1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/6326/23 1-кс/335/3935/2024
12 вересня 2024 року м. Запоріжжя
Заявник у судове засідання не з`явився, суду подав письмову заяву про розгляд клопотання у його відсутність.
Слідчий, яка здійснює досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, суду подала письмову заяву про розгляд клопотання у її відсутність, відповідно до якої проти задоволення клопотання не заперечує і зазначає, що в ході огляду арештованого майна інформації, яка б мала інтерес для досудового розслідування, не виявлено.
Відповідно до положень ст. 107 КПК України, клопотання розглянуто за відсутності учасників провадження, без фіксації судового процесу.
Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, відповідно до якої речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
У даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді від 14.03.2024 року (справа № 335/6326/23 1-кс/335/1053/2024) за клопотанням слідчого було накладено арешт на майно, яке було вилучено 11.03.2024 року в ході обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:
- мобільний телефон «OPPO Reno 7», імей: НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , з сім картою «ВФ Україна» № НОМЕР_3 ;
- ноутбук «Lenovo», в корпусі сірого кольору, с/н НОМЕР_4 ;
- банківські карти: «Приват Банк» № НОМЕР_5 ; «Ощадбанк» НОМЕР_6 ; «Монобанк» НОМЕР_7 .
З наданих слідчому судді матеріалів вбачається, що арешт на належне ОСОБА_3 майно, про скасування якого йдеться у клопотанні, було накладено відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, за наявності на час розгляду клопотання про арешт майна підстав вважати, що воно відповідало критеріям, визначеним ст. 98 КПК України.
З поданих слідчому судді матеріалів вбачається, що відносно зазначеного у клопотанні майна заявника слідчим було проведено необхідні слідчі дії. При цьому, доводів, які б свідчили, що зазначене майно потребує подальшого дослідження та проведення відносно нього слідчих дій, не наведено, а також органом досудового розслідування не надано даних про те, що на час розгляду даного клопотання встановлено ознаки речових доказів у арештованому майні та щодо необхідності подальшого застосування до нього арешту.
За змістом положень ст. 3 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
Згідно положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Згідно положень статті 1-ї Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).
Враховуючи, що органом досудового розслідування в ході розгляду даного клопотання не підтверджено, що в під час досудового розслідування у даному кримінальному провадженні встановлено причетність ОСОБА_3 до вчинення кримінального правопорушення та відповідність вилученого майна критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, з огляду на те, що заходи забезпечення кримінального провадження носять тимчасовий характер, зокрема, арешт майна, що відповідає положенню ст. 174 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку, що обставини, враховані слідчим суддею при накладені арешту на вилучене в ході обшуку у заявника майно, перестали існувати і в подальшому у застосуванні цього заходу відпала потреба.
Виходячи з мети застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якою є досягнення дієвості цього провадження, відповідно до положення ст. 131 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про обґрунтованість поданого клопотання про скасування арешту зазначеного у ньому майна, у зв`язку з чим вважає за необхідне його задовольнити.
Керуючись ст. ст. 170-174, 309, 369, 372 КПК України, слідчий суддя,
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 169 КПК України, тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено, у разі скасування арешту.
Ухвала підлягає негайному виконанню та апеляційному оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1