"28" листопада 2024 р. Справа № 363/2144/24
УХВАЛА

Іменем України

28 листопада 2024 року Вишгородським районним судом Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вишгород подання фахівця І категорії Вишгородського районного відділу №1 філії Держаної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_4 про звільнення від призначного покарання стосовно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Верба Дубенського району Рівненської області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

встановив:

Вироком Вишгородського районного суду Київської області від 14.06.2024 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 4 ст.185 КК України та призначено покарання у виді п`яти років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбуття покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку один рік.

31.10.2024 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшло подання фахівця І категорії Вишгородського районного відділу №1 філії Держаної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_4 про звільнення ОСОБА_5 від призначеного покарання у зв`язку із набранням чинності Закону України від 18.07.2024 року №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та на підставі ч. 2 ст. 74 КПК України.

Представник органу з питань пробації в судове засідання не з`явилась, подавши через канцелярію суду 27.11.2024 р. заяву про розгляд подання без її участі, подання підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити.

Прокурор не заперечувала проти задоволення подання, з огляду на те, що наявні всі правові підстави для звільнення засудженого від призначеного покарання вироком суду.

Засуджений в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду 28.11.2024 року подав заяву про розгляд справи без його участі, клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Суд, вислухавши думку прокурора, дослідивши матеріали справи, вважає що подання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п. 13 ч.1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно до п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

09.08.2024 року набув чинності Закон України від 18.07.2024 року №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким було внесено зміни до статті 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Відповідно до положення ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, в редакції Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18.07.2024 року, який набрав чинності 09.08.2024року, декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно ч.5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн., крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З 01.01.2024 набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2024 в сумі 3028 грн.

Отже, податкова соціальна пільга у 2024 році складала 1514 грн (3028 грн : 50%).

Тобто два неоподатковуваних мінімуму доходів громадян за цей період складають суму в розмірі: 1514 х2=3028 грн.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 13 січня 2021 року у справі №306/7567/12, вказала, що за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності.

Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Зазначений підхід закріплено у частині першій статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно до вироку Вишгородського районного суду Київської області від 14.06.2024 року ОСОБА_5 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинено в умовах воєнного стану.

Так, 14.03.2024 о 16 год. 44 хв., у ОСОБА_5 , який перебував у приміщенні магазину «Energo Market», що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, що належить ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що в Україні діє воєнний стан, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, шляхом вільного доступу через незамкнені вхідні двері зайшов у приміщення службового кабінету вищевказаного магазину, де, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та він залишиться непоміченим, із металевої коробки, яка знаходилася в нижньому ящику тумби столу, взяв грошові кошти в сумі 2000 (дві тисячі) гривень, після чого покинув приміщення, а грошовими коштами в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Отже, на засудженого ОСОБА_5 розповсюджується дія Закону України № 3886-ІХ від 18.07.2024 року, який набрав чинності 09.08.2024 року, яким декриміналізовано викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати.

Відповідно до ч.2 ст.74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_5 за вироком Вишгородського районного суду Київської області від 14.06.2024 року завдав матеріальну шкоду потерпілій стороні на суму, меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто вчинене нею діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ не є кримінально-караним на даний час, суд дійшов висновку про необхідність звільнити засудженого ОСОБА_5 від призначеного покарання на підставі частини 2 статті 74 КК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.537, 539 КПК України, ст.ст. 4, 5, 74 Закону України №3886-ІХ, суд,-

ухвалив:

Подання фахівця І категорії Вишгородського районного відділу №1 філії Держаної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області ОСОБА_4 про звільнення від призначеного покарання - задовольнити.

Звільнити засудженого ОСОБА_5 від покарання призначеного вироком Вишгородського районного суду Київської області від 14.06.2024 року на підставі ч. 2 ст. 74 ККУкраїни у зв`язку із усуненням караності вчиненого ним діяння.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду через Вишгородський районний суд Київської області протягом семи днів з дня її проголошення, а обвинуваченим, - в той же строк, з моменту вручення копії ухвали суду.

Суддя ОСОБА_1