Справа № 740/5330/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/547/24
Категорія - ч.1 ст.122 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора - ОСОБА_6

потерпілої - ОСОБА_7

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_9

обвинуваченого - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження

№ 0000569 за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_7 , її представника - адвоката ОСОБА_8 та прокурора на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець с. Кашпури, Роменського району Сумської області, житель АДРЕСА_1 , не одружений, пенсіонер, особа з інвалідністю І групи, раніше не судимий,

визнаний невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.122 КК України та виправданий у зв`язку з недоведеністю, що він вчинив кримінальне правопорушення.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_10 про стягнення майнової та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення -залишено без розгляду.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Як зазначив у вироку місцевий суд, органом досудового розслідування ОСОБА_10 обвинувачується в тому, що він 28 червня 2021 року близько 09:00 год, знаходячись на території межі земельної ділянки між господарствами АДРЕСА_1 , під час раптово виниклого конфлікту, з мотивів особистих неприязних стосунків, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій, наніс ОСОБА_7 не менше чотирьох ударів дерев`яною палицею в область лівої ліктьової кістки, область верхньої губи, передньої поверхні грудної клітки та лівої гомілки, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому середньої третини лівої ліктьової кістки, що за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше ніж 21 добу відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості; рани слизової оболонки верхньої губи, трьох синців передньої поверхні грудної клітки, синця лівої гомілки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Отже, ОСОБА_10 обвинувачується в умисному спричиненні потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Виправдовуючи ОСОБА_10 , місцевий суд вказав, що зазначені в обвинувальному акті обставини не підтверджуються «поза розумним сумнівом» показаннями допитаних свідків, зокрема ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які є суперечливими, як між собою, так і з показаннями потерпілої, у частині наявності у ОСОБА_7 тілесних ушкоджень, а жодних інших доказів сторона обвинувачення не надала. Разом з цим, суд вважав правдивою версію сторони захисту щодо невинуватості ОСОБА_10 і неспричинення ним потерпілій указаних тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком експерта № 28 судово-медичної експертної комісії КЗ «Чернігівське обласне бюро судово-медичної експертизи», відповідно до якої ОСОБА_10 за своїм станом здоров`я 28.06.2021 не міг нанести потерпілій ОСОБА_7 не менше чотирьох ударів в область лівої ліктьової кістки, область верхньої губи, передньої поверхні грудної клітки та лівої гомілки дерев`яною палицею, а саме бруском розміром 50х50 та довжиною близько 2 м, стоячи при цьому на двох ногах і тримаючи цю палицю двома руками, чи будь-якому іншому положенні.

Не погодившись із рішенням суду, потерпіла ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, призначивши йому відповідне покарання. Також просила задовольнити цивільний позов та стягнути з обвинуваченого на її корить 25 286,21 грн. матеріальної шкоди, 50000 моральної шкоди та витрати на правову допомогу в розмірі 25000 грн. В обґрунтування скарги зазначила, що поза увагою суду залишились її показання, які узгоджуються з даними слідчого експерименту, висновками судово-медичної експертизи та свідченнями експерта; показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які бачили її до побиття і після; фотознімками та відеозаписом, які підтверджують, що ОСОБА_10 виконує будь-яку фізичну роботу, може самостійно стояти, керувати транспортним засобом, що спростовує висновок комісії експертів. В результаті отримання тілесних ушкоджень, вона вимушена була звернутися за медичною допомогою до лікарні, де перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, яке оплачувала самостійно. Також була вимушена за власні кошти пройти повторне протезування зубів, що підтверджено медичною документацією, та вказує на матеріальну шкоду, яка їй завдана неправомірними діями ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі представник потерпілої - адвокат ОСОБА_8 просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, з призначенням відповідного покарання, та задовольнити позовні вимоги потерпілої в повному обсязі. В обґрунтування скарги послався на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Так, місцевим судом не прийнято до уваги показання потерпілої ОСОБА_7 , як під час проведення слідчого експерименту, так і в судовому засіданні, де вона зазначила обставини, при яких ОСОБА_10 заподіяв їй тілесні ушкодження, які в повній мірі відповідають висновку судово-медичної експертизи, яким підтверджено обставини, час, механізм, локалізацію та ступінь тяжкості нанесених тілесних ушкоджень, та виключено утворення одномоментно при одноразовому падінні з положення стоячи. Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підтвердили показання потерпілої, проте місцевий суд безпідставно не взяв їх до уваги, пославшись на незначні розбіжності, які не впливають на достовірність свідчень ОСОБА_7 . Показаннями обвинуваченого та його співмешканки ОСОБА_14 підтверджено, що у визначений час до них підходила потерпіла та між ними виник конфлікт, саме в цей проміжок часу ОСОБА_7 були заподіяні тілесні ушкодження; інших осіб на місці події не було. Місцевий суд, пославшись на висновок комісійної судово-медичної експертизи №28, не врахував, що вона проведена на підставі актів МСЕК за 2011, 2017 роки та матеріалів, наданих захисником обвинуваченого. Показаннями самих експертів встановлено, що ними обвинувачений безпосередньо не обстежувався, хоча у висновку зазначено про візуальний порівняльно-аналітичний методи дослідження. Водночас, свідок ОСОБА_12 повідомив, що ОСОБА_10 виконує в домашніх умовах фізичну роботу, сильний в руках. Надані потерпілою стороною фотознімки та відеозапис підтверджують, що він, усупереч висновку експертів, може самостійно стояти на ногах, керувати транспортним засобом.

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік. На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, та покласти на нього обов`язки, визначені ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України. В обґрунтування скарги послався на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Так, місцевим судом, всупереч ст.94 КПК України, не було надано оцінки доказам, які досліджувались у судовому засіданні, а саме: рапорту помічника чергового, яким зафіксовано повідомлення зі служби «102» від потерпілої ОСОБА_7 про те, що її побив сусід; фотознімкам та відеозапису, на яких зафіксовано, що ОСОБА_10 самостійно, без сторонньої допомоги, керує та пересувається саморобним трактором; стоїть біля паркану без сторонньої допомоги, активно жестикулює, розмахує руками. Показанням свідка ОСОБА_12 , які частково не відображені у вироку, судом теж не надано оцінку, хоча вони мають важливе доказове значення для оцінки фізичних можливостей обвинуваченого на момент вчинення злочину та спростовують версію сторони захисту щодо неможливості за станом здоров`я ОСОБА_10 тримати в руках дерев`яну палицю та наносити удари. Довідки №647 від 05.12.2022 та №01-08/130 від 23.01.2023, які отримані стороною захисту на адвокатський запит в порядку Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» щодо перебування на лікуванні потерплої ОСОБА_7 , які становлять лікарську таємницю, є недопустимими доказами, оскільки отримані не у передбачений законом спосіб, визначений статтями 162, 163 КПК України, порушуючи конституційне право потерпілої на захист конфіденційної інформації. Висновки комісійної судово-медичної експертизи №28 щодо неможливості ОСОБА_10 за станом здоров`я 28.06.2021 нанести потерпілій удари дерев`яною палицею, є неналежними та недопустимими, оскільки не мають встановленої форми та не відображають стан здоров`я, м`язову силу та фізичні можливості обвинуваченого станом на 28 червня 2021 року. Також ці висновки не узгоджуються з дослідженими у судовому засіданні доказами. Місцевим судом надано невірну оцінку доказам, зокрема, протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення; рапорту помічника чергового Ніжинського РВП, висновку експерта №85 за результатами проведення судово-медичної експертизи та медичній документації щодо ОСОБА_7 ; показанням потерпілої, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , що призвело до хибного висновку про невинуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, потерпілу ОСОБА_7 та її представника, які підтримали апеляційні скарги сторони обвинувачення та просили їх задовольнити; обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника, котрі просили вирок суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок першої інстанції і ухвалює свій вирок, у разі скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції.

Судове рішення - це акт правосуддя, ухвалений згідно з нормами матеріального та процесуального права та згідно з конституційними засадами і принципами судочинства. Судове рішення має бути законним, обґрунтованим, зрозумілим та чітким, і не повинно містити положень, які б суперечили або виключали одне одного, ускладнювали чи унеможливлювали його виконання.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно роз`яснень, які містяться у пункті 17 постанови Пленуму ВСУ від 29.06.1990 року № 5 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», при постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, повинен дати остаточну оцінку доказам з точки зору їх стосовності, допустимості, достовірності і достатності. Висновки суду щодо оцінки доказів слід викладати у вироку в точних і категоричних судженнях, які виключали б сумніви з приводу достовірності того чи іншого доказу.

