Справа № 274/8198/24
Провадження № 1-кп/0274/863/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2024 року місто Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючий - суддя ОСОБА_1 ,

за участю: секретарів судового засідання - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2024 за № 0000329, про обвинувачення

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Улянівка Кегичівського району Харківської області, проживав за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

05.09.2014 Кегичівським районним судом Харківської області за ч. 1 ст. 185 КК України до штрафу 850 грн.;

09.10.2014 Кегичівським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 1 рік;

09.01.2015 Кегичівським районним судом Харківської області за ч. 3 ст. 185 КК України, із застосуванням ст. 70 КК України до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням строком 1 рік 6 місяців;

28.04.2015 Кегичівським районним судом Харківської області, з урахуванням ухвали апеляційного суду Харківської області від 10.02.2016, за ч. 2, ч. 3 ст. 185, ч .2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України та на підставі ст. 70 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі;

25.02.2016 Кегичівським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190 КК України та на підставі ст. 70 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений 05.03.2019 у зв`язку із відбуттям покарання;

за ч. 5 ст. 407 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, в порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 11.11.2023 будучи виписаним за порушення режиму із КНП «Госпіталь ветеранів війни» Житомирської обласної ради не з`явився вчасно на 09.00 год. 12.11.2023 на службу у військову частину НОМЕР_1 , що у АДРЕСА_2 .

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_1 солдат ОСОБА_7 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами військової частини, правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним нез`явлення вчасно на службу до військової частини не повідомив та проводив час на власний розсуд по 26.09.2024, коли у супроводі працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 був супроводжений у другий слідчий відділ (з дислокацією у АДРЕСА_3 .

Кримінальна відповідальність за злочин, у вчиненні якого ОСОБА_7 визнається винуватим, передбачена ч. 5 ст. 407 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні злочину, який йому інкримінується, визнав повністю, підтвердив викладені в обвинувальному акті обставини та показав, що дійсно проходив військову службу в військовій частині НОМЕР_1 . Під час служби потрапив на лікування у військовий шпиталь, звідки 11.11.2023 був виписаний за порушення режиму. До військової частини повинен був прибути 12.11.2023. Однак, поїхав додому. За місцем проживання проходив лікування амбулаторно, але до лікаря з`явився лише двічі. Зазначив, що причин, які об`єктивно заважали йому прибути до військової частини, не було. Про те, що сталося, шкодує та розкаюється у вчиненому. Просив суворо не карати.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їхньої позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 , його захисник та прокурор погодились з недоцільністю дослідження доказів стосовно обставин справи, які ніким не оспорюються, правильно розуміючи зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позиції не було, суд, згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів кримінального провадження щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та обмежився допитом обвинуваченого й дослідженням матеріалів, що характеризують його особу. Учасникам судового провадження було роз`яснено, що в даному випадку вони будуть позбавлені права оскаржити в апеляційному порядку обставини, які ними не оспорювалися.

Аналізуючи показання обвинуваченого, суд вважає, що винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні знайшла своє підтвердження у судовому засіданні під час судового розгляду. Так, обвинувачений надав правдиві показання стосовно обставин вчинення інкримінованого йому злочину, які повністю узгоджуються зі встановленими судом фактичними обставинами кримінального провадження, викладеними в обвинувальному акті.

Враховуючи зазначене вище, суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 своїми протиправними та винними діями скоїв, при встановлених у суді обставинах, суспільно небезпечне діяння, яке містить склад злочину, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання ОСОБА_7 суд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними у ст. 65 КК України, і враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, суд визнає щире каяття.

Обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_7 , суд не встановив.

Санкція ч. 5 ст. 407 КК України передбачає застосування до винної особи покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, є тяжким злочином.

Обвинувачений є раніше судимий, розлучений, має на утриманні двох малолітніх дітей, за місцем проходження військової служби та місцем проживання характеризується негативно. На обліку в лікаря нарколога не перебуває, за психіатричною допомогою до лікаря психіатра не звертався.

З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про необхідність призначення обвинуваченому основного покарання у виді позбавлення волі, яке в санкції ч. 5 ст. 407 КК України є безальтернативним.

Призначаючи обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, суд визначає мінімальний розмір такого покарання, передбачений ч. 5 ст. 407 КК України, строком на п`ять років, при цьому враховує обставини події кримінального правопорушення та посткримінальну поведінку обвинуваченого, а саме: беззастережне визнання ним своєї вини та надання зізнавальних показань.

Звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням чи призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, є неможливим, оскільки таке прямо виключається положеннями ст.ст. 69, 75 КК України у випадку засудження за кримінальне правопорушення, передбачене статтею 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану.

Призначене обвинуваченому покарання сприятиме досягненню мети покарання та буде необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов у провадженні не подано.

Процесуальні витрати та речові докази в кримінальному провадженні відсутні.

Підстав для зміни обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи призначене покарання, особу та поведінку обвинуваченого під час досудового слідства, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду та вчинення іншого кримінальне правопорушення, а також відсутність клопотань з цього приводу, до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись статтями 368-374 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили щодо ОСОБА_7 залишити попередній - тримання під вартою, але не довше ніж на два місяця з дня ухвалення вироку, тобто до 19.01.2025.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 27.09.2024 по день набрання вироком законної сили з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок протягом тридцяти днів з дня проголошення може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії вироку.

Копія вироку негайно після проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учаснику, який не був присутнім в судовому засіданні, копія вироку надсилається не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя ОСОБА_1