Провадження № 1-кс/638/3013/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі слідчого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001178 від 04.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 кримінального кодексу України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 засобами поштового зв`язку звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з клопотанням про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001178 від 04.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, процесуальне керівництво в якому здійснюється Ізюмською окружною прокуратурою Харківської області.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 30.08.2024 в вечірній час ОСОБА_5 , скориставшись тим, що ОСОБА_6 , перебуваючи у неї в гостях за адресою: АДРЕСА_1 , залишив без нагляду свій мобільний телефон "Samsung" A30, таємно викрала вищевказаний мобільний телефон, чим заподіяла ОСОБА_6 матеріальну шкоду.

Із показів потерпілого ОСОБА_6 відомо, що 30.08.2024 приблизно о 14-15 годині зустрів свою знайому ОСОБА_7 , в ході спілкування з якою, остання запросила до себе додому за адресою: АДРЕСА_1 . Знаходячись в будинку за вищевказаною адресою, він поклав свій мобільний телефон «Samsung НОМЕР_1 , ІМЕІ 1- НОМЕР_2 , ІМЕІ 2 НОМЕР_3 , в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку Водафон № НОМЕР_4 на комод. Через деякий період часу, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, пішов до себе додому, при цьому забув мобільний телефон вдома у ОСОБА_8 . Виявив відсутність мобільного телефону лише на наступний день, 31.08.2024, зателефонувавши на свій номер телефону, він був поза зоною досяжності. Декілька разів ходив додому до ОСОБА_9 , проте останньої вдома не було, від сусідів стало відомо, що ОСОБА_9 за даною адресою вже не мешкає, в зв`язку з чим 03.09.2024 звернувся до правоохоронних органів. До зави потерпілим ОСОБА_6 надано документи на вищевказаний мобільний телефон, який було придбано в червні 2021 року в новому стані за 5799 грн.

Опитана за даним фактом ОСОБА_5 пояснила, що 30.08.2024 приблизно о 14-15 годині в районі « Поворотка» м. Ізюм зустріла свого знайомого ОСОБА_10 , якого покликала в гості до себе додому, за адресою: АДРЕСА_1 . Знаходячись в будинку з ОСОБА_11 удвох, вони вживали спиртні напої. Через деякий період часу ОСОБА_6 пішов до себе додому. На наступний день, 31.08.2024, вранці на комоді вона побачила мобільний телефон «Samsung А-30, який напередодні поклав на те місце ОСОБА_11 . Оскільки їй необхідні були гроші в той день, розуміючи, що даний телефон належить ОСОБА_12 , вона заклала даний мобільний телефон своїй знайомій ОСОБА_13 за 200 грн., які витратила на алкогольні напої.

Допитана в якості свідка ОСОБА_14 пояснила, що 31.08.2024 приблизно об 11 годині до неї додому прийшла її знайома ОСОБА_7 , яка повідомила про те, що їй потрібні кошти. ОСОБА_9 дістала із сумки мобільний телефон «Samsung А-30, який як пояснила, належить її чоловіку, та попросила під залог даного мобільного телефону дати їй 200 грн., що вона і зробила.

03.09.2024 на підставі заяви ОСОБА_14 про добровільну видачу працівниками Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області в ході огляду місця події вилучено мобільний телефон Samsung НОМЕР_1 , ІМЕІ 1- НОМЕР_2 , ІМЕІ 2 НОМЕР_3 , в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку Водафон 4g lite 74 № НОМЕР_4 .

Постановою слідчого від 04.09.2024 мобільний телефон Samsung А-30, ІМЕІ 1- НОМЕР_2 , ІМЕІ 2 НОМЕР_3 та сім-карту оператора мобільного зв`язку Водафон 4g lite 74 № НОМЕР_4 визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Вищевказане майно вилучено згідно протоколу огляду місця події, в зв`язку з чим являється тимчасово вилученим майном.

Приймаючи до уваги те, що мобільний телефон Samsung А-30, ІМЕІ 1- НОМЕР_2 , ІМЕІ 2 НОМЕР_3 та сім-карта оператора мобільного зв`язку Водафон 4g lite 74 № НОМЕР_4 мають доказове значення у даному кримінальному провадженні, визнані речовими доказами та зможуть сприяти розкриттю даного кримінального правопорушення та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, а також мають значення для встановлення істини під час досудового розслідування.

Повернення вилученого майна може негативно вплинути на встановлення істини по кримінальному провадженню, та встановлення усього кола осіб, причетних до скоєння вказаного кримінального правопорушення, оскільки у разі повернення зазначеного майна, можуть бути вжиті заходи та вчинені дії, направленні на його знищення, що може значно ускладнити або взагалі унеможливити встановлення об`єктивної істини у кримінальному проваджені, а також проведення необхідних слідчих дій.

