органів. Докази про те, що правоохоронні органи штучно створили конфлікт, який стався 20.05.2022 між ОСОБА_7 та свідками ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_67 у суду відсутні.

Відносно доводів захисника про недопустимість усіх доказів сторони обвинувачення у зв`язку з їх невідкриттям та не ознайомленням ОСОБА_7 в порядку статті 290 КПК, то суд вважає їх безпідставними, виходячи з наступного.

Стаття 290 КПК регламентує порядок відкриття матеріалів іншій стороні та процесуальні наслідки його недотримання. Частина 5 статті 301 КПК встановлює особливий порядок ознайомлення стороною захисту, потерпілим та його представником з матеріалами дізнання у разі прийняття прокурором рішення про звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Відповідно до частини 13 статті 290 КПК відкриття матеріалів дізнання сторонами кримінального провадження здійснюється в порядку, передбаченому статтями 301 і 314 КПК

Стаття 290 та частина 5 статті 301 КПК співвідносяться між собою як загальна та спеціальна норми.

Таким чином, правозастосувач під час ознайомлення з матеріалами дізнання має керуватися положеннями частини 5 статті 301КПК, яка передбачає єдину форму ознайомлення - шляхом вручення особі, яка вчинила кримінальний проступок, або її захиснику, потерпілому чи його представнику копій матеріалів дізнання.

З протоколу про надання копій матеріалів дізнання від 21.12.2022 ( т. 1 а.с. 133-134) вбачається, що прокурор з дотриманням вимог ст.ст. 103, 104, 301 КПК України, надав підозрюваному ОСОБА_7 копії матеріалів дізнання на 160 аркушах, що підтверджено підписом підозрюваного в даному протоколі.

Що стосується клопотання, поданого обвинуваченим на стадії судових дебатів 10.09.2024, про проведення слідчих розшукових дій в порядку ст.333 КПК України, посилаючись на розбіжності у показах свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , то розцінивши його як зловживання процесуальними правами, у розгляді даного клопотання судом було відмовлено з урахуванням правової позиції ВС викладеної у справі № 127/15447/20 від 06.07.2022 року, відповідно до якої «Згідно з ч.1 ст. 364 КПК учасники судових дебатів виступають у визначеному порядку. Така черговість не може бути змінена ні головуючим, ні самими учасниками судового провадження. Судові дебати є самостійною частиною розгляду кримінального провадження, їх основу складають промови учасників судового розгляду, в яких вони дають оцінку діям обвинуваченого, аналізують досліджені в суді докази, висловлюють висновки щодо винуватості чи невинуватості обвинуваченого, кваліфікації дій, міри покарання, вирішення цивільного позову та інших питань, що повинен вирішити суд у ході постановлення вироку. Зокрема, під час судових дебатів, крім промов учасників судового провадження, будь-яких інших процесуальних дій, за виключенням рішення про відновлення з`ясування обставин (ч. 5ст. 364 КПК), чинним законодавством не передбачено. Стадія судових дебатів не передбачає розгляду клопотань та заяв.»

При цьому, судом було враховано, що обвинуваченим раніше у судових засіданнях 30.04.2024 та 26.08.2024 заявлялись клопотання про повторний допит свідків ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , посилаючись на те, що в їх показах були розбіжності та останні без дозволу знімали його на телефон. В задоволенні вказаних клопотань було відмовлено, з підстав їх необґрунтованості, оскільки ці свідки були допитані у судовому засіданні 19.09.2023, в т.ч. обвинуваченим та його захисником і суттєвих розбіжностей в їх показах, які потребували додаткового з`ясування, судом встановлено не було. 26.08.2024 після розгляду клопотань та доповнень учасників процесу, суд ухвалив закінчити з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами, проти чого не заперечували учасники процесу, і оголосив перерву для підготовки до судових дебатів. 10.09.2024 після судових дебатів прокурора, обвинувачений виступаючи з промовою зазначив, що подав до суду письмове клопотання, яке стосувалося проведення слідчих дій в порядку ст.333 КПК України з його участю, та участю допитаних в судовому засіданні свідків. Захисник у судових дебатах посилаючись на розбіжності у показах свідків зазначених обвинуваченим, не просив відновити з`ясування обставин для цього, а з цих підстав наполягав на виправданні обвинуваченого.

Невизнання обвинуваченим своєї вини під час усього судового розгляду кримінального провадження, суд розцінює як вибрану ним стратегію захисту, з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений ним кримінальний проступок.

При цьому, на думку суду версія обвинуваченого про відсутність в його діях складу кримінального правопорушення є неспроможною, оскільки така версія захисту спростована показаннями свідків та письмовими доказами кримінального провадження, за відсутності наведення останнім та його захисником переконливих доводів та доказів, які ці обставини (докази винності) спростовують.

Крім того, сам обвинувачений в судовому засіданні, при наданні своїх показів, зазначив, що: « ОСОБА_37 задавав питання «Чий Крим?», «чий Донбас?» обвинувачений зазначив, що у нас є таке хто де живе, того й територія. Не може бути територія власністю держави, і люди можуть своїми рішеннями вирішити територіальне питання по іншому, так як ніяка війна не вирішує економічні проблеми тієї держави, яка намагається війною зупинити…… Народ проголосував за Крим, висловив свою думку, і Україна вже не почала суперечити чий Крим. А чому в нього питали «чий Крим?», Крим й так був Автономною Республікою Крим, він нікому не підпорядковувався, Верховна Рада в них була своя, бюджет свій. «А що ви ще Криму можете дати. Нічого, окрім «поту та скандалів»». Теж саме прохала Луганська та Донецька області, провели референдум. Якщо не згодні з референдумом, то проведіть всеукраїнський референдум. …… Крим Україні захотівся тільки тоді, коли в Криму знайшли в морських водах поклади газу. А за Донбас там хороші поклади кадмію. «Нашому артисту Зеленському» захотілось поклади кадмію в Донбасі. У 2014 році на Донбасі були офіційні озброєнні формування, такі як « ОСОБА_25 » та інші та воювали на тій території. На території Донецької та Луганської областей ніхто не ліз, але мешканцям неможливо було вийти ні в ліс, нікуди. росія вступила не з загрозою, а лише зупиняла проникнення незаконних військових формувань.»

ч. 1 ст. 111-1 КК України встановлює відповідальність за публічне заперечення громадянином України здійснення збройної агресії проти України, встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України або публічні заклики громадянином України до підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора, до співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та/або окупаційною адміністрацією держави-агресора, до невизнання поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані території України.

Диспозиція цієї норми передбачає дві форми об`єктивної сторони: 1) публічне заперечення громадянином України здійснення збройної агресії проти України, встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України; 2) публічні заклики громадянином України до підтримки рішень та/або дій держави-агресора, збройних формувань та/або окупаційної адміністрації держави-агресора, до співпраці з державою-агресором, збройними формуваннями та/або окупаційною адміністрацією держави-агресора, до невизнання поширення державного суверенітету України на тимчасово окуповані території України.

Склад кримінального правопорушення є формальним, і не передбачає настання обов`язкових шкідливих наслідків таких діянь.

Ознака публічності для закликів або заперечень визначена в п. 1 Примітки до ст. 111-1 КК. Публічним вважається поширення закликів або висловлення заперечення до невизначеного кола осіб, зокрема у мережі Інтернет або за допомогою засобів масової інформації.

У цьому випадку відповідні публічні заперечення вважаються кримінально караними, оскільки свідомо й публічно заперечуються (спростовуються або будь-яким чином применшуються), а отже так би мовити виправдовуються порушення міжнародного гуманітарного права (так званні воєнні злочини).

