ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа: № 639/7004/24 Головуючий І інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-сс/818/1301/24 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: застосування запобіжного
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 10 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою клопотання слідчого задоволено та застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 20 12 2024 року.

Вимоги апеляційної скарги, з узагальненими доводами особи, яка її подала.

На вищевказану ухвалу слідчого судді захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, яка містить прохання про скасування оскаржуваної ухвали та про постановлення нової, якою просить у задоволенні клопотання слідчого щодо обрання відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою відмовити та застосувати до ОСОБА_7 більш м`який запобіжний захід, проте не суворіший за цілодобовий домашній арешт з покладенням відповідних обов`язків.

У разі, якщо апеляційний суд дійде висновку щодо відсутності підстав для застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, просить визначити розмір застави.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилається на те, що клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою містить перелік ризиків, які нічим не обґрунтовані та не підтверджені.

Вважає, що у вказаному кримінальному провадженні відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про те, що інший, більш м`який та не пов`язаний з позбавленням волі запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Зазначає, що сама по собі тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується особа, не може бути безумовною підставою для обрання щодо цієї особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 просили про задоволення апеляційної скарги та про зміну запобіжного заходу ОСОБА_7 на більш м`який.

Прокурор у кримінальному провадження, вважав апеляційну скаргу захисника підозрюваного безпідставною, при цьому рішення слідчого судді законним і обґрунтованим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, доводи підозрюваного та його захисника, думку прокурора, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника підозрюваного задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, колегією суддів встановлено, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим та постановлено з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що СВ ВП №1 ХРУП №3 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001037 від 22 10 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , достеменно знаючи про те, що в Україні введений військовий стан, починаючи з 05-30 години 24 лютого 2022 року строком на 30 діб відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24 02 2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12 05 2015 (остання редакція від 10.09.2022), знаходився поруч із ст. метро «Холодна Гора», а саме за адресою: м. Харків, вул. Аврамівська, 36 , разом зі своїм знайомим ОСОБА_9 де побачили раніше їм незнайомого ОСОБА_10 , який знаходився в стані алкогольного сп`яніння.

Саме в той час ОСОБА_7 разом із знайомим ОСОБА_9 , вступили у злочинну змову щодо здійснення відкритого заволодіння будь-яким майном, яке, як на їх думку, могло знаходитися у ОСОБА_10 із застосуванням насильства, яке не могло бути небезпечним для здоров`я останнього.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на відкрите заволодіння чужим майном, ОСОБА_7 , діючи узгоджено зі своїм знайомим ОСОБА_9 спочатку наблизилися до потерпілого, та перебуваючи позаду ОСОБА_10 , штовхнули ОСОБА_10 , на що останній втратив рівновагу та впав на землю обличчям вниз. Після чого ОСОБА_7 та ОСОБА_9 продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел направлений на заволодіння будь-якого майна належного ОСОБА_10 , сумісно почали поочередно наносити удари ногами по тулубу ОСОБА_10 .

Після цього ОСОБА_7 перебуваючи у попередній змові зі ОСОБА_9 , будучи впевненим, що ОСОБА_10 не буде чинити їм опір, застосовуючи фізичну силу, діючи узгоджено, почали обшукувати потерпілого.

Надалі, ОСОБА_7 використовуючи ту обставину, що ОСОБА_10 наляканий та не чинить їм спротиву, діючи умисно, узгоджено зі ОСОБА_9 , з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, відкрито заволоділи мобільним телефоном Redmi Note 13, грошовими коштами у розмірі 15 000 грн. та картками Приват Банк , які дістали із сумки потерпілого.

Після цього, ОСОБА_9 разом з ОСОБА_7 , звернувши на свою користь відкрито викрадений мобільний телефон ОСОБА_10 та грошові кошти у розмірі 15 000 грн., банківські картки, а саме дві картки банку « ПУМБ » та одну картку банку «ПриватБанку», з місця скоєння злочину зникли, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд.

В результаті протиправного діяння ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 завдали потерпілому ОСОБА_10 матеріальної шкоди більше ніж 15 000 грн.

22 10 2024 ОСОБА_7 затримано в порядку статті 208 КПК України.

Того ж дня було повідомлено про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення-злочину передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

23 10 2024 року слідчий звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з клопотанням, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 посилаючись на обґрунтованість повідомленої останньому підозри, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та наявність ризиків, передбачених п.п. 1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів вважала неможливим.

В обґрунтування підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий посилався на долучені до клопотання докази, а саме на: протокол огляду місця події від 22 10 2024; протокол огляду місця події від 22 10 2024; протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 22 10 2024; протокол допиту потерпілого ОСОБА_10 від 22 10 2024; протокол огляду місця події від 22 10 2024; протокол огляду місця події від 22 10 2024; протокол затримання особи ОСОБА_7 від 22 10 2024; протокол допиту підозрюваного ОСОБА_7 від 22 10 2024; протокол пред`явлення особи для впізнання з потерпілим ОСОБА_10 від 22 10 2024; протокол огляду предмета від 23 10 2024; протокол слідчого експерименту з потерпілим ОСОБА_10 від 23 10 2024.

Задовольняючи клопотання слідчого та обираючи підозрюваному запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення суми застави, слідчий суддя вважав обґрунтованою підозру, повідомлену ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яка підтверджена зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду та доведеними наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів, з урахуванням стадії досудового розслідування, погоджується з такими висновками слідчого судді, зокрема щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та існування ризиків передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Так, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п.1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, якими слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги вказані ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, а відповідно до вимог п. 4 ч.2 ст. 183 КПК України тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Виходячи з відомостей щодо особи підозрюваного, зокрема враховуючи повідомлену ОСОБА_7 підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яке є тяжким злочином і за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 10 років, не виключена можливість переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Враховуючи той факт, що на даний час не всі межі державного кордону України знаходяться під контролем її влади, ОСОБА_7 матиме можливість незаконно перетнути державний кордон України, переслідуючи все ту ж мету - уникнення від кримінальної відповідальності.

Так як, на теперішній час органом досудового розслідування не встановлено всіх обставин вчинення кримінального правопорушення, місцезнаходження всієї частини грошових коштів потерпілого та об`єктивно встановлено, що частина з них перебуває у незаконному володінні підозрюваного та невстановлених у ході досудового розслідування осіб, існує ризик того, що ОСОБА_7 може продовжити вживати заходи щодо приховування грошових коштів, документів, іншого майна, яке має значення для органу досудового розслідування та при необхідності знищити його.

Крім того, оскільки підозрюваному відомі особи потерпілого, свідка та іншого підозрюваного, їх місце проживання, то не виключена можливість здійснення незаконного впливу ОСОБА_7 на вказаних осіб з метою примусити змінити свої показання чи відмовитися від них.

Беручі до уваги особу підозрюваного, який законних джерел отримання заробітку не має, раніше притягувався до кримінальної відповідальності у тому числі за аналогічні злочини, що свідчить про його схильність до вчинення злочинів та небажання вести законний спосіб життя, не можна виключати імовірність того, що останній може не зупинитися і перед вчиненням інших кримінальних правопорушень.

У зв`язку з викладеним застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам, визначеним ст.ст. 177, 178 КПК України, оскільки більш м`який запобіжний захід не здатний запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,2,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються підозрюваному, а саме того, що він підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, вчиненого проти власності із застосуванням насильства, тобто посягаючи на найвищу соціальну цінність, до того ж в умовах воєнного стану, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу) кримінального розслідування».

Доводи, на які посилається в апеляційній скарзі захисник підозрюваного стосовно не доведення ризиків, заявлених в клопотанні слідчого спростовуються відомостями, що є наявними в кримінальному провадженні, що свідчить про постановлення судом першої інстанції обґрунтованого та вмотивованого рішення, відповідно до вимог ст. 370 КПК України.

Крім того, на переконання колегії суддів, підстави для визначення ОСОБА_7 розміру застави, як про це просить захисник, відсутні, враховуючи в тому числі положення ч. 4 ст. 183 КПК України відповідно до яких, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких постановив відповідне рішення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_7 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, ухвала слідчого судді, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її зміни чи скасування на цьому етапі досудового розслідування, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 176-206, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 10 2024 року про обрання щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 20 12 2024 року, - залишити без змін.

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного, - залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

____________ _____________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4