ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/5236/24

Провадження № 1-в/210/704/24

07 листопада 2024 року м. Кривий Ріг

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривий Ріг заяву засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про приведення вироків у відповідність до чинного законодавства,

ВСТАНОВИВ :

12 вересня 2024 року засуджений ОСОБА_4 звернувся в суд із заявою в порядку п.13 ч.1 ст.537, п.1 ч.2 ст.539 КПК України, ст. 5, ч.2 ст.74 КК України, в якому просить привести покарання у відповідність до чинного законодавства.

Представник Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду клопотання. Поза межами судового засідання від представника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» ОСОБА_5 надійшла заява, в якій останній просив суд проводити розгляд справи без його участі.

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подав суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі.

Прокурор в судовому засіданні щодо клопотання про звільнення засудженого ОСОБА_4 у зв`язку з декриміналізацією вчинених ним діянь заперечував, просив суд відмовити у задоволенні його заяви.

Заслухавши думку прокурора, дослідивши матеріали клопотання, суд приходить до такого висновку.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів особової справи та встановлено під час судового розгляду, вироком Криничанський районний суд Дніпропетровської області від 04.04.2018 року у справі №178/45/18 ОСОБА_4 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченогоч.3 ст.15, ч.3 ст.185, ч.3 ст.185, ст. 70 КК Українита призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням строком на 2 роки та покладено на нього зобов`язання передбачені ст. 76 КК України.

Згідно зазначеного вироку встановлено, що 28.11.2018 року ОСОБА_4 , спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 19876 грн. 36 коп., 30.11.2018 року спричинив потерпілому шкоду в розмірі 6645 грн. 43 коп.,його дії кваліфіковано за ч.3 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у сховище; за ч.3 ст.15, ч.3 ст.185 КК України, тобто незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у сховище.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.05.2020 року у справі №179/2066/19 ОСОБА_4 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.2 ст. 185, ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, 70 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутого покарання за вироком Криничанський районний суд Дніпропетровської області від 04.04.2018 року, у вигляді 4 років позбавлення волі, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у вигляді 4 років позбавлення волі.

Згідно зазначеного вироку встановлено, що 06.05.2019 року ОСОБА_4 , спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 3278,40 грн. та 06.05.2019 року спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 3278,40 грн., його дії кваліфіковано за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно за попередньою змовою групи осіб та незакінченому замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно за попередньою змовою групи осіб.

Таким чином, встановлено, що засуджений ОСОБА_4 відбуває покарання у Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80)» за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.05.2020 року у справі №179/1066/19.

На час, до якого відносяться інкриміновані обвинуваченому ОСОБА_4 діяння, положення ч. 1 ст. 51 КУпАП діяли в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за викрадення чужого майна» №1449-VI від 04.06.2009 (далі - Закон України №1449-VI від 04.06.2009), згідно з якими було встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009).

Згідно з п. 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Положеннями ст. 185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У нормах КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

Таким чином, відповідно до ч. 3 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 1449-VI від 04.06.2009 у 2018 році на час, до якого відносяться інкриміновані ОСОБА_4 діяння згідно вироку Криничанський районний суд Дніпропетровської області від 04.04.2018 року у справі №178/45/18 крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 176 грн. 20 коп. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 176 грн. 20 коп., то наставала кримінальна відповідальність.

Тоді як у 2019 році на час, до якого відносяться інкриміновані ОСОБА_4 діяння згідно вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.05.2020 року у справі №179/2066/19, крадіжка чужого майна вважалася дрібною, якщо вартість такого майна на момент здійснення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, тобто 192 грн. 10 коп. Якщо вартість викраденого майна перевищувала 192 грн. 10 коп., то наставала кримінальна відповідальність.

З 09.08.2024 набув чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024, яким статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції. Зокрема, встановлено адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 КУпАП в редакції Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, чинній з 09.08.2024, встановлено адміністративну відповідальність за дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння (ч.2 ст. 4 КК України).

Згідно із ч.6 ст.3 КК України зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Частиною 1 статті 5 КК України передбачено, що Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Таким чином, має місце часткова декриміналізація, а саме діянь, які полягають у крадіжці майна, вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Враховуючи зазначені зміни до законодавства, а також положення наведеної вище ч.2 ст. 4 КК України та ч.1 ст.5 КК України, викрадення чужого майна шляхом крадіжки, вартістю до 1762 грн. на час, до якого відносять інкриміновані ОСОБА_4 діяння (28.11.2018 року та 30.11.2018 року), кваліфікувалися б за ч. 1 ст. 51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, а заволодіння чужим майном, шляхом таємного викрадення вартістю понад 1762 грн. - за ч.1 ст.185 КК України (крадіжка), а за наявності кваліфікуючих ознак - за відповідною частиною статті 185 КК України. Проте, з вироку Криничанський районний суд Дніпропетровської області від 04.04.2018 року у справі №178/45/18 вбачається, що 28.11.2018 року ОСОБА_4 , спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 9876 грн. 36 коп., 30.11.2018 року спричинив потерпілому шкоду в розмірі 6645 грн. 43 коп, що перевищує встановлений розмір двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян станом на 2020 рік, тому його дії кваліфіковано за ч.1 ст. 190 КК України як заволодіння чужим майном, шляхом зловживання довірою (шахрайстві) та декриміналізації відповідно до Закону України № 3886-IX від 18.07.2024 року не підпадає.

У 2019 році таємне викрадення чужого майна вартістю до 1921 грн. на час, до якого відносять інкриміновані ОСОБА_4 діяння (06.05.2019 року), кваліфікувалися б за ч. 1 ст. 51 КУпАП, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, а таємне викрадення чужого майна, вартістю понад 1921 грн. - за ч.1 ст.185 КК України (крадіжка), а за наявності кваліфікуючих ознак - за відповідною частиною статті 185 КК України.

Разом з тим, відповідно до вироку Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14.05.2020 року у справі №179/2066/19 06.05.2019 року ОСОБА_4 , спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 3278,40 грн. та 06.05.2019 року спричинив потерпілому матеріальну шкоду в розмірі 3278,40 грн., що перевищує встановлений розмір двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян станом на 2019 рік, тому вказаний вирок не підпадає під декриміналізації відповідно до Закону України № 3886-IX від 18.07.2024 року.

Тому відсутні підстави стверджувати про внесення змін, які б усували караність діяння ОСОБА_4 за вчинення зазначеного кримінального правопорушення, а саме у зв`язку із декриміналізацією вчинених ним діянь за вказаним епізодом.

Керуючись ст. ст. 537, 539 КПК України,

ПОСТАНОВИВ :

У задоволенні заяви засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про приведення вироків у відповідність до чинного законодавства - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1