ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1351/24 Справа № 202/30/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2024 року Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі, матеріали з кримінального провадження №0000188 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судиму,

підозрювану за ч. 3 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч. 3 ст. 206-2, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді від 01 липня 2024 року застосовано стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком з 28 червня 2024 року на 60 діб, без визначення застави.

Своє рішення слідчий суддя мотивував обґрунтованою підозрою стосовно ОСОБА_7 та встановив наявність ризику, що остання може переховуватися від суду та слідства, а також слідчий суддя врахував обставини зазначені в ст. 178 КПК України, тому дійшов висновку про необхідність застосування виключного запобіжного заходу. Також слідчий суддя не визначив заставу керуючись п.4 ч.4 ст. 183 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого, або визначити заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Також встановити порушення ст. 206 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовані тим, що рішення слідчого судді немотивоване, так як відсутні посилання на докази. При цьому, захисник вказує, що ризик не доведеним, а тяжкість покарання не свідчить про їх наявність. Відсутні й докази обґрунтованої підозри. Відсутні в рішення слідчого судді й посилання про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів. Захисник зазначає, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, сім`ю, працює ФОП, раніше не судима, позитивно характеризується. Крім цього, захисник вважає, що в даному випадку можливо визначити розмір застави, так як ОСОБА_7 ніколи не спілкувалася з іншими підозрюваними та свідками, не здійснювала тиску, інкриміновані події мали місце 10 років тому.

Також захисник вказує про незаконне затримання, оскільки в протоколі не зазначено підстав затримання по подіям 10 річної давності, без ухвали слідчого судді.

В апеляційному суді захисник та ОСОБА_7 підтримали вимоги апеляційної скарги.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, ухвалу слідчого судді, та матеріали клопотання, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону застосувавши до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, згідно до матеріалів клопотання ГУ НП України в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому в ЄРДР за №0000188 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч.3 ст. 206-2, ч.1 ст. 255, ч.ч.3,5 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч.ч.3, 4 ст. 358 КК України.(Т.1 а.с.25-27)

28 червня 2024 року ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру за ч. 3 ст. 27, ч.4 ст. 28, ч. 3 ст. 206-2, ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України.(Т.1 а.с.111-113, 116-117)

Перевіряючи доводи апеляційної скарги про порушення порядку затримання, то апеляційним судом таких не встановлено, оскільки в протоколі затримання вказані підстави затримання, які відповідають п.4 ч.1 ст. 208 КПК України, та ухвала слідчого судді на здійснення таких дій в даному випадку не є обов`язковою. При цьому, під час апеляційного перегляду прокурор пояснив, що в Індустріальному районному суді м. Дніпропетровська перебуває на розгляд кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 на яке остання 28 червня 2024 року не з`явилася та перебувала за місцем проживання в Київській області, тому було прийнято рішення про затримання ОСОБА_7 . Підтвердженням наявності обвинувального акту стосовно ОСОБА_7 у вказаному суді є дані(а.с.159) з сайту Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, які долучені до клопотання та не заперечувалися ні стороною захисту, ні самою підозрюваною під час апеляційного перегляду.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, що долучені до клопотання, а саме: протоколом тимчасового доступу до речей та документів від 19.02.2024; протоколом зборів ТОВ «Агроінвест Компані» від 27.05.2014; реєстром присутніх на зборах від 27.05.2014, підпис ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ; наказом про призначення директором ТОВ «Агроінвест Компані» ОСОБА_9 від 28.05.2014; протоколом зборів ТОВ «Сільсогосподарське підприємство Дзержинець» від 08.07.2014; протоколом зборів ТОВ «Агроінвест Компані» від 11.07.2014; протоколом №04/2014 від 11.07.2014 загальних зборів ТОВ «Агроінвест Компані»; актом до протоколу №04/2014 від 11.07.2014 загальних зборів ТОВ «Агроінвест Компані»; протоколом № 05/2014 від 11.07.2014 загальних зборів в особі Єдиного учасника ТОВ «Агроінвест Компані»; протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Дзержинець» № 14-004 від 11.07.2014 та реєстру присутніх на даних зборах від 11.07.2014 щодо передачі нерухомого майна за адресами: Дніпропетровська обл., Дніпропетровський район с. Степове, вул. Механізаторів, буд. 1,2,3,4 від ТОВ «Агроінвест Компані» до ТОВ "Сільськогосподарське підприємство "Дзержинець"; вихід ТОВ «Агроінвест Компані» зі складу Учасників ТОВ «Сільськогосподарське підприємство «Дзержинець» з перерозподілом майнового внеску; протоколом допиту підозрюваної ОСОБА_11 від 29.06.2024; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками підозрюваною ОСОБА_11 від 29.06.2024; протоколом проведення слідчого експерименту за участі підозрюваної ОСОБА_11 від 29.06.2024 року і були враховані слідчим суддею, і вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень.

За наведених обставин, доводи сторони захисту, щодо недоведеності підозри є безпідставними. При цьому слідчий суддя послався на докази обґрунтованості підозри в ухвалі.

Стосовно наданих під час апеляційного перегляду додаткових даних на підтвердження обґрунтованості підозри, то вони не суперечать іншим долученим до клопотання матеріалах, та обставинам викладеним в підозрі стосовно ОСОБА_7 .

Апеляційний суд визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризику, передбаченого ст.177 КПК України, який зазначений в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на наступне.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, переховування ОСОБА_7 апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки на даний час вона підозрюється у скоєнні ряду кримінальних правопорушень, серед яких є особливо тяжкий злочин, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років. При цьому, ОСОБА_7 проживає за межами м. Дніпра та області де знаходиться орган досудового розслідування. Також враховується встановлені органом досудового розслідування обставини вчинення кримінальних правопорушень ОСОБА_7 , які викладені в підозрі, а саме, що остання є організатором злочинної діяльності.

Підозрювана ОСОБА_7 , хоча і має постійне місце проживання, перебуває в цивільному шлюбі, є ФОП, раніше не судими, хворіє однак ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, не можна визнавати недоведеним.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги про відсутність ризику є безпідставними, так як наявність ризика є доведеною.

Таким чином, приймаючи рішення про застосування до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального закону, врахував усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу та обрав останній винятковий у вигляді тримання під вартою, довівши, що більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, та саме такий вид унеможливить здійснити ОСОБА_7 дії, передбачені п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Дані про особу ОСОБА_7 зазначені в апеляційній скаргі мають місце, але враховуючи обґрунтованість підозри та наявність ризику не дають підстав для відмови у задоволенні клопотання слідчого.

Стосовно прохання сторони захисту про визначення розміру застави ОСОБА_7 , то апеляційний суд зазначає таке.

Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування; щодо злочину, який спричинив загибель людини; щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею; щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України; щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

Згідно підозри стосовно ОСОБА_7 останній інкримінується вчинення злочину, передбаченого ст. 255 КК України, що дає право слідчому судді не визначати заставу підозрюваній. Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді щодо не визначення розміру застави ОСОБА_7 , так як вона є організатором злочинної організації відповідно до підозри.

Таким чином, враховуючи наведене, конкретні обставини кримінального провадження, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, що у повній мірі відповідає вимогам закону.

Рішення слідчого судді відповідає положенням 196 КПК України.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 липня 2024 року, якою застосовано стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком з 28 червня 2024 року на 60 діб, без визначення застави залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4