Провадження № 1-кп/932/679/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

захисника ( в режимі відеоконференції) ОСОБА_4

обвинуваченого ( в режимі відеоконференції) ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Дніпро, обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0011540, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, помічника гранатометника 2 відділення 1 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бойових машинах піхоти) 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, маючого військове звання «солдат», з вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, який проходив військову службу на посаді помічника гранатометника 2 відділення 1 взводу оперативного призначення роти оперативного призначення (на бойових машинах піхоти) 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ, в порушення вимог ст.ст.17, 65 Конституції України, ст.17 Закону України «Про оборону України», ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст.6, 11, 16, 28, 29,30, 31, 32, 35,36,37, 127, 128, 129 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст.3,4,6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 02 жовтня 2024 року, приблизно о 11 год. 30 хв. перебуваючи у АДРЕСА_3 , відкрито відмовився виконувати бойове розпорядження командира 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_2 (14 бригада оперативного призначення) майора ОСОБА_7 №808 від 01.10.2024, доведене командиром роти оперативного призначення (на бойових машинах піхоти) 2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 НГУ майором ОСОБА_8 , щодо проведення посилення позиції відділення «Флінт» в районі н.п. Мирнолюбівка із завданням стійко утримувати визначену позицію в постійній готовності до знищення (ураження) живої сили та засобів противника всіма наявними вогневими засобами, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

Вказані умисні дії ОСОБА_5 , які виразилися у непокорі, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану, кваліфікуються за ч.4 ст.402 КК України.

19 жовтня 2024 року між прокурором при участі захисника ОСОБА_4 була укладена угода про визнання винуватості з обвинуваченим ОСОБА_5 , згідно з якою обвинувачений беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

В угоді сторони погодилися на призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК України, а саме призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 402 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 62 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки буде замінене на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 в присутності захисника свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України визнав повністю та пояснив, що він дійсно скоїв зазначене кримінальне правопорушення при обставинах, встановлених в ході досудового розслідування та викладених у обвинувальному акті.

В ході досудового розслідування примусові заходи фізичного та психологічного характеру з боку робітників поліції до нього не застосувалися.

Йому цілком зрозумілі його права, передбачені ч. 4 ст. 474 КПК України, а також те, що внаслідок укладення та затвердження угоди про визнання винуватості він буде обмежений в праві оскарження вироку згідно з положеннями ст. ст. 394, 424 КПК України. Він повністю розуміє характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, наслідки затвердження угоди, передбачені ст.473 КПК України, а також вид покарання, яке буде застосовано до нього в разі затвердження угоди судом.

Угоду щодо визнання винуватості з прокурором він заключив добровільно, в присутності захисника, без насильства, примусу чи погроз та без впливу будь-яких обставин, необумовлених в угоді. Просив суд затвердити укладену між ним та прокурором угоду про визнання винуватості.

Захисник ОСОБА_4 у суді підтвердив добровільність укладення угоди між обвинуваченим та прокурором, вказав, що дана угода укладена в його присутності, без насильства, примусу та погроз.

Прокурор просив затвердити укладену із обвинуваченим ОСОБА_5 угоду про визнання винуватості.

Вислухавши прокурора, обвинуваченого та його захисника, дослідивши надані матеріали, суд приходить до висновку, що укладена між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 в присутності захисника ОСОБА_4 угода про визнання винуватості підлягає затвердженню, з наступних підстав.

При укладенні угоди прокурором враховані обставини, передбачені ст. 470 КПК України.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується в скоєнні кримінального правопорушення, а його дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.4 ст. 402 КК України.

Умови укладеної угоди не суперечать вимогам КПК та КК України, відповідають інтересам суспільства, не порушують прав, свобод та інтересів сторін по справі та інших осіб. Судом не встановлено обставин, які б вказували на неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань.

Дані обставини об`єктивно підтверджуються показами обвинуваченого, який погоджується на призначення узгодженого покарання за ч. 4 ст. 402 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки. З урахуванням обставин справи, особи обвинуваченого, суд вважає відповідно до ст. 62 КК України за необхідне замінити призначене покарання у виді позбавлення волі на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців на той самий строк, тобто на 2 (два) роки.

Таким чином, суд визнає обвинуваченого ОСОБА_5 винним у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення, а його умисні дії, які виразилися у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану, вірно кваліфіковане за ч.4 ст. 402 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався,на обліку у лікаря психіатра та нарколога не знаходиться, є військовослужбовцем (за мобілізацією), за місцем проходження військової служби зарекомендував себе задовільно, а також його відношення до скоєного.

Щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, суд відносить до обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 .

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому, судом не встановлені.

Перевіряючи, чи відповідає узгоджене сторонами угоди покарання на відповідність загальним засадам призначення покарання, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Таким чином, судом встановлено наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Враховуючи данні про особу обвинуваченого, а також його критичне ставлення до скоєного, суд вважає наявними підстави для застосування ст. 69 КК України, та призначення ОСОБА_5 узгодженого сторонами покарання нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції ч. 4 ст. 402 КК України.

Так, узгоджена міра покарання для обвинуваченого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, є достатньою для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає загальним засадам призначення покарання.

Крім того, беручи до уваги вищенаведені обставини і особу винуватого, який є військовослужбовцем, суд погоджується з тим, що доцільно застосувати до обвинуваченого ст.62КК України та покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі замінити на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на той же строк.

На підставі наведеного, суд вважає, що укладена угода між прокурором та обвинуваченим за участю захисника відповідає вимогам закону і не порушує законних прав та інтересів сторін та інших осіб.

Витрати, пов`язані з проведенням судових експертиз та речові докази по кримінальному провадженню відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 314-315, 368, 373, 374, 394, 468, 469, 472-476, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Затвердити укладену 19 жовтня 2024 року угоду про визнання винуватості між прокурором ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_5 при участі захисника ОСОБА_4 .

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.4 ст. 402 КК України.

Призначити ОСОБА_10 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 62 КК України замінити ОСОБА_5 призначене цим вироком покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк 2 (два) роки.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_10 тримання під вартою в умовах гауптвахти залишити без змін, до набрання вироком законної сили.

Строк покарання обвинуваченому ОСОБА_10 обчислювати з моменту затримання - 02 жовтня 2024 року.

На вирок суду, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду, через Бабушкінський районний суд м.Дніпропетровська, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор, має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1