Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3237/22 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/540/24
Категорія ч.3 ст.15 ч.4 ст.186 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі матеріали кримінального провадження №278/3237/22 за апеляційною скаргою заступника керівника Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 19.03.2024 відносно

ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 , зареєстрованої у АДРЕСА_2 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.3 ст.15, ч.4 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Богунського районного суду м.Житомира від 27.10.2022, більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців.

Строк відбування покарання обчислено з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши в цей строк строк попереднього ув`язнення обвинуваченої, починаючи з дня її взяття під варту 24.01.2024, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 3020 грн. 48 коп. процесуальних витрат на залучення експертів для проведення експертизи.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 14 жовтня 2022 року близько 14 години ОСОБА_8 проходила поблизу буд. АДРЕСА_3 , де у неї виник умисел на таємне викрадення чужого майна із приміщення будинку.

Реалізуючи цей умисел, ОСОБА_8 , пересвідчившись, що за її діями ніхто не спостерігає, в період дії запровадженого в Україні воєнного стану, у вказаний день, час, місці та за вказаних обставин через відчинену хвіртку металевої брами проникла до території домоволодіння, після чого через незачинені вхідні двері проникла до приміщення зазначеного будинку, звідки таємно викрала настільну електричну плиту торгівельної марки «А-plus», моделі «2101», вартістю 344 грн. 87 коп., інші господарські речі та продукти харчування, які належать ОСОБА_10 (матеріальної цінності для потерпілої не становлять), після чого помістила їх до пакетів, які тримала у руках. Продовжуючи реалізовувати свій умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 прослідувала до приміщення спальної кімнати, де з поверхні табурету таємно викрала мобільний телефон марки «NOMI», моделі «і 144т», вартістю 239 гривень 70 копійок, який належить ОСОБА_10 та сховала під своєю спідньою білизною.

З метою доведення свого умислу до кінця ОСОБА_8 , утримуючи викрадені речі при собі, почала виходити з приміщення зазначеного будинку, намагаючись в такий спосіб залишити місце вчинення кримінального правопорушення. В цей час неправомірні дії ОСОБА_8 були помічені господаркою домоволодіння ОСОБА_11 , яка шляхом висунення вимоги зупинитись та повернути викрадені речі намагалася перешкодити довести вчинення до кінця.

Ігноруючи вказану вимогу, ОСОБА_8 , усвідомлюючи, що її злочинні дії викриті, утримуючи викрадене майно при собі, почала втікати, намагаючись в такий спосіб залишити місце вчинення кримінального правопорушення. Однак, свій злочинний умисел не довела до кінця з причин, які не залежали від її волі, оскільки була зупинена ОСОБА_10 , у зв`язку з чим залишила викрадені нею речі не маючи можливості розпорядитись ними.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_9 , не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення установлених судом та кваліфікації дій обвинуваченої, просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, як незаконний, виключивши з вироку вказівку про визначення ОСОБА_8 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, на підставі ч.4 ст.70 КК України, а своїм рішенням вважати ОСОБА_8 засудженою за ч.3 ст.15, ч.4 ст.186 КК України до покарання у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі. Вирок Богунського районного суду міста Житомира від 27.10.2022 щодо ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК України виконувати самостійно. В решті вирок залишити без змін. При цьому, зазначає, що ОСОБА_8 раніше засуджена вироком Богунського районного суду міста Житомира від 27.10.2022 за ч.4 ст.185, ст.75 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки, вказаний вирок набув чинності і підлягає до виконання. Злочин, за який ОСОБА_8 засуджено вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 19.03.2024, вчинений 14.10.2022, тобто до попереднього вироку. Таким чином, застосування положень ч.4 ст.70 КК України у вироку Житомирського районного суду Житомирської області від 19.03.2024 та призначення ОСОБА_8 остаточного покарання з урахуванням попереднього вироку Богунського районного суду міста Житомира від 27.10.2022 є безпідставним, оскільки у даному випадку вироки повинні виконуватись самостійно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора в підтримку апеляційної скарги, позиції обвинуваченої та її захисника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, а також вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані не в повному обсязі.

Як вважає апеляційний суд, викладені прокурором доводи про неправильне застосування судом першої інстанції при призначенні остаточного покарання обвинуваченій положень ч.4 ст.70 КК України є обґрунтованими.

Так, відповідно до норм ч.4 ст.70 КК України, при призначенні покарання за сукупністю злочинів, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження №278/3237/22, в попередньому ОСОБА_8 засуджена вироком Богунського районного суду м.Житомира від 27.10.2022 за ч.4 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років зі звільненням від відбування покарання на підставі ст.75 КК з іспитовим строком 3 роки.

Оскаржуваним рішенням - вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 19.03.2024, ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.186 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців. Зазначене кримінальне правопорушення вчинено останньою 14.10.2022.

Таким чином, кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15, ч.4 ст.186 КК України, скоєне ОСОБА_8 до ухвалення вироку Богунського районного суду м.Житомира - 27.10.2022.

Разом з цим, у відповідності правового висновку п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003за №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», в разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі ч.1 ст.70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру. У тому ж разі, коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Тобто, суд першої інстанції, визначивши остаточне покарання ОСОБА_8 за правилами ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, допустився помилки, таким чином неправильно застосував закон про кримінальну відповідальність, що відповідно до ст.409 КПК України є підставою для зміни вироку у цій частині,

В даному провадженні покарання призначене ОСОБА_8 вироком Богунського районного суду м.Житомира від 27.10.2022 за ч.4 ст.185 КК України до позбавлення волі на строк 5 років із застосуванням ст.75 КК України, слід виконувати самостійно.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_9 - задовольнити.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 19.03.2024 відносно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання змінити.

Виключити з вироку вказівку про призначення ОСОБА_8 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженою за ч.3 ст.15, ч.4 ст.186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 8 (вісім) місяців.

Встановити, що вирок Богунського районного суду м.Житомира від 27.10.2022 щодо ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК України виконувати самостійно.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді :