ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3018/24 Справа № 201/9628/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2024 року у кримінальному провадженні №0000671 від 25 липня 2024 року про продовження строку тримання під вартою стосовно

ОСОБА_7 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянки України, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 111, ч. 1 ст. 436-2 Кримінального кодексу України (далі КК),

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_7 до 26 жовтня 2024 року без визначення застави.

Суд взяв до уваги, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), які враховувалися при застосуванні та продовженні стосовно обвинуваченої даного виду запобіжного заходу, не відпали і не зменшилися, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні, зокрема особливого тяжкого злочину, за який передбачене максимальне покарання у виді довічного позбавлення волі, при цьому розгляд кримінального провадження по суті ще не розпочатий, у зв`язку з чим, враховуючи принцип безпосередності дослідження доказів судом, остання має можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується. Суд дійшов висновку про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, який не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої та запобігти ризикам.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник посилається на незаконність ухвали суду першої інстанції, просить скасувати її та постановити нову, якою змінити стосовно обвинуваченої запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121 120 гривень.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, що суд першої інстанції в порушення норм матеріального та процесуального права, не використав практику Рішення Конституційного Суду України від 08 липня 2003 року №14-рп/2003 у справі №1-23/2003, практику ЄСПЛ, не перевірив відповідність клопотання прокурора вимогам ст. 184 КПК. Посилання прокурора на те, що обвинувачена вчинила особливо тяжкий злочин не може безумовно свідчити, що остання у випадку зміни їй запобіжного заходу на більш м`який може переховуватися від суду. Вважає, що суд не мотивував належним чином своїх висновків про наявність підстав для продовження до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Позиції учасників судового провадження.

Учасники судового розгляду про час та дату апеляційного провадження повідомлені належним чином, клопотань про особисту участь до суду не надходили, у зв`язку з чим та на підставі ч. 4 ст. 422-1 КПК апеляційний суд здійснює розгляд без їх участі.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За положеннями ч. 3 ст. 315 КПК під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

За вимогами ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до вимог частин 3, 4 ст. 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно зі ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про незаконність прийнятого рішення та наявність підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою стосовно обвинуваченої на запобіжний захід у вигляді застави, колегія суддів вважає неспроможними.

З матеріалів справи слідує, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська є обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000671 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 статті 111, ч. 1 ст. 436-2 КК.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12 липня 2024 року з урахуванням наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК було продовжено строк тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 до 09 вересня 2024 року.

Під час підготовчого судового засідання прокурор подав клопотання про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 .

Доводи захисника про недотримання судом вимог ст. 184 КПК апеляційний суд не може розцінити як істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки стадія ст. 290 КПК вже відбулася, стороні захисту відкритті матеріали досудового розслідування, у зв`язку з чим захист обізнаний з доказами, якими прокурор обґрунтовує подане клопотання.

В даному випадку для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку статей 199, 331 КПК, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

З огляду на стадію кримінального провадження, яке наразі перебуває на стадії судового провадження і ОСОБА_7 вже пред`явлено обвинувачення, яке підлягає доведенню прокурором в суді за стандартом «поза розумним сумнівом», апеляційний суд не входить в перевірку питання «обґрунтованості підозри».

Апеляційний суд вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК і такі висновки суду є належним чином мотивованими.

За змістом ст. 178 КПК при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальних правопорушень, у вчиненні якого він обвинувачується, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, у тому числі наявність у нього родини й утриманців, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, тощо.

Суд першої інстанції правильно врахував, що тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченій у випадку визнання її винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

Апеляційний суд також зважає на характер інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, одне з яких за ч. 2 ст. 111 КК відноситься до особливо тяжкого злочину та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, яке свідчить про підвищену суспільну небезпеку, зокрема, що остання, згідно з твердженням сторони обвинувачення, яке наразі прокурор підтримує в суді, з мотивів непогодження з політикою представників української державної влади, підтримуючи ідеї проросійської спрямованості, надавала допомогу представнику держави-агресора рф у проведенні підривної діяльності проти України, зважаючи на її лояльність до ЗС рф, які здійснюють збройну агресію проти України, існує ризик вчинення цього ж злочину, або подібних злочинів, що можливо нівелювати виключно шляхом тримання підозрюваного під вартою. При цьому у разі не продовження строку тримання під вартою підозрювана зможе продовжити вчиняти злочин за допомогою месенджерів та мережі інтернет, оскільки правоохоронні органи не в змозі контролювати процес користування ОСОБА_7 мережею інтернет та месенджерами, що створить передумови для продовження злочину та вчинення нових.

Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України введено воєнний стан, а отже, в умовах, що існують в державі, викликаних безпрецедентною військовою агресією російської федерації проти України, у обвинуваченої ОСОБА_7 збільшуються можливості для ухилення від суду, оскільки здійснення належного контролю за поведінкою обвинуваченої з об`єктивних причин значно знижується.

З огляду на вищевикладене, у цьому кримінальному провадженні тяжкість висунутого обвинувачення не є вирішальною обставиною для висновку суду про наявність реального ризику можливих спроб обвинуваченої переховуватися від суду.

Обґрунтовано суд визнав, що ризик впливу на свідків не зменшився і продовжує існувати з огляду на те, що кримінальне провадження перебуває лише на стадії підготовчого судового засідання і судовий розгляд ще не відбувся. При цьому, апеляційний суд зважає, що ризик можливого впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Щодо існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК, то в цій частині колегія суддів також вважає обґрунтованим висновок місцевого суду про його існування і не зменшення, з огляду на те, що обвинувачена, перебуваючи на волі, маючи доступ до мережі Інтернет та мобільних додатків, з високою ймовірністю може вчинити або ж продовжити вчиняти аналогічні дії задля підтримання країни агресора у безпрецедентній воєнній агресії, спрямованій на повалення конституційного ладу України, захвату та знищення як територій України, так і її населення.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою при наявності продовження існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, а тому законних підстав для скасування ухвали і прийняття нової, відповідно до викладених в апеляційній скарзі доводів захисника, апеляційний суд не вбачає.

Судом першої інстанції та апеляційним судом розглянуто питання про застосування до обвинуваченої будь-якого альтернативного запобіжного заходу та колегія суддів вважає, що на даний час достатнім та необхідним є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім того, на час військового стану законодавець встановив заборону застосувати інший запобіжний захід, окрім як тримання під вартою до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК та надав дискреційні повноваження не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо цих злочинів (ч. 6 ст. 176, ч. 4 ст. 183 КПК). У зв`язку з чим доводи захисника в цій частині є неспроможними.

При цьому апеляційний суд враховує особу обвинуваченої, яка раніше не судима, має постійне місце проживання, проте вони самі по собі не спростовують і не зменшують ризики, які стали підставою для застосування та продовження стосовно неї запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Отже, для запобігання існуючим вище ризикам, забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченої та забезпечення проведення судового розгляду у розумні строки, суд апеляційної інстанції вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення клопотання прокурора та продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою є законним, обґрунтованим та належним чином мотивованим.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на... ухвали суду... про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За результатами апеляційного провадження, в межах доводів апеляційної скарги захисника та в межах повноважень суду апеляційної інстанції на даній стадії кримінального провадження, колегія суддів апеляційного суду не встановила підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду без змін.

Керуючись статтями 183, 315, 405, 407, 419, 422-1 КПК, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 серпня 2024 року про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 111, ч. 1 ст. 436-2 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4