ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000315, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2023 року в частині призначеного покарання в частині обмеження волі на (1) один рік змінити в бік пом`якшення.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, не оскаржуючи фактичні обставини справи та доведеність своєї вини, у той же час зазначає про невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Вважає, що судом при призначенні покарання не враховано відомості про особу обвинуваченого, зокрема наявність в нього на утриманні неповнолітньої дитини, і те, що він щиросердечно розкаявся в скоєному. Враховуючи дані про особу останнього, вважає за можливе призначити покарання у вигляді громадських робіт.

Оскаржуваним вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, та призначено покарання у виді (1) одного року обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.

Покладено на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання про долю речових доказів.

ОСОБА_7 визнано винуватим та засуджено за те, що останній, достовірно знаючи про те, що рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 лютого 2015 року його було зобов`язано до сплати коштів (аліментів) на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14.01.2015 і до досягнення дитиною повноліття, у період часу з 31.01.2021 по день ухвалення вироку, діючи всупереч вимогам Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, Конституції України та Сімейного кодексу України, не перебуваючи на обліку в філіях Дніпропетровського обласного центру зайнятості та центрах зайнятості Дніпропетровської області, не маючий ступеня інвалідності, будучи офіційно непрацевлаштованим, аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жодного разу не сплатив, тим самим злісно ухилявся від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів), що призвело до виникнення заборгованості із сплати призначених коштів у розмірі, сукупно склали суму виплат більше ніж за три місяці відповідних платежів.

Крім того, ОСОБА_7 , будучи обізнаним щодо наявності рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська №202/536/15-ц від 26 лютого 2015 року про стягнення з нього аліментів, та обов`язку виконувати дане рішення, офіційно не працював і не вживав заходів для офіційного працевлаштування, не звертався у місцевий центр зайнятості з приводу постановки на облік, маючи тимчасовий заробіток, з метою ухилення від сплати аліментів не повідомляв у державну виконавчу службу відомості про місце своєї роботи та приховував фактичні доходи, життям дитини не цікавився, будь-якої матеріальної допомоги на утримкання дитини не надавав, що призвело до виникнення заборгованості зв сплати таких коштів за період часу з жовтня 2021 року по липень 2023 року в розмірі 76192 гривень 00 копійок, що значно перевищує сукупну суму виплат на утримання дитини (аліментів).

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 у цій частині у вироку кваліфіковані за ч. 1 ст. 164 КК України за ознаками злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Заслухавши суддю-доповідача; обвинуваченого, який підтримав доводи апеляційної скарги та наполягав на її задоволенні з викладених в ній підстав; прокурора, який заперечував проти доводів апеляційної скарги та просив вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів з урахуванням положень ст. 404 КПК України, згідно із якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження, правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 164 КК України та доведеність його вини ніким з учасників судового розгляду в апеляційному порядку не оспорюються, у зв`язку із чим відповідно до вимог ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не переглядаються.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його суворості, колегія суддів вважає їх такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, а вирок суду першої інстанції в цій частині є законним обґрунтованим та достатньо вмотивованим, з огляду на таке.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 65 КК України cуд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу, та відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу. При призначенні покарання враховуються також й обставини, що пом`якшують та обтяжують його, у відповідності до ст. ст. 66-67 КК України.

На переконання апеляційного суду, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції у повному обсязі дотримався вказаних вимог закону та правильно врахував фактичні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, офіційно не працює, має постійне місце мешкання, має на утриманні неповнолітню дитину, вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога як особа, яка страждає будь-якими захворюваннями наркологічного та/або психічного характеру, не значиться, а також відсутність обставин, що помякшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

Санкцією ч. 1 ст. 164 КК України передбачено покарання у виді громадських робіт на строк від 80 до 120 годин або арешт на строк до 3 місяців, або обмеження волі на строк до 2 років.

За вказаних обставин, враховуючи вищезазначене, а також те, що обвинувачений у період часу з 31 січня 2021 по теперішній час злісно ухилявся від сплати аліментів на утримання свого малолітнього сина, суд першої інстанції обґрунтовано призначив покарання у виді 1 року обмеження волі та на підставі ст. 75 КК Украни, звільнив від відбуття покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік, і з такими висновками погоджується й апеляційний суд.

Відтак, колегія суддів вважає, що покарання у виді громадських робіт, про яке просить захисник у своїй апеляційній скарзі, у даному випадку є непропорційно м`яким за видом та об`єктивно не зможе досягнути мету покарання, передбачену ст. 50 КК України, яка полягає у виправленні засуджених, а також запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Статтею 414 КПК України як одну з підстав зміни вироку визначено невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Так, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

На переконання апеляційного суду, захисник не навів в апеляційній скарзі належних доводів та аргументів, які б давали підстави вважати, що фактично призначене покарання є явно несправедливим. Апелянтом не наведено обставин, які не були відомі суду першої інстанції і не були враховані при призначенні покарання ОСОБА_7 , а його міркування зводяться до переоцінки тих відомостей, що були досліджені судом та, на думку суду апеляційної інстанції, дістали належну оцінку.

Належить додатково зазначити, що наявність в обвинуваченого на утриманні неповнолітньої дитини, на що посилається захисник, у даному випадку не обгрунтовує призначення ОСОБА_10 менш суворого покарання, оскільки останнього засуджено оскаржуваним вироком саме за невиконання батьківських обов`язків щодо тої самої дитини в частині виплати аліментів на її утримання.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирок ухвалений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону та правильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим відсутні підстави для його скасування та/або зміни, а доводи захисника є необґрунтованими, у зв`язку із чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 164 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4