печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту, у кримінальному проваджені №0001220 від 04.07.2023, -

ВСТАНОВИВ:

07.08.2024 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту, у кримінальному проваджені №0001220 від 04.07.2023.

В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що 18.04.2024 було накладено арешт ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, зокрема і на ключ від автомобіля «BMW» та свідоцтво про реєстрацію т/з НОМЕР_1 , які належить заявнику.

Адвокат стверджує, що арешт на зазначене майно було накладено безпідставно, необґрунтовано. Також, при накладенні арешту не було враховано відсутність правової підстави для арешту майна.

Таким чином, представник власника майна просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18.04.2024 у справі №757/17806/24-к, в частині ключа від автомобіля «BMW» та свідоцтва про реєстрацію т/з BMW X5 № НОМЕР_2 .

Адвокат в судове засідання, подав заяву про розгляд клопотання без його участі, просив його задовольнити.

Слідчий в судове засідання, подав заяву про розгляд клопотання без його участі, та просив відмовити в його задоволенні.

Прокурор в судове засідання не з`явився. Разом з цим, прокурором були подані заперечення на клопотання в яких зазначено, що в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 має в користуванні автомобіль «BMW» моделі «X5», н.з. НОМЕР_3 , чорного кольору, який придбаний за кошти, одержані від шахрайської діяльності та зареєстрований 13.04.2024 на ОСОБА_4 , з якою він веде спільний побут.

Відтак, прокурор зазначив, що арешт є актуальним та не підлягає скасуванню.

Окрім цього, прокурор просив розглянути клопотання за його відсутності.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Слідчий суддя, заслухавши учасників процесу, вивчивши клопотання, матеріали, якими воно обґрунтовується, приходить до наступного.

Судовим розглядом за наданими матеріали встановлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України проводиться досудове розслідування кримінального провадження, відомості щодо якого внесені до ЄРДР за № 0001220 від 04.07.2023 року за ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 3 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України.

18.04.2024 ухвалою Печерського районного суду міста Києва у справі №757/17806/24-к було накладено арешт на тимчасове в ході обшуку 17.04.2024 року майно, а саме: грошові кошти в сумі 200 доларів США; грошові кошти 13 000 гривень; мобільний телефон iPhone 15 Pro, з IMEI: НОМЕР_4 з сім-карткою НОМЕР_5 ; мобільний телефон iPhone 15, з IMEI: НОМЕР_6 з сім-карткою НОМЕР_7 ; смарт годинник Apple watch Ultra, з IMEI: НОМЕР_8 ; ключ від автомобіля «BMW» та свідоцтво про реєстрацію т/з BMW X5 № НОМЕР_2 .

Так, з даної ухвали вбачається, що 17.04.2024 року о 10 год. 11 хв. підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 затримано в порядку ст. 208 КПК України, та на підставі ч. 4 ст. 208 КПК України, з дотриманням правил, передбачених ч. 7 ст. 223 і ст. 236 КПК України, проведено його обшук, в ході якого було виявлено і вилучено: грошові кошти в сумі 200 доларів США; грошові кошти 13 000 гривень; мобільний телефон iPhone 15 Pro, з IMEI: НОМЕР_4 з сім-карткою НОМЕР_5 ; мобільний телефон iPhone 15, з IMEI: НОМЕР_6 з сім-карткою НОМЕР_7 ; смарт годинник Apple watch Ultra, з IMEI: НОМЕР_8 ; ключ від автомобіля «BMW» та свідоцтво про реєстрацію т/з BMW X5 № НОМЕР_2 .

Постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України майор поліції ОСОБА_6 від 18.04.2024 року вилучене майно визначено речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

При постановлені ухвали слідчий суддя зазначив, що вилучене в ході обшуку майно відповідає критеріям речових доказів, постановою слідчого його визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, а тому незастосування накладення арешту на майно може призвести до наслідків, визначених ч. 11 ст. 170 КПК України, зокрема, таких як його приховування, пошкодження, псування, зникнення, знищення, використання, перетворення.

Відповідно до ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом, або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Слідчий суддя при вирішенні клопотання про скасування арешту майна, що накладений в рамках кримінального провадження також, враховує, приписи статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Частиною 5 статті 9 КПК України, передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy) [ВП], заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії» () [ВП], заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

ЄСПЛ наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece) [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії» (Kushoglu v. Bulgaria), заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року).

У своєму рішенні від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України» (Заява № 19336/04) ЄСПЛ також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. the United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави на які посилається заявник, які на його думку, свідчать про необхідність скасування вказаного арешту, є предметом перевірки органу досудового розслідування в рамках кримінального провадження.

Так, з тверджень прокурора вбачається, що арешт є актуальним, оскільки вилучене майно на поверненні якого наполягає адвокат є об`єктом набутим кримінально протиправним шляхом, його визнано речовим доказом, а тому доводи сторони заявника на час розгляду клопотання є непереконливими та не містять належної доказової бази.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріалами, встановлено, що втручання органу досудового розслідування у право власності заявників обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав заявників та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін, не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 379, 392, 532 КПК України

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту, у кримінальному проваджені №0001220 від 04.07.2023, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_7