КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/5334/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

21 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 05.09.2024,-

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ( в режимі ВКЗ) ОСОБА_6 ,

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.09.2024 клопотання прокурора задоволено. Продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 03 листопада 2024 року включно.

Визначено розмір застави у сумі п`ятдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) грн., із покладенням на обвинуваченого у разі внесення застави обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції вказав, що продовжують існувати ризики того, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення. Зазначені висновки суду ґрунтуються на тому, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, яке відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України, належить до тяжких злочинів, за вчинення якого обвинуваченому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк від чотирьох до шести років, даних про особу обвинуваченого, який у зареєстрованому шлюбі не перебуває, відомостей про наявність у обвинуваченого на утриманні малолітніх дітей чи дружини суду не подано, працевлаштований клінером в ПП «Клінінг-Про» прибиральником приміщень, позитивно характеризується за місцем проживання, має постійне місце проживання у м. Києві, раніше притягувався до кримінальної відповідальності на підставі вироку Дніпровського районного суду м. Києві від 04.12.2014 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, будучи повідомленим про дати слухання справи, та володіючи інформацією про те, що вказане кримінальне провадження перебуває на розгляді Солом`янського районного суду міста ухилявся від судового розгляду, у зв`язку з чим до останнього застосовувався привід та його двічі було оголошено у розшук. Таким чином виходячи з вищевикладеного, із врахуванням положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, та особи обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції дійшов висновку, що обвинувачений може вживати заходів спрямованих на переховування від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому саме запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави у сумі п`ятдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого на даному етапі розгляду кримінального провадження та запобігти встановленим ризикам.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 05.09.2024 та ухвалити нову ухвалу, якою застосувати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник вказує, що посилання сторони обвинувачення на ризики, визначені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є нічим не підтвердженими фактами, так як ризик переховування від суду нівелюється тим, що відносно ОСОБА_6 в період часу з 27.11.2018 по 24.01.2019 було застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з покладенням на нього обов`язків, визначених ст. 194 КПК України, які він виконав бездоганно.

Також апелянт вказує, що повідомлена підозра, яка на думку прокурора є повністю підтвердженою, до клопотання не долучалася і суду та стороні захисту не надавалася, не долучалися до клопотання і будь-які додатки - докази (фактичні дані) про те, що обвинувачений ОСОБА_6 планує переховуватися від суду чи скоїти інше кримінальне правопорушення. З дати повідомлення ОСОБА_6 про підозру від 19.11.2018 він жодного разу до кримінальної відповідності не притягувався, а отже ризик вчинення іншого кримінального правопорушення немає ніякого підґрунтя під собою.

Крім того, захисник зазначає, що надаючи усні пояснення суду про причини неявки в судові засідання, обвинувачений ОСОБА_6 зазначав, що навесні 2022 року, коли було призначено судове засідання по справі, він прибув до Солом`янського районного суду м. Києва, однак охорона в приміщення суду його не пропустила у зв`язку із бойовими діями, які проходили на той час на околицях міста Києва. В подальшому він доглядав за своєю бабусею, що знаходилася в тяжкому стані та проживала у одному із сіл Сумської області, на кордоні з Російською Федерацією, де також йшли бойові дії, а отже зв`язок із судом у нього було втрачено. Будь-які повістки про виклик до суду йому не приходили та не вручалися. Про те, що перебуває в розшуку він дізнався безпосередньо від працівників поліції після затримання, де йому і було вручено ухвалу суду від 21.06.2023, переховуватися від суду він не збирався та не збирається.

Апелянт вказує, що наразі ОСОБА_6 має малолітню дитину віком до 1 року, хоча зі своєю цивільною дружиною в офіційному шлюбі не перебуває, дружина проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Окрім того, ОСОБА_6 просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у зв`язку з тим, що має бажання мобілізуватися до ЗСУ, однак без проходження військово-лікарської комісії зробити цього не може, оскільки перебуває в ДУ «Київський слідчий ізолятор».

Окрім того, як зазначає апелянт, потерпіла у кримінальному провадженні вкотре судове засідання не з`являється, слухання по справі відбувається виключно для продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 , також станом на 05.09.2024 не має ніякого підтвердження того, що потерпіла сторона буде присутня у судовому засіданні 29.10.2024.

Також захисник вказує, що суд 05.09.2024 без будь-яких підстав збільшив розмір застави до 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка склала 151 400 грн.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, які просили задовольнити апеляційну скаргу з підстав наведених у ній, думку прокурора, яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника, посилаючись на законність та обґрунтованість ухвали суду, вивчивши надані судом першої інстанції матеріали провадження, проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих до апеляційного суду матеріалів, в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000918 від 28.01.2018 по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке обґрунтоване наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.09.2024 клопотання прокурора задоволено та продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 03 листопада 2024 року включно з визначенням розміру застави у сумі 151 400 (сто п`ятдесят одна тисяча чотириста) грн., із покладенням на обвинуваченого у разі внесення застави обов`язки, передбачені п.п. 1, 2, 3, 8 ч. 5 ст. 194 КПК України.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке продовження можливе.

