Справа № 463/9909/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/1730/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2024 року,

встановила:

цією ухвалою відмовлено в задоволені скарги ОСОБА_6 на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові.

Не погоджуючись із рішенням слідчого судді, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та винести ухвалу про відкриття провадження за скаргою.

Окрім того просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2024 року, мотивуючи тим, що копію такої він отримав 18 листопада 2024 року.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що ухвала постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

На апеляційний розгляд ОСОБА_6 не з`явився та про причини неявки не повідомив, хоча про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином за вказаною ним електронною адресою.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття ОСОБА_6 в судове засідання не перешкоджає проведенню розгляду.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що строк апеляційного оскарження слід поновити, а апеляційну скаргу залишити без задоволення з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчий суддя при постановленні оскарженої ухвали дотримався в повному обсязі.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК України слідчий, прокурор, невідкладно, але не пізніше 24 години після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Відповідно до висновку зробленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18 у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Відповідно до ч.4 ст.214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Разом з тим зміст ч.1 ст.214 КПК України не передбачає обов`язку слідчого чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим КК України.

Таким чином, внесенню до ЄРДР підлягають відомості із заяв, в яких міститься виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, а не із заяв чи повідомлень про події, у яких немає достатньої інформації, що вказує на вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова зі скаргою на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою від 10.10.2024.

Із змісту скарги, вбачається, що ОСОБА_6 звернувся в ДБР із заявою про кримінальне правопорушення від 10.10.2024, у якій зазначив, що 11.09.2024 з 15:00 год. до 18:00 год. він виконував свої обов`язки згідно з договором з підозрюваною ОСОБА_7 на 1-му поверсі біля загальної канцелярії, однак йому почала перешкоджати у цьому якась дівчина, ймовірно секретар судових засідань ОСОБА_8 , на яку заявник не звертав жодної уваги, яка маючи хибну (викривлену) уяву про доцільність турбувати захисника, в особистих інтересах та в групі за попередньою змовою з прокурором ОСОБА_9 , 11.09.2024 о 16:30 год. залишила межі залу судових засідань з метою нібито закликання ОСОБА_6 на засідання, хоча в той час він був зайнятий запланованими в інтересах ОСОБА_7 справами, ефективно та сумлінно використовуючи час перебування, яке було заздалегідь заплановане саме для цієї мети, а саме: підготовку об`ємної розписки про отримання копій ухвал, у зв`язку з чим не міг планувати з`явлення в судове засідання, повідомлення про яке від секретаря судового засідання йому на мобільний телефон не приходило. Створення секретарем судових засідань ілюзії для слідчого судді про повідомлення захисника про час і місце судових засідань, бігання перед очима захисника, створило велику шкоду честі, гідності та діловій репутації заявника, унеможливило звичне виконання, починаючи з 02.1.2024 та аж до 02.10.2024 зобов`язань по договору з підозрюваною, оскільки потребує надзвичайно великих зусиль для системного висвітлення на підставі поданих у заяві відомостей про спланований характер дій прокурора ОСОБА_9 . й секретаря судових засідань ОСОБА_8 . Наведене, на думку ОСОБА_6 , свідчить про вчинення службовою особою з використанням свого службового становища злочину, передбаченого ч.2 ст.397 КК України, тому просив розпочати досудове розслідування.

За результатами розгляду скарги ОСОБА_10 , слідчим суддею ухвалено рішення про відмову у задоволенні скарги, яке на переконання колегії суддів, відповідає фактичним обставинам справи, є належним чином обґрунтованим та вмотивованим.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком слідчого судді про те, що з викладених у заяві ОСОБА_6 фактів не вбачається не лише об`єктивних, а й будь-яких даних, які могли б свідчити про ознаки злочину, передбаченого ч.2 ст.397 КК України, оскільки ОСОБА_6 не зазначено жодних відомостей про вчинення службовою особою з використанням свого службового становища в будь-якій формі перешкод до здійснення ОСОБА_6 правомірної діяльності захисника чи представника особи по наданню правової допомоги або порушення встановлених законом гарантій його діяльності та професійної таємниці. Крім цього, не свідчить про такі і викладені у заяві доводи про намагання секретаря судового засідання повідомити учасника справи про дату та час судового засідання. Більше того, як зазначено у самій заяві ОСОБА_6 на неї жодної уваги не звертав.

Таким чином, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що підстави для задоволення скарги ОСОБА_6 на бездіяльність ДБР, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за його заявою від 10.10.2024, відсутні.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Ці аргументи не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

З огляду на наведене, колегія суддів апеляційного суду вважає, що слідчий суддя районного суду повно і об`єктивно дослідив матеріали провадження та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність органу досудового розслідування, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає рішення слідчого судді законним і обґрунтованим та підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2024 року.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 24 жовтня 2024 року якою відмовлено в задоволені скарги ОСОБА_6 на бездіяльність Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: