справа № 462/705/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 листопада 2024 року м. Львів

Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Потелич, Жовківського району, Львівської області, громадянина України, українця, непрацюючого, інваліда ІІІ-ої групи, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

13 листопада 2023 року, приблизно о 23 год. 24 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи на задньому сидіння автомобіля марки «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , який належить потерпілому ОСОБА_4 , знаходячись на АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_4 , який перебував за кермом вказаного автомобіля, умисно наніс останньому один удар кулаком правої руки в праву частину обличчя, внаслідок чого потерпілий отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у виді струсу головного мозку, що відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, та гематоми верхньої і нижньої повіки обох очей, що відносяться до легкого тілесного ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у пред`явленому йому обвинувачені не визнав, дав показання, що, він після обіду, чітко день не пам`ятає, але це могло бути 13 листопада 2023 року, приїхав у м. Львів для того, щоб влаштуватися на роботу в муніципальну поліцію, яка розташована на АДРЕСА_3 , однак там було закрито, і тому він вирішив повернутися до дому на електричці. Він не пам`ятає, як він доїхав до вокзалу. У нього бувають провали в пам`яті, він має інвалідність 3 групи, алкогольні напої він не вживає взагалі. Його електричка відходила з вокзалу о 20 год 45 хв, проте він на неї запізнився. Потерпілого він не пам`ятає взагалі, перший раз його побачив у суді. На відео, яке він переглянув у судовому засіданні, він може сказати, що на задньому сидінні автомобіля знаходиться людина візуально схожа на нього. Проте, він цього нічого не пам`ятає, можливо він від когось захищався. Поліцейські на вокзалі до нього підходили, напевно щоб перевірити документи. На вокзалі він взяв таксі, на якому доїхав до села Потеличі, де він мешкає, за таксі розраховувалася його співмешканка. Цивільний позов не визнає в повному обсязі.

Не дивлячись на повне заперечення обвинуваченим ОСОБА_6 своєї причетності до інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд вважає, що винуватість останнього підтверджується сукупністю зібраних доказів, які були досліджені та перевірені судом в судовому засіданні, а саме:

наданими у судовому засіданні показаннями потерпілого ОСОБА_4 про те, що він є він є фізичною особою підприємцем, він офіційно надає послуги таксі. 13 листопада 2023 року пізно ввечері він працював. Так, він сидів в таксі автомобілі «Opel Astra», д.н.з. НОМЕР_1 , яке було припарковано біля готелю «Львів», що розташований на пр-ті Чорновола у м. Львові. До нього підійшов ОСОБА_6 та замовив послугу з перевезення від готелю «Львів» до головного вокзалу су м. Львові. Він повідомив його, що вартість такої послуги становить 200 грн. готівкою, на що ОСОБА_6 погодився та сів на заднє сидіння автомобіля. Приїхавши на пл. Двірцеву у м. Львові біля головного вокзалу, він зупинився, в цей час ОСОБА_6 надав йому пластикову картку для розрахунку, він пояснив йому, що в його автомобілі відсутній термінал для безготівкового розрахунку. Надалі обвинувачений, не бажаючи розраховуватися з ним за надані послуги, обізвав його дураком та почав намагатися вийти з таксі, тоді він заблокував двері за допомогою кнопки, на що обвинувачений ліг на заднє сидіння та почав бити ногами у двері, намагаючись вийти, та почав комусь телефонувати. Він, сидячи за кермом, спочатку викликав поліцію, а потім почав знімати все це на камеру в телефоні, тоді ОСОБА_6 лівою рукою взяв його за праве плече та вдарив правою рукою в обличчя, удар був дуже сильний, можливо обвинувачений щось мав в руці, зокрема, телефон. Тоді він відстебнув пасок безпеки та вискочив з автомобіля, знову ж такі заблокувавши ОСОБА_6 всередині. Навколо автомобіля вже зібралися люди, а позаду стояли працівники поліції, яким він повідомив про напад на нього, після цього розблокував автомобіль, звідки працівники поліції витягли ОСОБА_6 та затримали останнього. У нього сильно боліла голова, він поїхав в травмпункт № 1. Він лежав 14 днів в лікарні на стаціонарі, оскільки йому було діагностовано сильний струс мозку. Цивільний позов підтримує у повному обсязі;

наданими у судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_7 про те, що він у листопаді 2023 року працював на посаді інспектора сектору Управління патрульної поліції на Залізничному вокзалі у м. Львові. 13 листопада 2023 року пізно ввечері він був черговий, їм поступив виклик на планшет про бійку в автомобілі, пасажир не хотів розраховуватися з таксистом. Він та його співпрацівники підійшли до таксі, водій підійшов до них та повідомив, що в середині автомобіля знаходиться пасажир, який вдарив його. Саму бійку вони не бачили, проте він бачив садна на обличчі таксиста. Пасажир відмовився називати своє прізвище, в зв`язку з чим пасажира, який був стані алкогольного сп`яніння, було супроводжено у відділок поліції на вокзалі;

наданими у судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_8 про те, що він у листопаді 2023 року працював на посаді інспектора БПП ОП «Львів». 13 листопада 2023 року він разом з працівниками Управління патрульної поліції на Залізничному вокзалі у м. Львові здійснював патрулювання на вокзалі. Вони підійшли до припаркованого таксі, до них підійшов таксист та сказав, що його вдарив пасажир таксі, а саме: особа, яка знаходиться на задньому сидінні. На обличчі в таксиста було почервоніння від удару. Вони запропонували пасажиру вийти, проте останній не хотів, сильно кричав, після того, як пасажир вийшов з автомобіля, вони супроводили його у відділок поліції на вокзалі;

наданими у судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_9 про те, що він у листопаді 2023 року працював на посаді інспектора сектору Управління патрульної поліції на Залізничному вокзалі у м. Львові. 13 листопада 2023 року пізно ввечері він був черговий, старшим групи був ОСОБА_7 . Коли вони підійшли до автомобіля, то до них підійшов водій таксі, на обличчі в останнього було почервоніння від удару. Пасажир перебував в стані алкогольного сп`яніння, поводив себе агресивно;

наданими у судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_10 про те, що він є товаришем сина потерпілого ОСОБА_4 . Він працює у сервісному центрі майстерні з ремонту техніки, що розташований на АДРЕСА_4 . Приблизно між 17 год 00 хв. та 18 год 00 хв. 13 листопада 2023 року потерпілий заїхав до нього в майстерню забрати планшет після ремонту. Ніяких ушкоджень на лиці ОСОБА_4 не мав;

наданими у судовому засіданні показаннями свідка ОСОБА_11 про те, що він, перебуваючи у листопаді 2023 року на вокзалі у м. Львові на пл. Двірцева, побачив, як під`їхало таксі, з нього вийшов таксист, який тримався за голову та кликав на допомогу. Він перебував від таксі на відстані 20 м, першим до таксиста підійшов чоловік, одягнутий у військову форму, другим підійшов він. У таксиста на обличчі була гематома. Він зрозумів, що таксиста вдарив пасажир, який знаходився на задньому сидінні таксі. Оскільки пасажир хотів тікати, він на прохання таксиста притримав задню дверку автомобіля. Після цього прийшли працівники поліції.

Також винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованому йому кримінального правопорушення окрім показань потерпілого і свідків підтверджується наступними доказами:

даними, які містяться у повідомленні в Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП у Львівській області, з якого вбачається наступне: 13.11.2023 о 23:19 надійшло повідомлення зі служби НОМЕР_2 про те, що 13.11.2023 о 23:18 за адресою АДРЕСА_2 клієнт в машині заявника таксі Опель Астра ДНЗ НОМЕР_1 не хоче розраховуватися. Заявник ОСОБА_4 /Т-1 а.с.153/;

даними, які містяться у повідомленні в Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУНП у Львівській області, з якого вбачається наступне: 14.11.2023 о 00:39 надійшло повідомлення зі служби НОМЕР_2 про те, що 14.11.2023 о 00:37 за адресою АДРЕСА_5 повідомили, що звернувся ОСОБА_4 , який пояснив що 13.11.2023 року його вдарив невідомий о 23:30. Діагноз: забійна гематома правої виличної ділянки, відпущений /Т-1 а.с.154/;

протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 16.11.2023 року, відповідно до якого ОСОБА_4 повідомив про нанесення йому 13.11.2023 року о 23:30 год невідомою особою тілесних ушкоджень на АДРЕСА_2 /Т-1 а.с.155/;

письмовою заявою ОСОБА_4 про добровільну видачі дізнавачу СД ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області відеозапису від 13.13.2023 року на якому зафіксований момент нанесення йому тілесних ушкоджень 13.11.2023 року о 23:30 год на АДРЕСА_2 /Т-1 а.с.163/;

протоколом огляду предметів від 14.11.2023 року, з доданими до нього фотокадрами № 1-11 та відеозаписом на диску DVD-R марки AXENT, який був досліджений у судовому засіданні. З вказаного відеозапису вбачається, що відеозапис ведеться водієм автомобіля ОСОБА_4 у якого відбувається конфлікт з ОСОБА_6 , який сидить на задньому сидінні автомобіля з правої сторони, останній бере водія лівою рукою за плече та наносить кулаком правої руку удар водієві /Т-1 а.с.164-175/;

постановою про визнання речовим доказом від 14.11.2023 року, відповідно до якої DVD-R-диск із відеозаписом, який був наданий ОСОБА_4 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та прилучено до матеріалів досудового розслідування /Т-1 а.с.176/;

протоколом зняття показань приладів, що мають функції фото-, кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото-, кінозйомки, відеозапису, складеного 17.11.2023 року дізнавачем ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області Розлуцьким, відповідно до якого останній на підставі постанови дізнавача одержав від начальника управління Львівської міської ради ОСОБА_12 оптичний диск DWD-R з відеозаписом показань з камер зовнішнього відеоспостереження, розміщених за адресою: АДРЕСА_2 за період часу вчинення кримінального правопорушення, а саме: з 22 год. 30 хв. по 23 год. 30 хв. 13.11.2023 року /Т-1 а.с.180/;

протоколом огляду предметів від 17.11.2023 року, з доданими до нього фотокадрами №1-15 та відеозаписами на оптичному диску DWD-R, які були досліджені у судовому засіданні. З вказаних відеозаписів, які були зроблені камерами зовнішнього відеоспостереження, розміщених за адресою: АДРЕСА_2 , убачається, що 13.11.2023 року о 23 год. 10 хв. на АДРЕСА_2 під`їхав автомобіль сірого кольору марки «Опель Астра», який припаркувався на зупинці маршрутного таксі, розташованій на вказаній площі. У подальшому в середині автомобілі відбувається конфлікт, і тому, до автомобіля о 23 год. 25 хв. підходить особа, одягнута у військову форму, і відразу ж за ним до автомобіля підходять ще троє осіб. Згодом, о 23 год. 27 хв. до автомобіля підходять особа, одягнута у поліцейську форму та дві особи, одягнуті у військову форму, у подальшому, о 23 год. 29 хв. з автомобіля зі сторони заднього сидіння виходить пасажир, яким, як беззаперечно у судовому засіданні встановлено, є ОСОБА_6 /Т-1 а.с.181-189/;

постановою про визнання речовим доказом від 17.11.2023 року, відповідно до якої DVD-R-диск із відеозаписом подій на АДРЕСА_2 у період з 22 год. 30 хв. по 23 год. 30 хв. 13.11.2023 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та прилучено до матеріалів досудового розслідування /Т-1 а.с.190/;