Так, всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час виключають можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про те, що стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів, вони є безпідставними з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні тяжкого злочину проти власності, тяжкістю покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованому кримінальному правопорушенні, за який у випадку доведеності винуватості загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк до шести років, наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який офіційно не одружений, як встановив суд першої інстанції утриманців не має, працевлаштований клінером в ПП «Клінінг-Про» прибиральником приміщень, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше притягувався до кримінальної відповідальності на підставі вироку Дніпровського районного суду м. Києві від 04.12.2014 за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 186 КК України, має не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, у даному провадженні двічі оголошувався у розшук, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_6 може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, такі ризики наявні і виправдовують подальше його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_6 з дати повідомлення його про підозру жодного разу до кримінальної відповідальності не притягувався, про те, що перебуває у розшуку не знав та взагалі немає наміру переховуватись від суду, не спростовує обґрунтованість ризику та доцільність продовження строку тримання під вартою, а також ж не дає достатніх підстав вважати, що обвинуваченийне зможе здійснити дії, передбачені п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

До того ж, як слідує з оскаржуваної ухвали, ОСОБА_6 , будучи присутнім у судовому засіданні 31.05.2019 під час призначення обвинувального акту на підставі ухвали суду до судового розгляду, тобто, будучи повідомленим про слухання справи, та володіючи інформацією про те, що вказане кримінальне провадження перебуває на розгляді Солом?янського районного суду міста Києва у судові засідання, призначені у суді першої інстанції на 30.07.2019, 27.09.2019, 06.12.2019, 10.02.2020, 05.06.2020, 12.08.2020, 05.10.2020, 30.11.2020, 28.04.2021, 26.05.2021, 23.03.2022, 11.07.2022, 20.09.2022, 20.10.2022, 20.02.2023, 04.05.2023, 21.06.2023 не прибув, про причини неявки не повідомив. На підставі ухвали від 05.06.2020 щодо обвинуваченого ОСОБА_6 було застосовано привід, а у подальшому, на підставі ухвали від 26.05.2021 його було оголошено у розшук, надано дозвіл на його затримання з метою приводу до суду для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Більш того, надалі в обвинуваченого було відібрано розписку про те, що останній зобов`язується прибувати до суду за кожним викликом, та на підставі ухвали від 20.09.2021 провадження було поновлено, однак ОСОБА_6 продовжив не прибувати у судові засідання, ігноруючи судові виклики, і через численні неявки до суду, відносно останнього було застосовано привід. У подальшому, відповідно до ухвали від 21.06.2023 обвинуваченого ОСОБА_6 вже вдруге було оголошено у розшук, надано дозвіл на затримання останнього з метою його приводу до суду для розгляду клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судове провадження зупинено до розшуку обвинуваченого. Таким чином, посилання захисника про те, що його підзахисний не знав, що перебуває у розшуку, колегія суддів вважає сумнівними.

Посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 в апеляційній скарзі на не доручення стороною обвинувачення до клопотання підозри, колегія суддів, з огляду на стадію кримінального провадження, вважає безпідставними, оскільки особа перебуває у статусі підозрюваного до процедури висунення обвинувачення в порядку, передбаченому КПК на стадії досудового розслідування, тоді як у даному кримінальному провадженні досудове розслідування завершено, прокурором визнано зібрані під час досудового розслідування докази достатніми для складання обвинувального акта, ОСОБА_6 висунуте обвинувачення та обвинувальний акт спрямовано до суду, тобто ОСОБА_6 набув процесуального статусу обвинуваченого, і обґрунтованість висунутого щодо нього обвинувачення перевіряється судом першої інстанції на підставі обвинувального акту, шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів, на яких може ґрунтуватися або якими може спростовуватися обвинувачення, та яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і в сукупності в нарадчій кімнаті, шляхом ухвалення остаточного рішення у кримінальному провадженні.

Твердження захисника про наявність у обвинуваченого малолітньої дитини віком до одного року, колегія суддів до уваги не бере, оскільки вони не підтвердженні жодними доказами.

Доводи захисника про бажання ОСОБА_6 мобілізуватись до ЗСУ, а також посилання на нез`явлення потерпілої у судові засідання, самі по собі не можуть мінімізувати встановлені на даний час у кримінальному провадженні ризики та, з огляду на підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, на даному етапі провадження не можуть бутипідставою для застосування до нього іншого запобіжного заходу у виді домашнього арешту на певний період доби, як про це просить захисник.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.1, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про особу обвинуваченого підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні під вартою. Зважаючи на наведене, підстав вважати, що інший, менш суворий запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби, може забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянта про те, що прокурором не доведено існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними.

Приписи ч. 4 ст. 182 КПК України визначають, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі тощо.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про безпідставне збільшення розміру застави, то колегія суддів, вважає їх безпідставними, з урахуванням встановлених на даний час ризиків, характеру та обставин інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, в якому він обвинувачується, та інших обставин, що мають значення, у даному випадку, а тому на переконання колегії суддів,визначений альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі п`ятдесяти прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб,є цілком достатнім для виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення ним встановлених обов`язків послужить достатнім стримуючим фактором, що виключає з його сторони будь-яке бажання переховуватися від суду або вчинити інші протиправні дії.

Відтак, рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Будь -яких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегія суддів, не вбачає.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави, а не інший запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби, про що зазначає захисник має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 05.09.2024, якою продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 03 листопада 2024 року включно - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4