Таким чином, заперечення збройної агресії передбачає висловлення незгоди з офіційно встановленими фактами, їх спростування та/або наведення аргументів чи публічне висловлення своєї особистої думки, направлені на переконання адресата у тому, що збройна агресія не мала місця та фактично не відбувалась.

При цьому, будь-які псевдологічні інсинуації з цього приводу, висловлені чи виражені іншим адресатам, не можуть вважатись формою реалізації свободи слова, а в умовах воєнного стану розглядаються як дії, вчинювані в інтересах країни-агресора.

Представлення ж збройної агресії як внутрішнього громадянського конфлікту очевидно є формою її заперечення, оскільки в такому разі країна-агресор начебто виводиться з цього конфлікту чи виставляється миротворцем.

Так у своїх показах ОСОБА_7 зазначив, що «На території Донецької та Луганської областей ніхто не ліз, але мешканцям неможливо було вийти ні в ліс, нікуди. росія вступила не з загрозою, а лише зупиняла проникнення незаконних військових формувань.»

Посилання обвинуваченого на те, що він не є публічною особою, політичним та громадським діячем, а тому і будь-яке висловлювання не може вважатися публічною інформацією і публічними запереченнями, є безпідставним, бо така відсутність вказаних ознак не впливає на кваліфікацію дій, адже суб`єктом кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 111-1 КК, є фізична осудна особа, яка досягла на момент вчинення кримінального правопорушення віку, визначеного ст. 22 КК України, тобто ОСОБА_7 є суб`єктом кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України.

Таким чином, не дивлячись на те, що в Україні третій рік йде війна, обвинувачений намагаючись спростувати висунуте йому звинувачення, фактично не змінив свої погляди та продовжив заперечувати збройну агресію російської федерації проти України. В судовому засіданні, під час встановлення особи, обвинувачений заявив, що вимушено став громадянином України, так як у 2001 році дружина поміняла його паспорт, а до цього в нього був паспорт СРСР.

При ухваленні вироку, суд вважає за необхідне відповідно до положень ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Оцінюючи вказані вище докази в їх сукупності, суд приходить до переконання, що вина ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні доведена повністю та встановлена згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом» (ст.17 КПК України), а тому не вбачає підстав для зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого або його виправдання.

Таким чином дії обвинуваченого ОСОБА_7 суд кваліфікує за ч.1 ст.111-1 КК України як, публічне заперечення громадянином України здійснення збройної агресії проти України, встановлення та утвердження тимчасової окупації частини території України.

При вивченні особи обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він є громадянином України, із середньо-спеціальною освітою, пенсіонером, одружений, за місцем мешкання характеризується посередньо, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, раніше не судимий.

При призначенні та визначенні виду покарання обвинуваченому ОСОБА_7 суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ч.2 ст.12 КК України, відноситься до кримінальних проступків.

Згідно ст.66 КК України, обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , судом не встановлені.

Відповідно до ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлені.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального проступку, дані про особу винного, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч.2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, суд приходить до висновку про необхідність застосування до обвинуваченого покарання передбаченого санкцією даної статті, у вигляді заборони обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

За вчинення проступку, який міститься в ч.1 ст.111-1 КК України, передбачено лише покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років. Цей вид покарання може застосовуватися як до осіб, які вже обіймають певні посади або здійснюють відповідну діяльність, так і до осіб, які такі посади можуть обійняти в майбутньому, або ж у майбутньому можуть здійснювати відповідну діяльність. Так, у постанові ККС ВС від 22 травня 2018 року (справа № 753/18479/16-к, провадження № 51-520км18) сформовано такий висновок: з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України, та диспозицію ч. 1 ст. 222 цього Кодексу санкція ч. 1 ст. 222 КК України в частині призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю застосовується й до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не обіймали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю.

Процесуальні витрати та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

Керуючись ст.ст. 368-370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 111-1 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування чи органах, що надають публічні послуги строком на 15 (п`ятнадцять) років.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Харківського апеляційного суду через Лозівський міськрайонний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_68