В И Р О К

Іменем України

26.07.2024 р.

Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жмеринка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000247 від 11.08.2021 року, по обвинуваченню ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Хуст Закарпатської області, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , з базовою загальною середньою освітою, не працюючого, одруженого, військовозобов`язаного, раніше засудженого: вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 19.05.2008 року за ч.2 ст.186, ст.75 КК України на чотири роки позбавлення волі, із звільненням від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на три роки, вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 27.10.2010 року за ч.3 ст.185, ст.71 КК України на п`ять років позбавлення волі, вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16.02.2015 року за ч.1 ст.162, ч.З ст.186, ст.70 КК України на п`ять років шість місяців позбавлення волі, вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 03.12.2021 року за ч.2,3 ст.185, ст.70 КК України на три роки шість місяців позбавлення волі; вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 26.09.2022 року, ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 22.02.2023 року за ч.4 ст.185, ст.71 КК України на п`ять років один місяць позбавлення волі,

- у вчиненні злочину, відповідальність за який передбачена ч.3 ст.185 КК України,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_5 , маючи не зняту та непогашену судимість за вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 16.02.2015 року за ч.1 ст.162, ч.З ст.186 КК України, на шлях виправлення не став та вчинив новий умисний злочин, а саме 09.08.2021 року вирішив проникнути на територію домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_7 , оскільки він проживав по сусідству з останнім та розраховував, що там можуть знаходитись цінні речі. Задля цього ОСОБА_5 приблизно о 21 годині 30 хвилин 09.08.2021 року, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливим мотивом та метою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, розуміючи явну протиправність своїх дій, неправомірно проник на огороджену територію вказаного домоволодіння ОСОБА_7 , після чого з-під капоту незамкненого автомобіля марки "ВАЗ 2101", державний номерний знак " НОМЕР_1 ", викрав автомобільний акумулятор жовтого кольору марки "Forse" моделі "6 СТ-60", вартість якого відповідно до висновку судової транспортно- товарознавчої експертизи від 15.09.2021 року №6124/21-21 становить 465 гривень. Продовжуючи свої протиправні дії, ОСОБА_5 через незачинені двері увійшов до підсобного приміщення, що знаходиться на території цього ж домоволодіння, після чого підбурений жагою до легкої наживи, переконавшись, що він діє таємно та за ним не спостерігають сторонні особи, бажаючи збагатитись за рахунок чужої власності, вчинив крадіжку зварювального апарату кустарного виробництва, чорного кольору, з двигуном потужністю 7 кВт, вартість якого не визначена внаслідок недостатності даних для ідентифікації. Після цього, ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник разом з викраденим майном, яким розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду в розмірі 465 гривень.

Вказані дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повтроно, поєднане із проникненням у інше приміщення.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 винуватим себе у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, визнав повністю. Пояснив, що він не має заперечень та доповнень до формулювання обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті. Вказав, що 09.08.2021 року з території домоволодіння свого сусіда ОСОБА_7 він вчинив крадіжку автомобільного акумулятора жовтого кольору, та саморобного зварювального апарату. Ці викрадені речі він здав до пункту прийому металобрухту, що знаходиться в АДРЕСА_2 , за що отримав грошові кошти в сумі 300 грн, які витратив на цигарки, хліб та чай. Дозволу на використання даних речей він у ОСОБА_7 не отримував, а сам зайшов на огороджену парканом територію домоволодіння останнього через хвіртку. Завдану злочином шкоду потерпілому ОСОБА_8 він не відшкодував, бо не встиг, оскільки невдовзі поїхав до Закарпаття, де його затримали за вчинення іншого злочину. Розумів, що його заволодіння чужим майном є протиправним. З найменуванням та вартістю викраденого ним майна погодився. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд його суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_7 за його належним викликом в судове засідання не з`явився, поважних причин своєї неявки не повідомив. Сторони кримінального провадження не заперечили щодо проведення розгляду справи без участі потерпілого.

Відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

Сторонами заявлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин; їх позиція є істинною та добровільною.

Судом роз`яснено учасникам судового провадження, що у цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржувати ці фактичні обставини справи у апеляційному порядку, за наслідком чого не отримано їх заперечень проти вказаного порядку та обсягу дослідження доказів.