Прокурор Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_15 в судове засідання не з`явилась, разом із клопотанням, надав заяву про розгляд справи за її відсутності, клопотання підтримує та просить його задовольнити.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено окрім іншого, що неприбуття слідчого, прокурора у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Разом із поданим клопотанням від особи, якій належить майно ОСОБА_6 подано заяву про розгляд клопотання про арешт майна без його участі, проти задоволення клопотання не заперечує.

У відповідності до положень статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, враховуючи, що підстав для визнання явки сторони обвинувачення обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у його відсутність.

Фіксування процесуальної дії за допомогою технічних засобів під час розгляду клопотання не здійснювалась, що відповідає положенням статті 107 КПК України.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вивчивши доводи клопотання та наявність правових підстав для його задоволення, приходить до наступних висновків.

Судовим розглядом встановлено, що у провадженні слідчого відділу Ізюмського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області перебуває на розгляді кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001182 від 04.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 Кримінального кодексу України.

03.09.2024 на підставі заяви ОСОБА_14 про добровільну видачу працівниками Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області в ході огляду місця події вилучено мобільний телефон Samsung А-30, ІМЕІ 1- НОМЕР_2 , ІМЕІ 2 НОМЕР_3 , в якому знаходилась сім-карта оператора мобільного зв`язку Водафон 4g lite 74 № НОМЕР_4 .

Постановою т.в.о. слідчого СВ Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області від 04.09.2024 року, мобільний телефон Samsung А-30, ІМЕІ 1- НОМЕР_2 , ІМЕІ 2 НОМЕР_3 та сім-карту оператора мобільного зв`язку Водафон 4g lite 74 № НОМЕР_4 визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

У суду є достатні підстави вважати про існування ризиків та реальних загроз знищення тимчасово вилученого майна, а також знищення слідової інформації.

Вказаний предмет має доказове значення за даним кримінальним провадженням, визнаний речовим доказом та може сприяти розкриттю даного кримінального правопорушення та притягненню винних осіб до кримінальної відповідальності, а також має значення для встановлення істини під час досудового розслідування.

Так, відповідно до вимог частини 2 статті 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно у вигляді речей, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині 2 статті 167 КПК України, тобто підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення або зберегли на собі його сліди; набуті в результаті вчинення кримінального правопорушення, доходи від них, або на яке було спрямоване кримінальне правопорушення.

Крім того, відповідно до вимог статті 170 КПК України арешт майна може передбачати заборону для особи, на майно якої накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатись будь-яким чином таким майном та використовувати його. Заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню.

Відповідно до частини 2 статті 168, статті 236, 237 КПК України тимчасове вилучення майна: речей та документів, які мають значення для кримінального провадження, може здійснюватись також під час обшуку та огляду. Тому тимчасове вилучене майно може належати не тільки підозрюваному (частина 1 статті 167 КПК України), а й іншим особам.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до частини 11 статті 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з частиною 5 статті 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Згідно з частиною 2 статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (частина 1 статті 173 КПК України).

Прокурором доведено, що зазначене вище вилучене майно, має суттєве значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, тому повернення вищевказаних речей може призвести до їх знищення, втрати, пошкодження або інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, з метою встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що прокурором надано достатньо доказів, що вказані речі мають доказове значення для даного кримінального провадження, а також під час досудового розслідування може виникнути необхідність у проведенні судових експертиз і незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може перешкодити кримінальному провадженню, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання на накладення арешту на вказане вилучене майно.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 167, 170, 171-173 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_3 про арешт майна по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001178 від 04.09.2024 року за ознаками кримінального правопорушення-злочину, передбаченого частиною 4 статті 185 кримінального кодексу України задовольнити.

Накласти арешт на мобільний телефон Samsung А-30, ІМЕІ 1- НОМЕР_2 , ІМЕІ 2 НОМЕР_3 та сім-карту оператора мобільного зв`язку Водафон 4g lite 74 № НОМЕР_4 , які належать ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які добровільно видала ОСОБА_14 та вилучені 03.09.2024 в ході огляду місця події до Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області.

Передати арештоване майно на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , роз`яснивши останньому при цьому положення статті 388 Кримінального кодексу України «Незаконні дії щодо майна, на яке накладено арешт, заставленого майна або майна, яке описано чи підлягає конфіскації».

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Також арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали.

Слідчий суддя: