УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000097, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 січня 2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 317 КК України, -

в с т а н о в и в:

17 вересня 2024 року (здано на пошту 11 вересня 2024 року) до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000097, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 січня 2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 317 КК України, яке тимчасово вилучене 09 вересня 2024 року під час проведення обшуку автомобіля «Volkswagen», моделі «Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2019 року випуску, за адресою: АДРЕСА_1 (приватний будинок), а саме на:

свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 «Volkswagen», модель «Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2019 року випуску на ім`я ОСОБА_4 ;

ключ від транспортного засобу «Volkswagen», модель «Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2019 року випуску;

транспортний засіб «Volkswagen», модель «Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2019 року випуску.

Своє клопотання слідчий обґрунтовує тим, що Шевченківським УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000097, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 січня 2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 317 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2024 року надано дозвіл на проведення обшуку у транспортному засобі «Volkswagen», моделі «Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , чорного кольору, категорії В, типу легковий загальний універсал, 2019 року випуску, власником якого відповідно до витягу з АМТ (МВС) с ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 01.11.2023, з метою відшукання та вилучення наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та інших речовин, що перебувають у незаконному обігу, сировини, приладдя для їх виготовлення, упаковки для розфасування.

На виконання зазначеної ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 05 вересня 2024 року, 09 вересня 2024 року було проведено обшук, за результатами якого виявлено та вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 «Volkswagen», модель «Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2019 року випуску на ім`я ОСОБА_4 ; ключ від транспортного засобу «Volkswagen», модель «Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2019 року випуску; транспортний засіб «Volkswagen», модель «Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2019 року випуску.

Постановою старшого слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 від 10 вересня 2024 року, виявлене та вилучене майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

10 вересня 2024 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України.

На даний час в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно, оскільки воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, є знаряддям вчинення кримінальних правопорушень, може зберігати на собі сліди вчинення правопорушень, а також з метою забезпечення проведення судових експертиз.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання слідчого про арешт майна, обґрунтовуючи свою позицію тим, що слідчим належним чином не доведено, що вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та має доказове значення у кримінальному провадженні № 0000097 від 08 січня 2024 року, а тому накладення арешту на вилучене майно, вважає необґрунтованим та недоцільним. Крім цього зауважив, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, хоч і належить на праві власності підозрюваному, однак матеріали клопотання не містять будь-яких належних та допустимих доказів використання ОСОБА_4 вказаного транспортного засобу у протиправній діяльності, направленій на вчинення кримінального правопорушення.

Заслухавши доводи слідчого ОСОБА_3 , захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, згідно зі статтями 131 та 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

У свою чергу, при застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Разом із цим, на переконання слідчого судді, матеріали клопотання не містять будь-яких даних, які б документально підтверджували той факт, що транспортний засіб, який на праві власності належить підозрюваному ОСОБА_4 , має ознаки доказу кримінального правопорушення, за ознаками якого здійснюється досудове розслідування та, ані в клопотанні, ані в ході судового розгляду слідчим належним чином не доведено той факт, що потреби досудового розслідування щодо накладення арешту на майно, виправдовують такий ступінь втручання у права та свободи власника майна, на яке планується накласти арешт, а також відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та має значення речового доказу для кримінального провадження № 0000097 від 08 січня 2024 року.

Більше того, матеріали клопотання не містять будь-яких даних, які б документально підтверджували той факт, що вказаний транспортний засіб був знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберіг на собі сліди його вчинення, чи використовувався під час вчинення кримінального правопорушення, як і не встановлено в ході судового розгляду, що органом досудового розслідування вживаються заходи, спрямовані на отримання інформації щодо використання підозрюваним автомобіля марки «Volkswagen», моделі «Passat», д.н.з. НОМЕР_1 як знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, слідчий суддя вважає, що досягнення мети досудового слідства в рамках даного кримінального провадження не може бути компенсоване таким підходом органу досудового розслідування щодо невмотивованого ініціювання питання про накладення арешту на майно.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд із національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 рік) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 рік), учасником яких є й Україна.

Статтею 1 Протоколу № 1 (1952 рік) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи постановлення судом незаконного рішення, тоді як ст. 1 Протоколу № 1 до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що ст. 1 Протоколу № 1, яка спрямована на захист особи (фізичної та юридичної) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідних заходів для захисту права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22 червня 2004 року).

При цьому, у своїх висновках ЄСПЛ неодноразово наголошував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу № 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним.

У свою чергу, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Враховуючи викладене, слідчий суддя не знаходить достатніх підстав для задоволення клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 та накладення арешту на майно, яке тимчасово вилучене 09 вересня 2024 року під час проведення обшуку автомобіля «Volkswagen», модель «Passat», д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 , 2019 року випуску, за адресою: АДРЕСА_1 (приватний будинок), у кримінальному провадженні 0000097, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 січня 2024 року.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 7, 9, 98, 131-132, 169-173, 233-234, 309-310, 392-393, 395, 532 КПК України, слідчий суддя -

п о с т а н о в и в:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 Шевченківського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 про арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні № 0000097, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 січня 2024 року, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 317 КК України - залишити без задоволення.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1