Проте зазначених вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду і постановлення виправдувального вироку щодо ОСОБА_10 місцевим судом не дотримано, а викладені у вироку висновки про недоведеність у діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення, не відповідають встановленим фактичним обставинам кримінального провадження і зібраним доказам в їх сукупності.

Як встановлено апеляційним судом, 28 червня 2021 року близько 09 години, ОСОБА_10 , знаходячись на території межі земельної ділянки між господарствами АДРЕСА_2 , під час раптово виниклого конфлікту, з мотивів особистих неприязних стосунків, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, діючи умисно та усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій, наніс ОСОБА_7 не менше чотирьох ударів дерев`яною палицею в область лівої ліктьової кістки, область верхньої губи, передньої поверхні грудної клітки та лівої гомілки, спричинивши потерпілій тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому середньої третини лівої ліктьової кістки, що за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше ніж 21 добу відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості; рани слизової оболонки верхньої губи, трьох синців передньої поверхні грудної клітки, синця лівої гомілки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

Допитаний у судовому засіданні апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та показав, що не завдавав жодних ударів потерпілій і фізично не міг цього зробити, оскільки має інвалідність ІА групи з дитинства, має певні захворювання, внаслідок яких не може самостійно без милиць пересуватися і стояти. 28.06.2021 він разом із цивільною дружиною поїхали на саморобному тракторі з ручним управлінням, яким керував він, на свою земельну ділянку, щоб прибрати дерево, яке впало від вітру. Дружина пиляла деревину бензопилою, а він сидів на причепі. У цей час прибігла сусідка ОСОБА_7 , почала сваритися, а потім розвернулася і пішла. Травму потерпіла могла отримати по дорозі до будинку, могла впасти, він до цього непричетний. Вважає, що ОСОБА_7 його обмовляє через неприязні стосунки.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_10 своєї вини, його винуватість підтверджується показаннями потерпілої, свідків та письмовими доказами, дослідженими під час апеляційного розгляду.

Так, допитана у судовому засіданні апеляційного суду потерпіла ОСОБА_7 показала, що з 2009 року у неї з обвинуваченим тривають неприязні відносини. 28.06.2021, близько 09-00 год., у неї з обвинуваченим стався конфлікт щодо дерева, яке впало на її земельну ділянку. В ході сварки ОСОБА_10 висловлювався нецензурною лайкою, а потім ухопив двома руками з причепа дерев`яний брусок, наблизився до неї і почав ним її лупцювати. Обвинувачений стояв на своїх ногах, без милиць, ні за що не тримався, бив її дерев`яним бруском по голові, руках і ногах. Потерпіла закривала обличчя руками, потім почала відходити й тікати, але при цьому не падала. Внаслідок ударів у ОСОБА_7 була розсічена рука, текла кров, також відірвалися коронки в зубах, були садна на чолі і рана на нозі.

Ставити під сумнів показання потерпілої ОСОБА_7 колегія суддів підстав не вбачає, оскільки вони є послідовними, логічними і такими, що узгоджуються з іншими доказами, наданими стороною обвинувачення.

Зокрема, такі показання потерпілої повністю підтверджуються фактичними даними, що вказані у протоколі прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 28.06.2021, згідно з яким ОСОБА_7 відразу ж після її побиття звернулася до відділу поліції із заявою, що близько 10-00 год. сусід з будинку №19 на її земельній ділянці пиляв дерево, після зауваження наніс їй тілесні ушкодження, а саме вдарив дерев`яною палицею по лівій руці (т.1 а.к.п.99).

Стосовно аргументів місцевого суду про протиріччя, допущені потерпілою при повідомленні про кримінальне правопорушення, в якій ОСОБА_7 зазначила лише про нанесення їй ударів дерев`яною палицею по лівій руці, колегія суддів зазначає, що даним доказом підтверджується подія вчинення кримінального правопорушення, час, спосіб його вчинення, проте неточності, на які посилається місцевий суд, не вливають на суть вказаного доказу, та усуваються під час подальшого досудового розслідування.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 06.09.2021, із відеозаписом до нього, проведеного за участю потерпілої, який досліджений у судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_7 показала та пояснила за яких обставин, яким способом і куди, 28.06.2021 обвинувачений умисно наносив їй тілесні ушкодження дерев`яною полицею (т.1, а.к.п.111-114).

Посилання місцевого суду у вироку щодо розбіжностей показань потерпілої у суді та під час слідчого експерименту з приводу отриманих тілесних ушкоджень, не спростовують її показань у своїй сукупності, які в повній мірі передають встановлені обставини, є послідовними, відсутні обґрунтовані сумніви у їх достовірності щодо істотних для провадження обставин, які впливають на висновок про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Показання потерпілої щодо механізму спричинення тілесних ушкоджень, їх локалізації, узгоджуються із даними висновку судово-медичної експертизи №85 від 12.08.2021 щодо механізму їх утворення, яким встановлено, що у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження у виді закритого перелому середньої третини лівої ліктьової кістки; рани слизової оболонки верхньої губи; три синці передньої поверхні грудної клітки; синець лівої гомілки. По механізму спричинення вказані тілесні ушкодження виникли внаслідок не менше як 4-х ударів тупим твердим предметом (предметами). По ступеню тяжкості: закритий перелом середньої третини лівої ліктьової кістки за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше ніж 21 добу відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості; рана слизової оболонки верхньої губи, три синці передньої поверхні грудної клітки; синець лівої гомілки, як у своїй сукупності, так і кожне окремо відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я. Всі тілесні ушкодження були спричинені 28.06.2021, що підтверджується морфологічними ознаками виявлених тілесних ушкоджень. Указані тілесні ушкодження могли бути заподіяні тупим твердим предметом (предметами), індивідуальні властивості якого (яких) не відобразились у морфологічних ознаках вказаних тілесних ушкоджень. Наявні у ОСОБА_7 тілесні ушкодження могли виникнути від не менше 4-х травматичних дій. Всі вищевказані тілесні ушкодження не могли утворитись одномоментно при одноразовому падінні з положення стоячи, так як розташовані на різних ділянках та площах тіла (т.1 а.к.п.100-110).

Допитані у місцевому суді свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , показання яких були відтворені в ході апеляційного розгляду, пояснили, що вони особисто не бачили як 28 червня 2021 року обвинувачений наносив тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_7 .

При цьому, свідок ОСОБА_12 підтвердив, що 28.06.2021, у ранковий час, ОСОБА_10 перебував на території межі земельної ділянки між господарствами АДРЕСА_2 . Обвинувачений сидів на причепі без бортів. Також там була дружина обвинуваченого - ОСОБА_16 , яка щось робила. Того дня, до подій, свідок бачив і ОСОБА_7 , тілесних ушкоджень у неї не було, але через деякий час прибігла потерпіла, у неї був розсічений лоб, була кров, на щелепі - гематома, вона правою рукою тримала свою ліву руку. ОСОБА_7 пояснила, що вказані тілесні ушкодження їй заподіяв обвинувачений. Свідок хоча й не бачив, як ОСОБА_10 бив потерпілу, але допускає це, бо на тому місці, де відбулися події, - тупик, там не ходять люди. ОСОБА_12 підтвердив, що між обвинуваченим і потерпілою вже багато років триває конфлікт за межу між їхніми земельними ділянками.

Свідок ОСОБА_13 повідомила про триваючий конфлікт між ОСОБА_10 та ОСОБА_7 за землю, а також підтвердила, що влітку 2021 зранку вона допомагала потерпілій, перев`язувала їй руку, яку вона тримала і казала, що болить; крові не було, видимих ушкоджень на руці вона не пам`ятає, ушкоджень на обличчі не було. ОСОБА_7 повідомила, що її вдарив сусід ОСОБА_17 палицею по руці, в ході сварки за спиляне дерево.

Тобто, свідки підтверджують показання потерпілої ОСОБА_7 у тому, що 28.06.2021 між нею та обвинуваченим була сварка, під час якої, як стверджує потерпіла, ОСОБА_10 наносив їй удари дерев`яною палицею в різні частини тіла.

