1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/4024/24 1-кп/335/591/2024
30 липня 2024 року м. Запоріжжя
Орджонікідзевський районний суд м.Запоріжжя в складі:
головуючого судді : ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2
за участю: прокурора ОСОБА_3 ,
обвинуваченого ОСОБА_4 ,
До суду від захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 надійшло клопотання, в якому заявник просить скасувати арешт на майно, яке було накладено в рамках кримінального провадження, а саме :куртку чорного коляру «Nortfolk»;пару взуття чорно-сірого кольору;штани спортивні сірого кольору «Hoodrich»;кофта спортивна сірого кольору «Hoodrich»-мобільний телефон «Sumsung Galaxy M23 5G 4128 GB SM-M236BIDGSEK»; мобільний телефон «Sumsung» білого кольору imeil: НОМЕР_1 ;зіп-пакет із кристалічною речовиною білого кольору, так як на теперішній час досудове розслідування завершене, всі слідчі дії та експертні дослідження завершені, в подальшому у застосуванні цього заходу арешту особистих речей ОСОБА_4 - відпала потреба, кримінальне провадження розглядається у суді.
У судовому засіданні захисник підтримав клопотання частково, за виключенням вимог про скасування арешту із зіп-пакету із кристалічною речовиною білого кольору, просив клопотання в іншій частині задовольнити.
У судовому засіданні ОСОБА_6 підтримав клопотання, прохав суд його задовольнити.
Прокурор не заперечував проти заявленого клопотання.
Дослідивши надані матеріали в межах вирішуваного клопотання, заслухавши учасників процесу, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні клопотання про скасування арешту, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Таким чином, арешт майна має бути скасованим повністю або частково, якщо: відпали підстави його застосування; арешт було накладено необґрунтовано.
Тобто особа, що заявила клопотання про скасування арешту, повинна довести, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.
Суд зазначає, що заявником до клопотання не було долучено доказів, які б підтверджували, що в подальшій дії заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна відпала потреба.
Як зазначено у клопотанні та випливає з ухвали слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 24.01.2024 було накладено арешт для збереження речових доказів.
Наразі майно на яке було накладено арешт у кримінальному провадженні не втратило ознак речового доказу і арешт майна необхідний саме для його збереження, а стадія судового слідства ще не закінчилася, всі докази судом ще не досліджені.
Суд звертає увагу, що проведення судових експертиз є лише одним із доказів, який тільки у сукупності із іншими доказами, може свідчити про те, що відпала потреба у застосуванні такого запобіжного заходу, як арешт майна у рамках кримінального провадження, порушеного за ч. 3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 3 КПК України кримінальне провадження складається із досудового розслідування і судового провадження.
По вказаному кримінальному провадженні триває ще стадія судового засідання, всі докази по справі ще не досліджені, обвинувачений вину не визнає.
Враховуючи зазначене, суд вважає, що скасування арешту обвинуваченого на даній стадії судового провадження є передчасним, оскільки скасування арешту майна в даному випадку може зашкодити всесторонньому та об`єктивному дослідженню доказів у справі.
На підставі викладеного, суд приходить до переконання, що в задоволенні поданого клопотання про скасування арешту майна слід відмовити, оскільки заявником не було доведено необґрунтованості накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, а також в судовому засіданні встановлено, що на даний час не відпала потреба у дії такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.
Окрім того, у судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 усвідомлюючи суворість та невідворотність покарання, може переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, що свідчить про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не зможе запобігти вищезазначеним ризикам, прокурор просить продовжити стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб. Крім того, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ч. 4 ст. 183 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, щодо злочину, який вчинений із застосуванням насильства та який спричинив загибель людини. Прокурор в судовому засіданні стверджував, що вжиття більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою з огляду на обставини скоєного та ризики, які існують.
Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_5 заперечували проти продовження запобіжного заходу тримання під вартою.
Заслухавши пояснення сторін кримінального провадження щодо вказаного клопотання, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Відповідно до ч. 1, п.п.1,2,3,4 ч. 1, ч. 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити ці дії.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.
При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; ризик переховування від суду; можливість вчинення іншого правопорушення особою; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 р.).
Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Летельє проти Франції" від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.
Тобто із зазначеного рішення слідує, що у справах, де особа підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений у ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.
Вирішуючи клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 який у відповідності до ст. 12 КК України, віднесений до категорії особливо тяжких злочинів, дані про особуобвинуваченого. ОСОБА_6 раніше не судимий в ст. 89 КК України, враховується його вік, його сімейний стан- не одружений, на утриманні дітей не має, військовослужбовець, його стан здоров`я, відсутність будь-яких відомостей щодо незадовільного стану здоров`я та неможливості перебування під вартою, відсутність зареєстрованого місця проживання.
Виходячи з тяжкості інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі, суд дійшов висновку про продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КК України, про які наведено прокурором у судовому засіданні.
При цьому, перевіряючи доводи прокурора на предмет існування ризиків, суд встановив, що заявлені прокурором ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно існують.
З урахуванням особи обвинуваченого, зокрема того, що він обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, обґрунтованими є й доводи сторони обвинувачення про те, що у разі незастосування до ОСОБА_4 найсуворішого запобіжного заходу, останній може переховуватись від органу досудового слідства або суду та впливати на потерпілого та свідків, які ще не допитувалися у судовому засіданні.
Між тим, твердження сторони обвинувачення щодо того, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення судом відхиляються, оскільки ґрунтуються лише на припущеннях.
Виходячи з інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, з урахуванням даних про його особу, при вирішенні даного клопотання, суд враховує його суспільну небезпеку, шкідливість неправомірної поведінки для суспільства, усвідомлення її обвинуваченим.
Застосований до обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за обставин даного кримінального провадження та серйозності висунутого проти ОСОБА_4 обвинувачення, з урахуванням встановлених ризиків, на думку суду, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не надає можливості перешкоджати інтересам правосуддя шляхом ухилення від суду. Наявний ризик є дійсним та триваючим, і він виключає на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який і у судовому засіданні не встановлено даних, які б свідчили про зменшення вказаних ризиків.
Обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом не встановлено та стороною захисту не доведено.
Зазначені обставини дають підстави для висновку, що інший запобіжний захід, крім тримання під вартою, не зможе ефективно попередити спроби обвинуваченого ухилитися від суду, а також для запобігання ризикам, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні, суд вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу.
З моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід, а тому посилання захисту щодо можливості застосування до ОСОБА_4 іншого запобіжного заходу, судом відхиляються.
Оскільки ОСОБА_7 інкримінується вчинення злочину із застосування насильства до потерпілого, суд відповідно до ч.4 ст.183 КПК України не визначає розмір застави.
Інші запобіжні заходи, крім тримання під вартою, на думку суду, не змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу із визначенням конкретного строку і за доцільне продовжити строки дії запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_7 під вартою на умовах, визначених ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20.01.2024 року на 60 днів до 27.09.2024 року, оскільки раніше закінчити судовий розгляд даного кримінального провадження не надається можливим.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-174, 177, 178, 182, 183, 184, 192-194, 331,336 КПК України,суд,-
У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, відмовити.
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляду тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.
Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч. 1 ст. 115 КК України, на умовах, визначених ухвалою слідчого судді Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 20.01.2024 року, на 60 (шістдесят) днів, без визначення застави, до 27 вересня 2024 року включно.
Ухвала діє з дня її постановлення та в межах строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , датою закінчення дії ухвали є 27 вересня 2024 року.

Ухвала в частині продовження строку запобіжного заходу може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду у п`ятиденний строк з дня її проголошення. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1