УХВАЛА

Іменем України

19 серпня 2024 року

м. Київ

справа № 296/8814/19

провадження № 51-3743 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 11 червня 2024 року,

Короткий зміст вироку, оскарженої ухвали та встановлені обставини

За вироком Корольовського районного суду м. Житомир від 31 серпня 2023 року, залишеним без зміни ухвалою Житомирського апеляційного суду від 11 червня 2024 року, ОСОБА_5 засуджено до покарання: за ч. 1 ст. 258-3 Кримінального кодексу України (далі - КК) у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього майна; за ч. 2 ст. 260 КК у виді позбавлення волі на строк 7 років, без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК ОСОБА_5 призначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 12 років з конфіскацією всього майна.

Вирішено питання щодо арешту майна, речових доказів та судових витрат у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_5 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 258-3 КК, а саме участі в діяльності терористичної організації, сприянні її діяльності та ч. 2 ст. 260 КК - участі в діяльності не передбаченого законом збройного формування.

За обставин, детально викладених у вироку, ОСОБА_5 , не сприймаючи державну владу України, підтримуючи злочинні наміри діючої на тимчасово окупованій території Донецької області терористичної організації «Донецька Народна Республіка» (далі - «ДНР»), керуючись власними переконаннями, будучи обізнаним про її протиправну діяльність, добровільно вступив до її підрозділів та брав активну участь в її діяльності за наступних обставин.

Так, керівниками терористичних груп, що діяли на території окремих районів Донецької області, 7 квітня 2014 року з метою продовження здійснення терористичної діяльності шляхом об`єднання даних груп у стійке об`єднання трьох і більше осіб з чітким розподілом функцій, встановленням правил поведінки, обов`язкових для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, утворено злочинну організацію «ДНР», яка відповідно до абз. 19 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом», є терористичною, та видано «Акт про проголошення державної самостійності «Донецької Народної Республіки».

Для реалізації загального злочинного умислу, спрямованого на зміну меж території та державного кордону України шляхом відокремлення від України території Донецької області на порушення порядку, встановленого Конституцією України, у складі терористичної організації «ДНР» утворено так звані «політичний» та «силовий» блоки. Терористична організація «ДНР» має стабільний склад лідерів, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників «політичного» та «силового» блоку лідерам організації, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення. Учасники «ДНР» займаються вчиненням терористичних актів, залякуванням населення, вбивством громадян та інших тяжких і особливо тяжких злочинів.

На виконання загального злочинного умислу учасники терористичної організації «ДНР» на території окремих районів Донецької області вчинили збройні напади на установи органів місцевого самоврядування, будівлі правоохоронних та інших державних органів, захопивши їх, та взяли під контроль зазначені території.

У квітні 2017 року ОСОБА_5 , перебуваючи на території Донецької області, будучи достовірно обізнаним про вищевказану злочинну діяльність терористичної організації «ДНР», добровільно став її учасником, вступивши до її підрозділу - «9-й окремий штурмовий мотострілецький полк морської піхоти» (далі - «ІНФОРМАЦІЯ_1»), у складі якого діяв до жовтня 2017 року.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_5 у листопаді 2017 року, перебуваючи на території Донецької області, вступив до іншого підрозділу терористичної організації «ДНР» - « НОМЕР_1 » (далі - «в/ч НОМЕР_1 »), що входить до складу «Бригади «Восток», у складі якого діє по даний час під позивним «Ёж».

Водночас установлено, що «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «в/ч НОМЕР_1 » мають організовану структуру військового типу з притаманними їй ознаками, а саме: єдиноначальність, підпорядкованість, чітку ієрархічність та дисципліну; у них проводиться військова, стройова та фізична підготовка; незаконно мають на озброєнні придатну для використання вогнепальну зброю, бойові припаси, вибухівку.

Особовий склад ОГРБ «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «в/ч НОМЕР_1 » використовує військову техніку та інше військове майно. Учасникам цих збройних формувань присвоюються військові звання та вони призначаються на військові посади. За «9-м ОШМП» та «в/ч НОМЕР_1 » закріплено окремі знаки розрізнення, бойові прапори, бланки, печатки, військові квитки.

Керівниками « ОСОБА_6 » та «в/ч НОМЕР_1 » визначено механізм вступу до них, порядок проходження служби, в кожному структурному підрозділі ставляться завдання щоденної діяльності, які полягають в збройному опорі правоохоронним органам України і Збройним Силам України, знищенні їх живої сили і матеріальних засобів, а також скоєнні інших тяжких і особливо тяжких злочинів.

Створення « ОСОБА_6 » та «в/ч ВВ МВС ДНР» не передбачено жодними нормативно-правовими актами України.

Згідно з ч. 6 ст. 17 Конституції України, на території України забороняється створення і функціонування будь-яких збройних формувань, не передбачених законом.

З огляду на вищевикладені обставини, «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «в/ч НОМЕР_1 » є не передбаченими законом збройними формуваннями.

При цьому, ОСОБА_5 , будучи учасником не передбачених законом збройних формувань «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «в/ч НОМЕР_1 », в період з квітня 2017 року по час затвердження прокурором обвинувального акту (04 вересня 2019 року), перебуваючи на території Донецької області, брав участь у їх діяльності відповідно до визначених за ним обов`язків, а саме:

- чинив збройний опір та незаконну протидію виконанню службових обов`язків співробітникам правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних Сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції та операції Об`єднаних сил (далі - АТО та ООС), шляхом безпосередньої участі у бойових діях проти них;

- здійснював бойові чергування на позиціях « ОСОБА_6 » та «в/ч НОМЕР_1 » та у місцях їх постійної дислокації;

- брав участь у проведенні військової, стройової та фізичної підготовки вказаних не передбачених законом збройних формувань.

Продовжуючи свою терористичну діяльність, спрямовану на зміну меж території та державного кордону України шляхом відокремлення від України території Донецької області на порушення порядку, встановленого Конституцією України, учасники «силового» блоку терористичної організації «ДНР» на території окремих районів Донецької області вчинили збройні напади та захопили установи органів місцевого самоврядування, будівлі правоохоронних та інших державних органів, взявши під контроль зазначені території.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на підстави передбачені ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що:

- судом не встановлено всіх обставин, що підлягають доказуванню, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 258-3 КК України не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду;

- стороною обвинувачення не доведено та суду не надано належних і допустимих доказів щодо визнання організації «ДНР» терористичною, жодними нормативно-правовими актами не визначено списку організацій Донецької чи Луганської областей, які б були визнані терористичними;

- не доведено безпосередньої участі ОСОБА_5 у діяльності «ДНР», а також у збройній агресії та бойових діях проти України;

- призначене покарання ОСОБА_5 є несправедливим та надто суворим;

- проведення судового розгляду без участі обвинуваченого ОСОБА_5 призвело до недотримання гарантованих Конституцією України основоположних прав.

Також захисник зазначає про невмотивованість ухвали апеляційного суду.

Мотиви Суду

Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з положеннями ст. 438 вказаного Кодексу суд касаційної інстанції не вправі скасувати чи змінити оскаржені рішення через неповноту слідства, невідповідність висновків місцевого суду фактичним обставинам кримінального провадження, а при його перегляді виходить з обставин, установлених судами нижчих інстанцій.

Отже, доводи в касаційній скарзі про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи з огляду на викладені вище положення процесуального закону, не можуть бути предметом перевірки в касаційному порядку.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення та кваліфікація дій за ч. 2 ст. 260 КК у касаційній скарзі стороною захисту не оспорюються.

Щодо доводів касаційної скарги захисника про відсутність достатніх доказів для доведення винуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими з огляду на таке.

У своїх рішеннях Верховний Суд неодноразово зазначав, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у його скоєнні.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як ті, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.

Цей стандарт у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 , на думку колегії суддів касаційного суду, було дотримано з огляду на таке.

Як убачається зі змісту вироку, висновок місцевого суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, зокрема, ч. 1 ст. 258-3 КК, було зроблено з додержанням ст. 23 КПК на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 зазначеного Кодексу.

Такого висновку суд дійшов на підставі аналізу фактичних даних, які містяться у письмових доказах, зокрема:

- витязі з журналу судового засідання у справі № 296/6834/19, згідно якого в порядку ст. 225 КПК отримано показаннями свідка ОСОБА_7 у яких вона підтверджує участь ОСОБА_5 в терористичній організації «ДНР» та НЗФ «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «в/ч НОМЕР_1 » з мотивів не визнання державної влади України;

- протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26 липня 2019 року, за участі свідка ОСОБА_8 , за результатами яких він впізнав особу обвинуваченого ОСОБА_5 , як такого, який у ході телефонних розмов повідомляв про проходження служби в «ДНР»;

- протоколах ОРЗ та НСРД, зокрема від 10 липня 2017 року, 29 червня 2017 року, 22 лютого 2018 року, 21 листопада 2018 року, стосовно ОСОБА_5 на яких зафіксовано розмови обвинуваченого, зміст яких підтверджує його участь в терористичній організації ДНР та НЗФ ІНФОРМАЦІЯ_1» та «в/ч НОМЕР_1 », а також факт повідомлення йому слідчим про підозру у вчиненні кримінального правопорушення;

- протоколах оглядів матеріалів соціальних мереж Інтернет, а саме веб-сторінок (акаунтів) ОСОБА_5 під назвами « ОСОБА_9 », згідно яких здійснено огляд розміщених на вказаній сторінці інформацій та фотозображень та з яких вбачається, що обвинувачений майже не приховує свою участь в терористичній організації «ДНР» та її військових формуваннях, демонструє свої фото у військовому однострої та «бойову нагороду ДНР»;

