ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.08.2024 Справа №607/16726/24 Провадження №1-кп/607/1808/2024

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000201 від 20 червня 2024 року відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Оленівка, Гусятинського району, Тернопільської області, громадянина України, із вищою освітою, розлученого, непрацюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, ветеран війни - учасник бойових дій

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , потерпілої ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції з власних технічних пристроїв), представника потерпілого - адвоката ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ:

20 червня 2024 року близько 14 години, водій ОСОБА_3 , в порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року зі змінами та доповненнями (далі - ПДР), а також вимог, які наведені у абзаці 5 частини 2 статті 16 Закону України «Про дорожній рух» (№ 3353-XII від 30.06.1993), із змінами та доповненнями, перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння (1,48 (промілле) етилового спирту в крові), керував автомобілем «VOLVO S80», р.н. НОМЕР_1 , із пасажиром ОСОБА_8 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні, рухався проїзною частиною автомобільної дороги М-30 «Стрий - Умань - Дніпро - Ізварине (через мм. Вінницю, Кропивницький)» в межах вулиці Зелена, що у с. Підгородне, Тернопільського району зі сторони с. Почипинці Тернопільського району у бік м. Тернопіль.

У цей час, на ділянці вказаної вулиці, що навпроти магазину «Витребеньки», на тротуарі, який прилягає до проїзної частини зліва, стояла пішохід ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час руху водій автомобіля «VOLVO S80» ОСОБА_3 , внаслідок алкогольного сп?яніння, не був достатньо уважним та не стежив належно за дорожньою обстановкою, щоб своєчасно реагувати на її зміну та не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху, чим порушив вимоги п. 2.3 (б, д) ПДР.

Унаслідок цього в порушення вимог п.п. 1.10 (в частині визначення понять «безпечна швидкість», «дорожні умови», «дорожня обстановка» та виконання їх вимог) та 12.1 ПДР, водій ОСОБА_3 , під час проїзду ділянки вказаної автодороги, що в межах АДРЕСА_2 , не обрав в установлених межах таку безпечну швидкість транспортного засобу із врахуванням дорожньої обстановки, не застосував такі прийоми керування транспортним засобом, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого допустив виникнення заносу автомобіля «VOLVO S80», р.н. НОМЕР_2 , його некерований виїзд за межі проїзної частини на лівий тротуар, де відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_6 , а також подальший з?їзд у кювет та перекидання вказаного автомобіля.

Унаслідок дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми тазу у виді переломів правих клубової і крижової кісток, обох лонних і сідничних кісток та пошкодження зв`язкового апарату (розриву правого крижово-клубового зчленування та вентральних зв?язок лівого крижово-клубового зчленування); закриту черепно-мозкову травму - струс головного мозку, із зовнішніми ушкодженнями - "рваними" ранами губи та лобової ділянки голови, численні садна і рани голови та обличчя, "підшкірна гематома" голови (без уточнення локалізації).

Крім цього, у ОСОБА_6 лікарями були описані численні садна тулуба ( в одному із записів - "спини зліва") та кінцівок (без уточнення локалізації).

Виявлені в ОСОБА_6 ушкодження, зважаючи на їх вид, відсутність ознак консолідації (зрощення) переломів, утворились від дії тупих предметів незадовго до її госпіталізації у лікувальний заклад, не виключено у вказаний в постанові термін події.

Виявлені у ОСОБА_10 тілесні ушкодження не були небезпечними для життя та у своєму клінічному перебігу супроводжуються тривалим (більше 21 день) розладом здоров?я і за цією ознакою належать до середньої тяжкості - п.п. 2.2.1 (a, в), 2.2.2 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (МОЗ України, Київ, 1995).

Порушення водієм автомобіля «VOLVO S80» ОСОБА_3 вимог п. 12.1 ПДР перебуває в прямому причинному зв?язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та спричиненням потерпілій ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Отже, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

19.08.2024 між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 , укладено угоду про примирення.

Зміст укладеної угоди про визнання примирення.

Сторони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286-1 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При вирішенні питання про укладення даної угоди враховано наступні обставини:

- цивільний позов у кримінальному провадженні потерпілим - не заявлявся.

- потерпілій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченим ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , добровільно відшкодовано шкоду в повному обсязі.

Згідно з угодою, обставинами, що пом`якшують покарання є:

- щире каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину;

- добровільне повне відшкодування шкоди;

- вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Обставин, які обтяжують покарання - не встановлено.

Обставини, які характеризують особу обвинувачено: раніше не судимий, учасник бойових дій.

Враховуючи обставини, що пом`якшують покарання, зокрема: щире каяття, визнання вини та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне повне відшкодування шкоди, вперше притягується до кримінальної відповідальності, сторони домовились про призначення обвинуваченому узгодженого покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі двох тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири) тисячі гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Відповідно до угоди, сторонам відомо та зрозуміло, що відповідно до вимог ст. 473 КПК України наслідком укладення та затвердження даної угоди про примирення є: для обвинуваченого - обмеження його права на оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України, а також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 КПК України; для потерпілого - обмеження права оскарження вироку згідно з положеннями статей 394 та 424 КПК України та позбавлення права вимагати в подальшому притягнення особи до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди.

В угоді передбачені наслідки укладання та затвердження угоди про примирення, встановлені ст. 476 КПК України, та наслідки її невиконання.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про можливість затвердження угоди про примирення. Перевірка судом відповідності угоди вимогам КПК України та положення закону, якими він керується.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим про примирення.

Згідно ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, та яке згідно ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів.

У судовому засіданні обвинувачений, захисник, потерпіла та її представник, підтримали угоду про примирення, просили її затвердити.

Прокурор заявив, що дана угода підлягає до затвердження.

Обвинувачений беззастережно визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, із запропонованим видом та мірою покарання погодився.

Потерпіла повідомила, що вона розуміє, що внаслідок затвердження угоди судом, вона буде позбавлена права вимагати в подальшому притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за відповідне кримінальне правопорушення і змінювати розмір вимог про відшкодування шкоди. Зазначила, що вони з ОСОБА_3 примирилися.

Перевіривши угоду про примирення між потерпілою та обвинуваченим вимогам кримінального процесуального закону і закону про кримінальну відповідальність, заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисника та потерпілої, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про примирення з огляду на наступне.

Судом з`ясовано, що обвинувачений повністю розуміє свої права, визначені в п. 1 ч. 5 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення щодо якого він визнає себе винним, та вид покарання.

Також судом встановлено, що потерпіла повністю розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ст. 473 КПК України.

На підставі пояснень обвинуваченого та потерпілої суд переконався, що укладення сторонами угоди про примирення є добровільною, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Згідно з ч. 3 ст. 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Відповідно до ч. 1 ст. 469 КПК України, угода про примирення може бути укладена за ініціативою потерпілого, підозрюваного або обвинуваченого. Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді).

Отже, підстави для відмови у затвердженні угоди відсутні, остання відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за даний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання (ст. 69 КК) може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного.

Вказана норма Закону передбачає, що у кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання, а в резолютивній - послатися на ч. 1 ст. 69 КК України.

Суд при вирішенні питання про можливість призначення покарання узгодженого сторонами угоди враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, те, що він є учасником бойових дій, його сімейний стан, обставини, що пом`якшують покарання, а саме повне визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненому, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне добровільне відшкодування заподіяної потерпілій шкоди, думку потерпілої щодо можливості призначення покарання у виді штрафу та відсутність у неї будь-яких майнових та моральних претензій до обвинуваченого, відношення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, оцінки негативно своїх дій, прагнення стати на шлях виправлення та обіцянки не допускати в майбутньому вчинення правопорушень.

Враховуючи викладене, суд за наявності вищевказаних обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, вирішуючи питання про можливість затвердження укладеної сторонами угоди, призначення узгодженої міри покарання, вважає, за можливе застосувати ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції частини статті обвинувачення та визначеного ст. 53 КК України, у виді штрафу в доход держави, виходячи з того, що саме таке покарання буде відповідати вчиненому обвинуваченим кримінальному правопорушенню і буде достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових злочинів, а також вказане покарання обумовлене укладеною сторонами кримінального провадження угодою про примирення.

Узгоджене сторонами у судовому засіданні покарання відповідає вимогам ст. ст. 50, 65 КК України.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про можливість затвердження укладеної між потерпілою ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_3 угоди про примирення і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 у виді домашнього арешту - скасувати.

Згідно з ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 липня 2024 року (справа № 607/14621/24) накладено арешт, шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, на автомобіль марки «VOLVO S80», р.н. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 , який суд вважає, слід скасувати.

При вирішенні питання про долю речових доказів у даному кримінальному провадженні суд керується положеннями частини 9 статті 100 КПК України.

Речовий доказ у кримінальному провадженні: автомобіль марки «VOLVO S80», р.н. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 та зберігається на території майданчика ГУНП в Тернопільській області, що знаходиться за адресою: , АДРЕСА_3 - повернути ОСОБА_3 .

За змістом частини другої статті 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Таким чином, слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення у кримінальному провадженні:

- судової інженерно-транспортної експертизи від 04.07.2024 № СЕ-19/120-24/7677-ІТ в розмірі 3786,40 гривень;

- судової інженерно-транспортної експертизи від 15.07.2024 № СЕ-19/120-24/7673-ІТ в розмірі 6058,24 гривень;

- судової інженерно-транспортної експертизи від 25.07.2024 № СЕ-19/120-24/7688-ІТ в розмірі 2271,84 гривень.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 370, 373, 374, 471, 473-475, 476 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Затвердити угоду про примирення, укладену 19 серпня 2024 року між обвинуваченим ОСОБА_3 та потерпілою ОСОБА_6 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання за даним кримінальним правопорушенням, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень, з позбавленням права керувати транспортними засобами, на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід у виді домашнього арешту застосований до ОСОБА_3 - скасувати.

Скасувати арешт, накладений шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування, згідно з ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 04 липня 2024 року (справа № 607/14621/24), на автомобіль марки «VOLVO S80», р.н. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 .

Речовий доказ у кримінальному провадженні: автомобіль марки «VOLVO S80», р.н. НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_3 та зберігається на території майданчика ГУНП в Тернопільській області, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 - повернути ОСОБА_3 , після набрання вироком законної сили.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати за проведення у кримінальному провадженні:

- судової інженерно-транспортної експертизи від 04.07.2024 № СЕ-19/120-24/7677-ІТ в розмірі 3786,40 гривень;

- судової інженерно-транспортної експертизи від 15.07.2024 № СЕ-19/120-24/7673-ІТ в розмірі 6058,24 гривень;

- судової інженерно-транспортної експертизи від 25.07.2024 № СЕ-19/120-24/7688-ІТ в розмірі 2271,84 гривень.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності за ч. 2 ст. 389-1 КК України.

Головуючий суддяОСОБА_1