протоколом проведення слідчого експерименту від 19.12.2023 року, з додано фототаблицею та DVD-R диск, який був досліджений у судовому засіданні, з якого убачається, що потерпілий ОСОБА_4 , детально відтворив обставини та обстановку подій, які мали місце 13.11.2023 року та показав, як пасажир ОСОБА_6 , знаходячись на задньому сидінні автомобіля «Опель Астра», днз НОМЕР_1 , схопив його лівою рукою за праве плече та завдав один удар кулаком правої руки в обличчя потерпілого / Т-1 а.с.211-218/;

висновком експерта №1012 від 15 грудня 2023 року згідно з даними якої встановлено: при обстеженні ОСОБА_4 лікарем травмпункту №1 14.11.2023 року було вказано діагноз: «Забій м`яких тканин, підшкірна гематома правої виличної ділянки», а лікарем нейрохірургом ВП «Лікарня Святого Луки» КНП « ІНФОРМАЦІЯ_2 » було встановлено діагноз: «Закрита черепно-мозкова травма. Струс головного мозку. Навколоорбітальний крововилив справа». При обстеженні лікарями окулістом, невропатологом 17, 21 листопада2023р. було діагностовано: «Гематома верхньої та нижньої повіки обох очей», «Наслідки внутрішньочерепної травми», а лікарем ЛОР ОСОБА_13 24.11.2023 року було зазначено діагноз: «Перелом кісток носа з незначним зміщенням. Реактивний синусит (фронтальний/етмоідальний)». Опису об`єктивного стану ЛОР-органів, в тому числі носа, даних рентгенологічного обстеження кісток носа лікарем отоларинголом не зазначено. У подальшому ОСОБА_4 28 листопада по 11 грудня 2023 р. лікувався в поліклінічному відділенні №1 відокремленого підрозділу «5-а лікарня» КНП «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги» з діагнозом: «Наслідки перенесеної ЗЧМТ (струс головного мозку 13.11.2023р.) у вигляді внутрішньочерепної гіпертензії, цефалічного синдрому, цереброастенічним синдромами та порушенням координації». Під час проведення судово-медичної експертизи у потерпілого тілесних ушкоджень і слідів їх загоєння виявлено не було. Беручи до уваги записи лікарів у наданій для проведення судово-медичної експертизи медичній документації у ОСОБА_4 у листопаді 2023р. було діагностовано «Закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку», «Гематома верхньої та нижньої повіки обох очей». Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупого предмета, могли виникнути від удару рукою в праву половину обличчя 13.11.2023 року, як вказано в постанові та потерпілим. Травма голови із струсом головного мозку відноситься до легкого ступеня тяжкості з короткочасним розладом здоров`я, а «Гематоми» синці відносяться до легкого ступеня тяжкості. При вивченні наданого для проведення судово-медичної експертизи результату МРТ голови лікарем рентгенологом консультантом бюро відмічено ознаки деформації кісткової частини зовнішнього носа. Для визначення наявності, давності травми носа рекомендовано проведення комп`ютерної томографії або спіральної комп`ютерної томографії кісток носа. При наявності вказаного рентгенелогічного обстеження, може бути проведена додаткова судово-медична експертиза. Судово-медичних даних, які би давали підставу стверджувати про можливість виникнення тілесних ушкоджень внаслідок падіння з висоти власного росту ,яке потерпілий заперечує, немає. Дізнавачем не надано матеріалів які бсвідчили про падіння ОСОБА_4 під час отримання ним тілесних ушкоджень /Т-1 а.с.207-210/;