- протоколах оглядів заяви на видачу паспорту громадянина України та особової справи ОСОБА_5 , у ході яких отримано достовірні фотозображення обвинуваченого;

- протоколах обшуків від 26 червня 2019 року, у ході яких також здобуто фотозображення ОСОБА_5 , відомостей, які підтверджують проходження ним служби в «ІНФОРМАЦІЯ_1» та «в/ч НОМЕР_1 »;

- висновках портретних експертиз № 1/3-353 від 26 листопада 2018 року та № 15/10 від 11 травня 2019 року, згідно якого за результатами проведення судової портретної експертизи, на представлених для дослідження вищевказаних фото та відеоматеріалах - зображена одна і та ж особа - ОСОБА_5 ;

- протоколі тимчасового доступу до речей і документів від 20 листопада 2017 року з додатком (описом вилучених речей), яким зафіксовано вилучення інформації оператора мобільного зв`язку по номеру мобільного зв`язку, який використовувався ОСОБА_5 , згідно якої у період вчинення інкримінованих обвинуваченому злочинів він перебував на тимчасово окупованій території Донецької області.

Дослідивши наявні у справі документи, місцевий суд умотивовано визнав, що вони згідно зі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів, а тому правомірно поклав їх в основу вироку, а їх сукупність дала суду обґрунтовані підстави визнати доведеною винуватість ОСОБА_5 в інкримінованому злочині та правильно кваліфікувати його дії за ч. 1 ст. 258-3 КК.

Переконливих аргументів про протилежне в поданій стороною захисту касаційній скарзі не міститься.

Апеляційний суд, переглядаючи вказаний вирок за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 , ретельно перевірив доводи, викладені в апеляційній скарзі, які за своєю суттю аналогічні доводам касаційної скарги, та обґрунтовано спростував їх, виклавши в ухвалі мотиви прийнятого рішення, з якими погоджується і суд касаційної інстанції.

Зокрема, спростовуючи доводи сторони захисту щодо кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 258-3 КК апеляційний суд вірно зазначив, що ознаки діяльності «ДНР», як терористичної організації, підтверджуються численними зверненнями та заявами Верховної Ради України до міжнародних установ та організацій, в яких «ДНР» визначено терористичною організацією. Також апеляційний суд зауважив, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_5 усвідомлював, що так звана «ДНР» є стійким об`єднанням групи осіб (більше трьох) з розподілом функцій та встановленням правил їх поведінки, яке діє на території України незаконно, саме як терористична організація, а її учасники застосовують зброю, вчиняють терористичні акти, захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, а також чинять збройний опір, незаконну протидію та перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України, військовослужбовців Збройних Сил України, задіяними у проведенні АТО та ООС. Такі ознаки в сукупності є загальновідомими та дають об`єктивні підстави вважати «ДНР» терористичною організацією у межах правої кваліфікації дій ОСОБА_5 , які передбачені диспозицією ч. 1 ст. 258-3 КК.

Суд апеляційної інстанції обґрунтовано зазначив, що досліджені у цьому провадженні докази підтверджують обставини, що регламентовані ст. 91 КПК України щодо події кримінального правопорушення (його часу, місця, способу, обставин його вчинення), причетності обвинуваченого до вчинення інкримінованих йому діянь, його винуватості, форми вини, та водночас дають повне уявлення щодо усіх елементів і ознак інкримінованих ОСОБА_5 у даному провадженні кримінальних правопорушень.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту щодо суворості призначеного покарання, апеляційний суд зауважив, що суд першої інстанції, відповідно до положень ч. 2 ст. 50, ст. 65 КК, призначив ОСОБА_5 справедливе покарання (як основне, так і додаткове - конфіскація майна) відповідно до санкцій інкримінованих кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, один з яких є особливо тяжким злочином, їх суспільної небезпечності, даних про особу винного, який раніше не судимий, на обліку в лікаря психіатра та нарколога не перебуває, відсутності обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання та яке є необхідним та достатнім для досягнення мети покарання. З таким висновком погоджується й колегія суддів.

Ухвала апеляційного суду за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК.

Доводи касаційної скарги сторони захисту про проведення судового розгляду без участі обвинуваченого ОСОБА_5 , що призвело до недотримання гарантованих Конституцією України основоположних прав є неприйнятними, оскільки, як убачається з копії ухвали суду апеляційної інстанції, судовий розгляд кримінального провадження як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції щодо ОСОБА_5 проведено у відсутності обвинуваченого, оскільки провадження за його обвинуваченням здійснено в порядку спеціального судового провадження (in absentia), з дотриманням вимог КПК. ОСОБА_5 належно повідомлено про час та місце судового розгляду шляхом опублікування судового виклику у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження - «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Судової влади.

Істотних порушень норм матеріального чи процесуального права, які були б підставами для скасування ухвали апеляційного суду, колегією суддів не встановлено.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Житомирського апеляційного суду від 11 червня 2024 року.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3