Суд першої інстанції безпідставно поставив під сумнів такі показання свідків, мотивувавши таке наявністю суперечностей щодо тілесних ушкоджень у потерпілої, оскільки такі є несуттєвими, не ставлять під сумнів їх показання у цілому та не спростовують винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Зокрема, свідок ОСОБА_12 повідомив, що крім ушкоджень лівої руки, на обличчі потерпілої був розсічений лоб, на щелепі гематома; свідок ОСОБА_13 показала, що крім нарікань на ліву руку, потерпіла більше ні на що не скаржилась, особисто вона не бачила тілесних ушкоджень, крові не було. Також свідок ОСОБА_13 у місцевому суді неодноразово зазначала, що вона не пам`ятає певні обставини подій, оскільки пройшов значний час.

Колегія суддів не вбачає підстав не довіряти показанням цих свідків, які не перебували з обвинуваченим у неприязних стосунках, і причини обмовляти ОСОБА_10 у них відсутні.

Кожен із цих осіб спостерігав лише свою частину подій і викладав обставини травмування ОСОБА_7 , так як вони були обізнані про вказані події, а тому суперечностей в їх показаннях колегія суддів не знаходить.

Всі свідки у цьому кримінальному провадженні під час судового розгляду були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Під час судового розгляду даного кримінального провадження у місцевому суді, вони були приведені до присяги та допитані у відкритому судовому засіданні.

Посилання місцевого суду на показання свідка ОСОБА_14 (співмешканки ОСОБА_10 ), як на доказ, що виправдовує останнього, яка була очевидцем подій та не підтвердила нанесення обвинуваченим ОСОБА_7 будь-яких ударів палицею, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки інформація, повідомлена цим свідком, спростована доказами, наданими стороною обвинувачення.

Сам обвинувачений ОСОБА_10 у суді апеляційної інстанцій підтвердив, що влітку 2021, в ранковий час, між ним та потерпілою відбувся конфлікт через розпил дерева, що впало на їхню земельну ділянку, який розпочала потерпіла, на що він сказав їй, щоб остання відчепилася від них. Через декілька хвилин ОСОБА_7 пішла. При цьому категорично заперечував нанесення потерпілій будь-яких ударів та спричинення тілесних ушкоджень і стверджував, що потерпіла могла їх отримати внаслідок падіння, коли поверталася до свого будинку.

Проте, версія сторони захисту про отримання потерпілою тілесних ушкоджень під час падіння спростовується висновком судово-медичної експертизи №85 від 12.08.2021, яким виключено можливість утворення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 одномоментно при одноразовому падінні з положення стоячи, так як вони розташовані на різних ділянках та площах тіла.

Також колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду про визнання висновку судово-медичної експертизи №28 від 19.09.2023 належним та допустимим доказом, а також таким, що підтверджує версію сторони захисту, що ОСОБА_10 за станом здоров`я не здатен нанести тілесні ушкодження потерпілій, з наступних міркувань.

Так, висновком комісійної судово-медичної експертизи №28 від 19.09.2023 встановлено, що ОСОБА_10 є інвалідом ІА групи інвалідності з дитинства. Відповідно до результатів його огляду 13.07.2023 лікарями КНП «Ніжинська ЦМЛ імені Миколи Галицького» (травматологом та неврологом) сила м`язів у передпліччях та кистях, а також в м`язах ніг складає 1 бал, і обстежуваний «не може стояти та ходити самостійно, не може тримати в руках важкі предмети та наносити ними удари». Указане дає змогу членам судово-медичної експертної комісії стверджувати, що ОСОБА_10 за своїм станом здоров`я 28.06.2021 не міг «нанести потерпілій ОСОБА_7 не менше чотирьох ударів в область лівої ліктьової кістки, область верхньої губи, передньої поверхні грудної клітки та лівої гомілки дерев`яною палицею, а саме бруском розміром 50х50 та довжиною близько 2 м, стоячи при цьому на двох ногах і тримаючи цю палицю двома руками, чи будь-якому іншому положенні» (т.2 а.к.п.85-91).

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що на вирішення судово-медичної експертизи №28 поставлено питання про здатність ОСОБА_10 за станом здоров`я, станом на 28 червня 2021 року, нанести потерпілій удар палицею.

Для проведення комісійної судово-медичної експертизи обвинуваченого надано медичну карту амбулаторного хворого №1294, акти огляду МСЕК №1254 від 14.04.2021 та №138 від 16.11.2017, листи КНП «Ніжинська ЦМЛ ім. М.Галицького» №01-08/1487 та №01-08/1488 від 18.07.2023 щодо результатів проведення оглядів ОСОБА_10 лікарями неврологом та травматологом.

Зі змісту висновку комісійної судово-медичної експертизи №28 від 19.09.2023, зокрема, вбачається, що під час її проведення застосовувався візуальний та порівняно-аналітичний методи дослідження.

Водночас, допитаний у судовому засіданні апеляційного суду експерт ОСОБА_18 , підтверджуючи вищевказані висновки комісії експертів, повідомив, що до підгрупи А першої групи інвалідності належать особи з винятково високою мірою втрати здоров`я, надзвичайною залежністю від постійного стороннього догляду, допомоги чи диспансерного нагляду інших осіб (фактично нездатні до самообслуговування). Для оцінки сили м`язів і можливості нанести обвинуваченим ударів палицею використана 5-бальна система (шкала) MRC (Medical Research Council) та порівняльний метод дослідження, а саме порівняно дані таблиці MRC та дані після огляду обвинуваченого профільними лікарями - травматологом та неврологом. Також експерт зазначив, що під час проведення експертизи ОСОБА_10 безпосередньо комісією не оглядався, хоча у висновку зазначено про візуальний та порівняльно-аналітичний методи дослідження.

Аналізуючи показання експерта ОСОБА_18 , колегією суддів встановлено, що висновки комісійної судово-медичної експертизи №28 від 19.09.2023 ґрунтуються лише на фактичних даних, які містяться у повідомленнях КНП «Ніжинська ЦМЛ ім. М.Галицького» №01-08/1487 та №01-08/1488 від 18.07.2023 та медичній документації за 2011, 2017 роки, проте останні не містять відомостей про стан здоров`я та силу м`язів обвинуваченого ОСОБА_10 станом на час вчинення кримінального правопорушення. Інша медична документація, яка надана на дослідження, також не містить даних, які давали б можливість визначити силу м`язів рук обвинуваченого ОСОБА_10 на час вчинення злочину, тобто, на 28 червня 2021 року. Крім того, медична документація щодо пацієнта ОСОБА_10 не містить жодних записів за період з 15.11.2017 по 13.07.2023 щодо надходження скарг від останнього, серед іншого, про зменшення сили м`язів рук або інших факторів, які могли б призвести до значного зниження м`язової сили. Також під час проведення комісійної експертизи візуальний метод дослідження не застосовувався, ОСОБА_10 експертами безпосередньо не оглядався.

За показаннями свідка ОСОБА_12 , які відтворені у судовому засіданні апеляційного суду, ОСОБА_10 сам своїми руками зібрав трактор, постійно на ньому їздить, побудував навіс, за допомогою співмешканки городив паркан, пиляє дрова; може робити всю роботу по господарству, може тримати в руках лопату - «сидить і копає», сидить на візочку і перевертає сіно. ОСОБА_10 бере предмети руками, він сильний у руках, але пересувається на милицях, ноги слабі, самостійно пересувається на саморобному тракторі. Це здатний робити як два роки тому, так і зараз.

Виходячи з аналізу вище вказаного висновку експертизи, показань експерта ОСОБА_18 , свідка ОСОБА_12 , враховуючи, що комісійна експертиза проведена на підставі вихідних даних, які не відображають стан здоров`я, м`язову силу та фізичні можливості обвинуваченого станом на 28.06.2021 (лише на підставі медичних документів), при цьому ОСОБА_10 безпосередньо комісією не оглядався, колегія суддів вважає, що висновки комісійної експертизи про те, що ОСОБА_10 за своїм станом здоров`я 28.06.2021 року не міг нанести потерпілій удар дерев`яною палицею, є необґрунтованими та не узгоджуються з вищевказаними доказами.

Також колегія суддів вважає безпідставними посилання місцевого суду на надані стороною захисту довідки КНП «Ніжинська ЦМЛ імені Миколи Галицького» № 647 від 05.12.2022, № 01-08/130 від 23.01.2023 щодо виявлення у потерпілої станом на вересень-жовтень 2021 року як застарілої (підвивих основної фаланги першого пальця правої руки кисті), так і нової (консолідований перелом правої ліктьової кістки) травми руки, що позбавляє суд можливості стверджувати, що 28.06.2021 травму руки (закритий перелом) їй завдав саме обвинувачений, з наступних міркувань.

Статтями 160-166 КПК України передбачено правові підстави та порядок надання тимчасового доступу до речей і документів ухвалою слідчого судді. У частині 6 статті 163 цього Кодексу законодавець встановлює особливі вимоги щодо тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, - державну, банківську, нотаріальну, лікарську, конфіденційну інформацію, відомості про надання абоненту телекомунікаційних послуг, особисте листування, інші записи особистого характеру, персональні дані.

Зміст наведених норм процесуального права дає підстави для висновку, що одержання слідчим, прокурором речей і документів за процедурою санкціонованого слідчим суддею тимчасового доступу є обов`язковим у випадках, коли володілець не погоджується надати їх добровільно, або якщо вони містять інформацію, отримання якої сторонніми особами обмежується законодавцем. У цьому разі судовий контроль за досудовим розслідуванням є необхідною гарантією захисту прав людини, зокрема, передбачених статтею 8 Конвенції, статтями 31, 32 Конституції України, статтями 286, 301 Цивільного кодексу України, - на повагу до приватного і сімейного життя, таємницю телефонних розмов, листування й іншої кореспонденції, особистих паперів, таємницю про стан здоров`я тощо. В інших випадках слідчий, прокурор вправі отримати речі, документи, відомості від фізичних і юридичних осіб, у тому числі потерпілих, без судового дозволу.

Як видно з матеріалів кримінального провадження, довідки КНП «Ніжинська ЦМЛ імені Миколи Галицького» № 647 від 05.12.2022, № 01-08/130 від 23.01.2023 щодо стану здоров`я потерпілої ОСОБА_7 надані стороною захисту та отримані на адвокатський запит в порядку ст.20 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (т.2 а.к.п.5-8). Проте відомості, вказані у цих медичних довідках, містять лікарську таємницю щодо стану здоров`я потерпілої ОСОБА_7 , вони отримані не у передбачений законом спосіб, порушуючи конституційне право потерпілої, яка згоди на їх використання не надавала, тому місцевий суд необґрунтовано визнав їх допустимими і використав у вироку на підтвердження своїх висновків.

Відповідно до ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точи зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

За змістом ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані в передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів. Згідно з ч.2 ст.91 КПК України, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Згідно зі ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; порушення права особи на захист; отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; порушення права на перехресний допит.

Отже, оцінюючи викладені у вироку суду висновки про невинуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, колегія судів вважає, що вони не ґрунтуються на сукупності зібраних по справі доказів та не відповідають фактичним обставинам справи.

Відповідно до ст.17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України» та ін.).

Ретельно дослідивши та проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу злочину, інкримінованого ОСОБА_10 , колегія суддів приходить до висновку, що сукупність встановлених під час апеляційного розгляду обставин виключає будь-яке інше розуміння подій, викладених в обвинувальному акті, і вказана версія обвинувачення не містить сумнівів в її обґрунтованості.

Отже, колегія суддів, допитавши обвинуваченого, потерпілу, експерта ОСОБА_18 , відтворивши в ході апеляційного розгляду показання свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , надані ними під час розгляду справи в місцевому суді, дослідивши письмові докази, які маються в матеріалах кримінального провадження, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приймає їх до уваги та приходить до висновку, що вина обвинуваченого доведена, а дії ОСОБА_10 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.122 КК України, як умисне заподіяння потерпілій ОСОБА_7 середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Натомість, невизнання ОСОБА_10 своєї вини в пред`явленому йому обвинуваченні, колегія суддів розцінює як обрану ним стратегію свого захисту.

Проте, така позиція обвинуваченого не знайшла свого підтвердження під час судового розгляду, оскільки вона суперечить доказам, дослідженим у судовому засіданні, а тому апеляційний суд оцінює її критично.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_10 , колегією суддів не встановлено.

А тому, призначаючи ОСОБА_10 покарання, відповідно до вимог ст.65 КК України, колегія суддів бере до уваги ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, є особою з інвалідністю ІА групи, пенсіонером; відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання; та вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.1 ст.122 КК України, із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе без ізоляції від суспільства.

Крім того, як слідує з матеріалів кримінального провадження, потерпілою ОСОБА_7 заявлено цивільний позов про стягнення з ОСОБА_10 на її користь 25286,21 грн. матеріальної шкоди (4379,21 грн. витрат на медикаментозне лікування в умовах стаціонару та амбулаторно, 20907 грн. витрат на виготовлення та встановлення зубних протезів), 50000 грн. моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

За змістом ч.1 ст.129, абз.7 п.2 ч.3 ст. 374 КПК України, суд, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому, про що у вироку зазначаються відповідні підстави.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до положень ч.5 ст.128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як убачається з обвинувального акту, ОСОБА_10 було висунуто обвинувачення у нанесенні потерпілій ОСОБА_7 тілесних ушкоджень у вигляді закритого перелому середньої третини лівої ліктьової кістки, що за ознакою тривалості розладу здоров`я на строк більше ніж 21 добу відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості; рани слизової оболонки верхньої губи, трьох синців передньої поверхні грудної клітки, синця лівої гомілки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не потягли за собою короткочасний розлад здоров`я.

При цьому в обвинувальному акті не зазначено про те, що в результаті нанесення обвинуваченим удару у потерпілої був пошкоджений зубний міст, заподіяно рухомість та карієс зубів.

А тому цивільний позов ОСОБА_7 в частині стягнення з обвинуваченого матеріальної шкоди підлягає частковому задоволенню - у розмірі 4379,21 грн., тобто, в межах висунутого ОСОБА_10 обвинувачення.

У відповідності до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до п.3 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" також зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У пункті 5 вказаної Постанови зазначено, що при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов`язковому з`ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визначаючи розмір моральної шкоди в сумі 50000 грн., потерпіла посилається на те, що моральна шкода полягає в тривалих моральних стражданнях, пов`язаних з отриманими тілесними ушкодженнями, порушенням нормальних життєвих зв`язків.

Зважаючи на конкретні обставини провадження, наслідки, що настали, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які перенесла потерпіла, їх тривалість, істотність вимушених змін у життєвих стосунках, зважаючи на обставини, при яких було заподіяно моральну шкоду, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_7 в порядку відшкодування моральної шкоди 25000 грн., що буде адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнала потерпіла внаслідок протиправних дій ОСОБА_10 .

Також, за змістом п.1 ч.1 ст.118 КПК України, до процесуальних витрат належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

Порядок відшкодування витрат на правову допомогу передбачений положеннями ст.ст.118, 120, 124 КПК України. Вказані витрати не можуть бути включені до ціни позову та не можуть бути стягнуті з винної особи, як матеріальна шкода.

Положеннями ч.1 ст.124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 48 постанови № 10 Пленуму ВССУ від 17 січня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог відшкодування таких витрат.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

У матеріалах кримінального провадження наявні: договори, укладені між потерпілою ОСОБА_7 та адвокатом ОСОБА_8 для надання правової допомоги; ордер на надання правової допомоги; копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю; звіт про виконані роботи; а також квитанції до прибуткових касових ордерів від 25.10.2021, від 14.12.2022 та від 30.09.2024 про сплату ОСОБА_7 адвокату ОСОБА_8 45000 грн. (т.1, а.к.п.20, 21, 54, 232-234; т.2, а.к.п.192-195).

Відтак, сплачена потерпілою сума витрат на правову допомогу в сумі 45000 грн. підлягає стягненню на її користь з обвинуваченого ОСОБА_10 .

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 , її представника - адвоката ОСОБА_8 та прокурора - задовольнити частково.

Виправдувальний вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 квітня 2024 року щодо ОСОБА_10 - скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

ОСОБА_10 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_10 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 (один) рік.

На підставі ст. 76 КК України, покласти на ОСОБА_10 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути із ОСОБА_10 на користь потерпілої ОСОБА_7 - 4379 (чотири тисячі триста сімдесят дев`ять) гривень 21 копійку матеріальної шкоди, 25000 (двадцять п`ять тисяч) гривень моральної шкоди та витрати на правову допомогу в сумі 45000 (сорок п`ять тисяч) гривень.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4