висновком судово-медичної експертизи №15-додаткова від 05 січня 2024 року згідно з даними якої встановлено: відповідно до записів «висновку експерта» № 1012 від 07-15.12.2023 року у ОСОБА_4 у листопаді 2023 року було діагностовано «Закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку», «Гематому верхньої та нижньої повіки обох очей». Вказана травма голови та правої половини обличчя утворилися від дії такого предмета і механізм її виникнення відповідає показами потерпілого, які ОСОБА_4 надав під час проведення слідчого експерименту 19.12.2023 року, тобто могли виникнути від одного удару кулаком в праву половину обличчя 13.11.2023 року, яку зафіксовано на фото№7-8 фототаблиці до «Протоколу проведення слідчого експерименту» /Т-1 а.с.220-224/.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд, дослідивши запропоновані стороною обвинувачення вищевказані докази, прийшов до висновку, що вони є відповідно до вимог ст. 85 КПК України належними, вони прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність, чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Факт нанесення ОСОБА_6 одного удару кулаком правої руки обличчя ОСОБА_4 внаслідок чого останній отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я підтверджені у судовому засіданні наведеними вище доказами, які зібрані з дотриманням вимог закону, не містять суперечностей та узгоджуються між собою, є належними та допустимими і сумнівів у суду не викликають, а тому суд бере їх до уваги.

Твердження сторони захисту про відсутність беззаперечних доказів вини в діях обвинуваченого ОСОБА_6 не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, спростовується дослідженими доказами в судовому засіданні і є наміром обвинуваченого уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 76 від 22 січня 2024 року: 3.4. На даний час ОСОБА_6 тяжким психічним розладом не страждає, виявляє шизотиповий розлад на органічному ґрунті. Може усвідомлювати свої дії та керувати ними. 1.2. У період інкримінованих дій ОСОБА_6 також тяжким психічним розладом не страждав, виявляє шизотиповий розлад на органічному ґрунті, який мав значний вплив у досліджувальній ситуації та раціональність прийняття рішень. Тому в період інкримінованих йому дій він не міг повної мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними /Т-1 а.с.236-238/.

Суд зазначає, що ч. 2 ст.19 КК України встановлено, що не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Згідно з положеннями ст. 20 КК України підлягає кримінальній відповідальності особа, визнана судом обмежено осудною, тобто така, яка під час вчинення кримінального правопорушення, через наявний у неї психічний розлад, не була здатна повною мірою усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та (або) керувати ними. Визнання особи обмежено осудною враховується судом при призначенні покарання і може бути підставою для застосування примусових заходів медичного характеру.

Системне тлумачення вищевказаних норм свідчить про те, що законодавець чітко відокремлює поняття неосудної особи від особи з обмеженою осудністю, посилаючись на те, що встановлення такої обставини в подальшому тягне за собою різні правові наслідки. Так, неосудною вважається особа, яка в цілому не може усвідомлювати свої дії або керувати ними, а тому не підлягає кримінальній відповідальності, тоді як особа з обмеженою осудністю лише не здатна повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, при цьому така особа підлягає притягненню до кримінальної відповідальності, а факт визнання її обмежено осудною зобов`язує суд врахувати цю обставину під час призначення покарання

Неосудність або обмежена осудність є юридичними поняттями, тому висновок про можливість застосування до особи положень ст. 19 або ст. 20 КК України у конкретному провадженні робить суд, спираючись на результати судово-психіатричної експертизи.

Судом був досліджений вищевказаний висновок судово-психіатричної експертизи від № 76 від 22 січня 2024 року, та було встановлено, що ОСОБА_6 на момент вчинення інкримінованого йому злочину за своїм психічним станом не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними.

За таких обставин, суд вважає, що відсутні підстави для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 19 КК України, тобто немає жодних підстав для визнання його неосудною особою.

При цьому, суд зазначає, що будь-яких доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_6 страждає на втрату пам`яті стороною захисту надано не було.

