Номер провадження: 11-сс/813/1573/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 , власника майна ОСОБА_7 ,

представників ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси 11.09.2024 про арешт майна у к/п №0001517 від 25.08.2024 за ч. 3 ст. 332 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0001517 від 25.08.2024 було частково задоволено клопотання начальника Подільського відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_10 та було накладено арешт із забороною розпорядження та користування на майно, яке було виявлено та вилучено 03.09.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на предмет схожий на пістолет «ПМ» № НОМЕР_1 1968 р.в., магазин до нього та 8 предметів, схожих на набої калібром 9х18 мм; мобільний телефон Apple Iphone Xr, IMEI: НОМЕР_2 IMEI2: НОМЕР_3 зі встановленими сім-картками: НОМЕР_4 , НОМЕР_5 ; 13 купюр номіналом 1000 грн. на загальну суму 13000 грн., 702 купюри номіналом 100 грн. на загальну суму 70 200 грн., 100 купюр номіналом 20 грн. на загальну суму 2000 грн., 1327 купюр номіналом 50 грн. на загальну суму 66 350 грн., 675 купюр номіналом 200 грн. на загальну суму 135 000 грн., 10 купюр номіналом 500 грн. на загальну суму 5 000 грн., 2 купюри номіналом 10 доларів США на загальну суму 20 доларів США, 2 купюри номіналом 50 доларів США на загальну суму 100 доларів США, 15 купюр номіналом 100 доларів США на загальну суму 1500 доларів США;6 купюр номіналом 50 грн. на загальну суму 300 грн., 14 купюр номіналом 100 грн. на загальну суму 1400 грн., 8 купюр номіналом 200 грн. на загальну суму 1600 грн., 19 купюр номіналом 500 грн. на загальну суму 9500 грн., 8 купюр номіналом 1000 грн. на загальну суму 8000 грн., 3 флеш-накопичувача, блокнот з чорновими записами.

У задоволенні іншої частини клопотання було відмовлено.

Обґрунтовуючи прийняте рішення слідчий суддя вказувала на те, що вилучені грошові кошти мають ознаки таких, які могли бути набуті кримінально протиправним шляхом, флеш-накопичувачі та блокнот можуть містити інформацію, яка має значення для досудового розслідування, у зв`язку з чим є необхідним забезпечити їх збереження.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді власник майна ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що вона є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- вона та її батько ОСОБА_11 не є службовими особами Державної прикордонної служби та не мають будь-якого відношення до зазначеного кримінального провадження. Імовірне відношення ОСОБА_11 до зазначеного провадження підтверджується лише рапортом оперативних працівників, який у розумінні КПК України не є доказом у кримінальному провадженні. Окрім того, ОСОБА_11 є інвалідом загального захворювання та у період з 20.08.2024 по 26.08.2024 знаходився на стаціонарному лікуванні.

- постанова слідчого про визнання грошових коштів речовими доказами за своїм змістом ідентична клопотанню про проведення обшуку та клопотанню про накладення арешту та не містить жодних конкретних обставин, які б могли слугувати визнанню грошових коштів речовими доказами. Водночас, стороною обвинувачення також не доведена мета та підстави для накладення арешту.

- грошові кошти належать ОСОБА_7 як суб`єкту підприємницької діяльності, що підтверджується відповідними документами, зокрема виписками із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, виписками по рахунках, вони зберігалися у її батька ОСОБА_11 у сейфі. Накладення арешту на грошові кошти призводить до блокування економічної діяльності.

- оскільки вона та її батько не мають у вказаному провадженні будь-якого процесуального статусу, відповідно підстав для конфіскації та спеціальної конфіскації немає;

За таких обставин, ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 11.09.2024 та постановити нову ухвалу, якою відмовити прокурору у задоволенні клопотання в частині накладення арешту на грошові кошти.

У судовому засіданні апеляційного суду власник майна та її представники підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, натомість прокурор не заперечував проти задоволення апеляційної скарги в частині повернення грошових коштів.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз оскаржуваної ухвали свідчить про те, що вона зазначеним вимогам КПК України відповідає не у повному обсязі з огляду на такі обставини.

За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна відповідно до приписів ч. 2 ст. 171 КПК України повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно із усталеною практикою ЄСПЛ накладенняарешту на майно має бути законним, переслідувати легітимну мету та пропорційним меті, яка переслідується, а не бути надмірним обтяженням для особи.

Відповідно дост. 2 КПК України завданнями кримінального провадження серед іншого є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Так, як вбачається з матеріалів, які надані апеляційному суду, 2 СВ (із дислокацією в м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого в м. Миколаєві проводиться досудове розслідування у к/п №0001517 від 25.08.2024 за фактом незаконного перетину державного кордону народним депутатом України ОСОБА_12 .

Зі змісту клопотання прокурора вбачається, що органом досудового розслідування встановлено, що можливо причетними до зазначеного кримінального правопорушення є ОСОБА_11 .

Підставою для накладення арешту прокурор визначив запобігання можливості приховування, пошкодження, відчуження та знищення майна. Метою арешту було визначено збереження речових доказів.

Приписами до ч. 3 ст. 170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Колегія суддів також зауважує, що відповідно до ч. 10 ст. 172 КПК України не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У контексті доводів власника майна з приводу того, що вона та її батько не мають у вказаному провадженні будь-якого процесуального статусу, відповідно підстав для конфіскації та спеціальної конфіскації немає, апеляційний суд наголошує, що прокурор визначив метою накладення арешту необхідність збереження речових доказів.

В той же час, апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи власника майна відносно того, що вона не має жодного процесуального статусу у вказаному к/п, із матеріалів провадження не вбачається відомостей, які би свідчили про те, що вона входить до групи осіб, які імовірно вчинили злочин.

Колегія суддів також приймає до уваги ту обставину, що в матеріалах справи містяться копії документів, зокрема виписки із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань та виписки із банківських рахунків, які підтверджують походження грошових коштів ( а.п. 84-94).

Колегія судді приймає до уваги ту обставину, що вилучені грошові кошти були визнані речовими доказами, в той же час, наявність самої лише постанови про визнання майна речовим доказом не є безумовною підставою для накладення арешту та для висновку про їх відповідність критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Насамкінець, у судовому засіданні апеляційного суду прокурор ОСОБА_6 повідомив, що в ході проведення досудового розслідування не було встановлено доказів того, що вилучені за місцем проживання ОСОБА_11 грошові кошти мають безпосереднє відношення до вказаного провадження, зокрема були набуті кримінально протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, з огляду на викладені обставини, апеляційний суд не вбачає підстав для подальшого застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, оскільки накладення арешту належні ОСОБА_7 грошові кошти не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника майна потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження.

При цьому, у прохальній частині апеляційної скарги ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого суді в частині накладення арешту на грошові кошти, водночас у мотивувальній частині зазначає про незаконність та необґрунтованість ухвали в цілому, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2) ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Згідно з п. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження.

В свою чергу, п. 1) ч. 1 ст. 411 КПК України встановлює, що судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Отже, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді від 01.09.2024 скасуванню в частині накладення арешту на грошові кошти.

Керуючись ст.ст. 24, 170-173, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського райсуду м. Одеси від 11.09.2024 про накладення арешту на майно, яке було вилучено 03.09.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_2 від 25.08.2024 за ч. 3 ст. 332 КК України скасувати, в частині накладення арешту на грошові кошти.

Постановити в цій частині нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання начальника Подільського відділу Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_13 про накладення арешту на грошові кошти, вилучені 03.09.2024 в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- 13 купюр номіналом 1000 грн. на загальну суму 13000 грн., 702 купюри номіналом 100 грн. на загальну суму 70 200 грн., 100 купюр номіналом 20 грн. на загальну суму 2000 грн., 1327 купюр номіналом 50 грн. на загальну суму 66 350 грн., 675 купюр номіналом 200 грн. на загальну суму 135 000 грн., 10 купюр номіналом 500 грн. на загальну суму 5 000 грн., 2 купюри номіналом 10 доларів США на загальну суму 20 доларів США, 2 купюри номіналом 50 доларів США на загальну суму 100 доларів США, 15 купюр номіналом 100 доларів США на загальну суму 1500 доларів США;

- 6 купюр номіналом 50 грн. на загальну суму 300 грн., 14 купюр номіналом 100 грн. на загальну суму 1400 грн., 8 купюр номіналом 200 грн. на загальну суму 1600 грн., 19 купюр номіналом 500 грн. на загальну суму 9500 грн., 8 купюр номіналом 1000 грн. на загальну суму 8000 грн.

В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4