ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 643/787/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/1873/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст. 122 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме самого обвинуваченого та потерпілого, належним чином повідомлених про розгляд справи, від яких надійшли заяви про розгляд справи без них, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Московського районного суду м. Харкова від 25 06 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вказаним вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, офіційно непрацевлаштованого, який перебуває на реєстраційному обліку та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 20 06 2023 року Московським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 190 КК України до 1 року обмеження волі, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців із встановленням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України з призначенням покарання у виді 1 (одного) року 6 (шести) місяців обмеження волі.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного за вказаним вироком покарання часткового приєднано невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 20 06 2023 року і остаточно призначено покарання 1 (один) рік 7 (сім) місяців обмеження волі.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди 25 761 (двадцять п`ять тисяч сімсот шістдесят одну грн) 79 копійок.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вищевказаним вироком встановлено, що 03 жовтня 2023 у період часу з 19-30 години до 21-00 години, точний час під час досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_9 перебував разом зі своїм знайомими ОСОБА_10 та ОСОБА_11 біля першого парадного під`їзду житлового будинку АДРЕСА_2 , коли до них підійшов раніше їм знайомий ОСОБА_7 та підсів на лавку поруч з ОСОБА_9

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 попросили відійти ОСОБА_7 від них, у зв`язку з чим в ОСОБА_7 склалося неприязне відношення до вказаних осіб.

Разом з цим, ОСОБА_9 піднявся з лавки, став навпроти ОСОБА_7 та попрохав останнього покинути дане місце, у результаті чого в ОСОБА_7 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Далі, ОСОБА_7 , діючи на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та, бажаючи діяти таким чином, знаходячись біля першого парадного під`їзду житлового будинку АДРЕСА_2 , стоячи у безпосередній близькості до ОСОБА_9 , діючи умисно, зі значною силою наніс один удар кулаком правої руки по обличчю ОСОБА_9 у ділянку щоки з лівої сторони, від якого останній втратив рівновагу та впав на землю. У той час, коли ОСОБА_9 лежав на землі, ОСОБА_7 зі значною силою наніс один удар правою ногою в ділянку потилиці потерпілого, в результаті чого останньому спричинено садна в потиличній частині.

Після чого, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний намір, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , коли останній лежав на землі, наніс останньому два удари правою ногою в ділянку голені, у результаті чого спричинив йому тупу травму правої нижньої кінцівки у вигляді закритого перелому нижньої третини великогомілкової кістки та закритого перелому верхньої третини малогомілкової кістки зі зміщенням, що не є небезпечною для життя в момент утворення, а спричинила за собою тривалий розлад здоров`я понад 3-х тижнів (21 дня) і за цією ознакою належить до категорії ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Після чого ОСОБА_7 припинив свої злочинні дії та з місця скоєння злочину зник, залишивши ОСОБА_9 на місці скоєного правопорушення.

У результаті умисних, протиправних дій ОСОБА_7 , пов`язаних із нанесенням тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , останньому спричинено садна в потиличній ділянці та закритий перелом нижньої третини великогомілкової кістки та закритого перелому верхньої третини малогомілкової кістки зі зміщенням, які за ступенем тяжкості відноситься до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Вказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 судом першої інстанції кваліфіковано за ч. 1 ст. 122 КК України - як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, в якій, просить вирок Московського районного суду м. Харкова від 25 06 2024 року змінити, призначивши ОСОБА_7 мінімальне покарання, передбачене санкцією інкримінованої йому статті.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, вказує, що ОСОБА_7 має зареєстроване місце проживання, працевлаштований не офіційно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

Зазначила також про наявність обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_7 , а саме: шире каяття, яке полягає у повному визнання останнім своєї вини, осуду своїх дій, наявності відчуття жалю за скоєне, розуміння наслідків своїх дій та на відсутності обставин, які б, відповідно до ст. 67 КК України обтяжували покарання обвинуваченого.

Крім того, наголошує на повному визнанні ОСОБА_7 цивільного позову у вказаному кримінальному провадженні.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 підтримала доводи апеляційної скарги, просила задовольнити її вимоги у повному обсязі.

Прокурор не вбачав підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомленими про дату та час розгляду апеляційної скарги захисника, в судове засідання не з`явилися. Будь-яких заяв, які б перешкоджали розгляду апеляційної скарги за їх відсутності не надавали.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи захисника обвинуваченого, думку прокурора, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оскільки висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та фактичні обставини його вчинення в апеляційній скарзі не оспорюються, докази щодо обставин вчинення кримінального правопорушення у суді першої інстанції, з урахуванням ухвалення вироку в порядку ст. 349 КПК України не досліджувалися, то відповідно до вимог ст.404 КПК України, вирок в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.

Що стосується апеляційних вимог захисника обвинуваченого щодо пом`якшення ОСОБА_7 покарання, то, відповідно до вимог ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 682/956/17 вказала про те, що визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Суд індивідуалізує покарання, необхідне і достатнє для виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину та особі правопорушника випливає з статті 61 Конституції України, відповідно до якої юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, а також з принципу правової держави, з суті конституційних прав та свобод людини і громадянина.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання , яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Як вбачається із змісту вироку, призначаючи обвинуваченому покарання, суд врахував ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, наявність обставини, яка пом`якшує покарання та відсутність обтяжуючих покарання обставин, дані про особу ОСОБА_7 , який раніше судимий, вчинив нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку, неодружений, офіційно непрацевлаштований.

Навівши зазначені обставини суд визначив обвинуваченому покарання у виді обмеження волі в межах санкції інкримінованої йому статті.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів є необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. При цьому, слід звернути увагу на те, що призначене обвинуваченому покарання не є максимальним, що передбачене санкцією інкримінованої йому статті.

Тому, підстав вважати призначене покарання вочевидь несправедливим, колегія суддів не знаходить.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого просить про пом`якшення ОСОБА_7 покарання до мінімального, проте колегія суддів наголошує, що додаткових та неврахованих судом першої інстанції фактів, які б істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та які б слугували безумовними підставами для пом`якшення обвинуваченому покарання не встановлено.

Надаючи оцінку твердженню обвинуваченого щодо необхідності врахування такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття ОСОБА_7 у вчиненому, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового засідання ОСОБА_7 беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненому та надав згоду на розгляд справи в порядку ст. 349 КПК України без дослідження доказів стосовно фактичних обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються, що було визнано судом першої інстанції обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, проте, враховуючи попередню судимість обвинуваченого та вчинення кримінального правопорушення в період іспитового строку за переднім вироком, зроблено обґрунтований висновок про те, що лише такий вид покарання, як обмеження волі, в межах санкції інкримінованої обвинуваченому статті, у даному випадку буде дієвим для досягнення такої мети як виправлення обвинуваченого.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого, як на підставу пом`якшення покарання ОСОБА_7 посилається також на наявність у нього постійного місця реєстрації та неофіційного працевлаштування, проте, колегія суддів наголошує, що дані факти самі по собі, за відсутності інших суттєвих обставин, не є тими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим умисного кримінального правопорушення, та не можуть слугувати безумовними підставами для пом`якшення обвинуваченому покарання, враховуючи, що призначене покарання не є максимальним, що передбачене санкцією інкримінованої обвинуваченому статті.

Усі інші доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки як свідчить оскаржуваний вирок, зазначені обставини були враховані судом першої інстанції, на підставі чого зроблено обґрунтований висновок про те, що саме такий вид покарання, як обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців, а з урахуванням ст. 71 КК України 1 рік 7 місяців у даному випадку буде дієвим для досягнення такої мети як виправлення обвинуваченого.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним. Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року).

Колегія суддів не вбачає порушення судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому принципу індивідуалізації, пропорційності і справедливості покарання.

З урахуванням викладеного, підстав для зміни вироку і призначення обвинуваченому більш м`якого покарання з наведених апелянтом мотивів, колегія суддів не вбачає.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального права, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін, як законний, обґрунтований та вмотивований, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - без задоволення.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Вирок Московського районного суду м. Харкова від 25 06 2024 року по справі щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч.1 ст. 122 КК України, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4