Враховуючи наведене, суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення доведена і його дії слід кваліфікувати за ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки він вчинив умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілого.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 згідно з вимогами ст. 12 КК України суд враховує те, що дане кримінальне правопорушення є проступком, проте враховує і дані про особу винного, який раніше не судимий, його ставлення до вчиненого, яке полягає у не визнанні вини; враховує його стан здоров`я та психічний стан, та те, що він є інвалідом ІІІ-ої групи /Т-1 а.с.228/, за даними наявної документації на обліку у лікаря-психіатра та під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом не перебуває /Т-1 а.с.231/, що також свідчить про його осудність, має місце реєстрації та проживання, за яким характеризується негативно, як конфліктна особа /Т-1 а.с.232/.

Обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_6 не встановлено.

За сукупності вище наведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у межах, установлених у санкції ч. 2 ст.125 КК України, а саме у виді пробаційного нагляду з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України.

Таке покарання, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_6 попередження вчинення ним кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Питання про речові докази слід вирішити у відповідності до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Судові витрати по справі відсутні.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 (з урахуванням змін та уточнень /Т-2 а.с.2-5/) про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок часткової втрати працездатності розмірі 4675,00 грн.; витрат на придбання ліків, медичних послуг в розмірі 73993,82 грн. та моральної шкоди в розмірі 30000,00 грн. підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

ОСОБА_4 просить стягнути майнову шкоду, завдану внаслідок часткової втрати працездатності в розмірі 4675,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що внаслідок отриманих травм він був позбавлений можливості здійснювати підприємницьку діяльність, отримувати доходи.

Відповідно до пункту 11 Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317 міські, міжрайонні, районні медико-соціальні експертні комісії: а) визначають ступінь обмеження життєдіяльності людини, у тому числі стан працездатності, групу, причину і час настання інвалідності, а також ступінь втрати професійної працездатності (у процентах) працівників, які одержали каліцтво чи інше ушкодження здоров`я, пов`язане з виконанням своїх трудових обов`язків; б) встановлюють потребу інвалідів у соціальній допомозі, що була б спрямована на полегшення наслідків погіршення здоров`я (протезування, засоби пересування, робочі пристосування, постійний догляд тощо).

Таким чином, належним і допустимим доказом підтвердження ступеня втрати професійної працездатності (у процентах) для застосування статті 1195 ЦК України є відповідний висновок МСЕК з визначенням відсотка втрати працездатності.

Системний аналіз норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що для виникнення у потерпілого права на відшкодування втраченого заробітку (доходу) обов`язковою умовою є факт втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, на відміну від права на відшкодування витрат на лікування та моральної шкоди, яке не пов`язується із встановленням такого факту.

ОСОБА_4 не було встановлено втрату професійної чи загальної працездатності як під час огляду у медичних установах, так і після отриманих тілесних ушкоджень, які заподіяв йому ОСОБА_6 , а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог про відшкодування втраченого заробітку.

З огляду на наведене, позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок часткової втрати працездатності не підлягають задоволенню, оскільки такі втрати не відносяться до шкоди, завданій фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я відповідно до вимог частини першої статті 1195 ЦК України

Щодо позовної вимоги про стягнення витрат на придбання ліків та медичних послуг в розмірі 73993,82 грн., то суд враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто розмір витрат на ліки, лікування, предмети догляду за потерпілим визначається на підставі виданих лікарями рецептів, довідок та рахунків, квитанцій про їх вартість, які потерпілий зазначає, обґрунтовуючи розмір майнової шкоди, також має бути підтверджена відповідними доказами, з огляду на заперечення зазначених обставин стороною захисту, та доведена на предмет причинного зв`язку понесених витрат із діями обвинуваченого.

Оцінивши зібрані в справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що цивільний позов в частині стягнення майнової шкоди підлягає до часткового задоволення в частині витрат на його лікування, що ним документально підтверджені, та відповідають лікарським призначенням /Т-2 а.с.49-60,66-68/.

Так, надані потерпілим платіжні інструкції про оплату пожертв за консультативні послуги психолога свідчать про їх добровільність та не є доказом понесених потерпілим витрат на лікування /Т-1 а.с. 41-46/.