Суд, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим, заслухавши сталу думку учасників судового розгляду, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позицій, на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та ухвалив обмежитись допитом обвинуваченого, із дослідженням відомостей, які характеризують особу обвинуваченого. При цьому суд виходить з того, що вчинене кримінальне правопорушення не є складним, обвинувачений ОСОБА_5 не має будь-яких фізичних чи психічних вад, розуміє суть пред`явленого обвинувачення та зміст фактичних обставин справи, які ним визнано добровільно, усвідомлюючи неможливість у подальшому оспорити ці фактичні обставини в апеляційному порядку, про що із захисником заявили в судовому засіданні, а тому у суду відсутні сумніви щодо добровільності та істинності позиції сторін з вказаних питань.

Таким чином, судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 повторно вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за що він повинен нести кримінальну відповідальність за ч.3 ст.185 КК України, за кваліфікуючою ознакою вчинення крадіжки, що поєднана з проникненням у інше приміщення.

При призначенні міри покарання суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 є громадянином України та має повнолітній вік (а.с.70), раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів проти власності (а.с.75-77,78-82); за попереднім місцем постійного проживання характеризується задовільно (а.с.74); на обліку у лікаря нарколога не перебував, за психіатричною допомогою не звертався (а.с.72,73), згідно власних пояснень існує за рахунок випадкових заробітків.

Ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_5 щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, слід віднести до таких, що пом`якшують його покарання.

До обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд відносить рецидив злочинів.

Досудова доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_5 не складалася згідно приписів п.2 ч.4 ст.314-1КПК України щодо особи, яка вже відбуває покарання у виді позбавлення волі (а.с.40).

З урахуванням наведеного, приймаючи до уваги, що вчинене ОСОБА_5 кримінальне правопорушення є тяжким злочином, враховуючи сукупність обставин, що пом`якшують його покарання, й за наявності обставини, що обтяжує покарання, з огляду на особу обвинуваченого, який хоча й задовільно характеризується за попереднім місцем проживання, проте, неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, відбуваючи реально покарання у виді позбавлення волі, з чого не зробив належних і достатніх висновків, враховуючи посткримінальну поведінку ОСОБА_5 , яка не становила жодних дієвих заходів задля відшкодування завданої шкоди, незалежно від перебігу його затримання, суд визначає необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 і попередження вчинення ним нових правопорушень призначити йому передбачене санкцією вказаної частини статті закону про кримінальну відповідальність покарання у виді позбавлення волі, не вбачаючи у даному конкретному випадку підстав для застосування вимог ст.69, 69-1, 75 КК України з визначених законом застережень.

За сукупністю злочинів у відповідності до вимог ч.4 ст.70 КК України остаточне покарання ОСОБА_5 суд призначає шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком суду та за вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 26.09.2022 року, ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 22.02.2023 року, частково відбуте покарання за даними судовими рішеннями щодо ОСОБА_5 зараховує в строк призначеного йому остаточного покарання. При цьому, за відомостями, що містяться в Державному реєстрі судових рішень, судом враховуються, що злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, який є умисним та за який його засуджено вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 26.09.2022 року в справі №309/3254/22, ОСОБА_5 вчинив 20.05.2022 року, тобто вочевидь після оголошення йому підозри та вручення копії обвинувального акту у даному кримінальному провадженні (а.с.1,9,10), що на думку суду свідчить про відсутність у нього належного самоконтролю та знижений поріг правової дисципліни.

Строк відбування призначеного остаточного покарання ОСОБА_5 слід рахувати з дня ухвалення даного вироку суду, тобто з 26.07.2024 року.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази відсутні.

Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 858,05 грн (514,83 грн + 343,22 грн) слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави (а.с.68,69).

У зв`язку з відбуванням в теперішній час обвинуваченим ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі застосування запобіжного заходу щодо нього до набрання вироком законної сили не передбачене.

Враховуючи викладене, керуючись ст.349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання покарання за цим вироком та покарання за вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 26.09.2022 року, ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 22.02.2023 року остаточне покарання ОСОБА_5 призначити у виді позбавлення волі строком на п`ять років шість місяців.

Строк відбування покарання відраховувати ОСОБА_5 з 26.07.2024 року.

Зарахувати у строк остаточного покарання ОСОБА_5 покарання, відбуте ним частково за вироком Хустського районного суду Закарпатської області від 26.09.2022 року, ухвалою Шевченківського районного суду м.Львова від 22.02.2023 року тощо.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 858 гривень 05 копійок процесуальних витрат на залучення експертів.

Вирок набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Кримінальним процесуальним кодексом України, не подано апеляційну скаргу.

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням вимог ст.394 КПК України, Вінницькому апеляційному суду через Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області.

Копія вироку після його проголошення підлягає негайному врученню прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1