Також, суд не бере до уваги видаткові накладні ТОВ «Емвей Україна» про придбання продукції вітамінів Amway /Т-2 а.с.20-29/, квитанції про оплату медичних послуг в Республіці Польща /Т-2 а.с.31,38-40/ та послуг в LLC Oksford Medikal /Т-2 а.с.34-37/, оскільки такі препарати не відображені в медичній документації про лікування ОСОБА_4 та сама лише наявність таких квитанцій не є належним доказом того, що зазначені витрати знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з діями обвинуваченого.

Таким чином, з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 підлягають до стягнення витрати на лікування в сумі 17284,62 грн, що документально підтверджені чеками, відповідають часу лікування та відображені в медичній документації, а саме: фіскальні чеки про оплату медикаментів в аптечному пункті № 4 ФОП ОСОБА_14 (чеки на суму: 127,80 грн., 127,80 грн., 165,06 грн., 118,88 грн.), в аптеці фірми «Наіс» (чек - 165,06 грн.), аптеці № 30 (чек 118,88 грн.) /Т-2 а.с.6/; фіскальні чеки про оплату ліків в аптеці ПП «Соломія-Сервіс» (чеки на суму: 46,63 грн., 313,84 грн., 68,84 грн., 35,70 грн., 87,17 грн.) та ТОВ «Аптеці низьких цін» (чек 47,90 грн.) /Т-2 а.с.7/; товарні чеки про оплату медикаментів в ТОВ «Декада 200» (товарні чеки на 1890,53 грн., 664,00 грн., 291,90 грн., 792,90 грн., 581,90 грн., 203,30 грн., 934,92 грн., 2571,94 грн., 363,05 грн., 114,45 грн., 2924,20 грн., 1662,09 грн.) /Т-2 а.с.8-19/; квитанція за послуги УЗД (квитанція 1500 грн.) /Т-2 а.с.33/; квитанція за МРТ (квитанція -1650,00 грн. /Т-2 а.с.70/.

Щодо стягнення моральної шкоди в розмірі 30000 грн., то суд прийшов до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Беручи до уваги, що внаслідок дій обвинуваченого потерпілий, якому встановлена ІІІ-я група інвалідності, ніс моральні страждання і переживання, відчував фізичний біль, отримав тілесні ушкодження на обличчі, не міг працювати, перебував на лікарняному, при цьому ОСОБА_6 навіть не попросив вибачення в нього, а також, враховуючи, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, аніж достатній для розумного задоволення потреб особи, якій кримінальним правопорушенням завдано таку шкоду, при визначенні розміру відповідного відшкодування суд керується принципами рівності, поміркованості, розумності і справедливості, а тому приймає до уваги ступінь вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненому ним кримінальному проступку, характер та обсяг душевних страждань потерпілого ОСОБА_4 та приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, завданої потерпілому, достатній для відновлення його душевного стану, та який слід стягнути з обвинуваченого, становить 20000,00 грн.

Керуючись ст.ст. 369-371, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді пробаційного нагляду строком 2 (два) роки, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ч.2 ст.59-1 КК України, а саме:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази /Т-1 а.с.176,190/: два DVD-R диска з відеозаписами - залишити в матеріалах справи.

Цивільний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про стягнення майнової шкоди, завданої внаслідок часткової втрати працездатності; витрат на придбання ліків, медичних послуг та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 17284 гривень 62 коп. майнової шкоди у виді витрат на лікування та 20000 гривень 00 коп. моральної шкоди. Всього стягнути 37284 (тридцять сім тисяч двісті вісімдесят чотири) гривні 62 коп.

В решті вимог цивільного позову відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення учасниками процесу до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м. Львова.

Роз`яснити учасникам кримінального провадження їх права на ознайомлення із журналом судового засідання і поданням на нього письмових зауважень, а також на отримання копії вироку.

Суддя:

Оригінал вироку.