Провадження № 1-кс/344/5633/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 року місто Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника ОСОБА_3 , дізнавача ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ скаргу ОСОБА_3 на постанову про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілою у кримінальному провадженні №0000568 від 09 липня 2024 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

26 липня 2023 року заявник ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою на постанову про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілою у кримінальному провадженні №0000568 від 09 липня 2024 року.

Обґрунтовуючи вимоги скарги, заявник зазначає, що 19 червня 2024 року приблизно о 20 годині 20 хвилин поблизу будинку АДРЕСА_1 був затриманий раніше невідомий заявнику ОСОБА_5 при спробі незаконного заволодіння транспортним засобом: автомобілем ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , що перебуває у її володінні та користуванні.

Цього ж дня заявник звернулася із відповідною заявою до Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківської області про вчинення кримінального правопорушення.

Тільки 09 липня 2024 року, всупереч вимогам статті 214 Кримінального процесуального кодексу України, заява ОСОБА_3 внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000568 за ознаками правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 Кримінального кодексу України, як незаконне проникнення до житла чи іншого володіння особи, незаконне проведення в них огляду чи обшуку, а так само незаконне виселення чи інші дії, що порушують недоторканність житла громадян.

12 липня 2024 року заявник звернулась до Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківської області із клопотанням про визнання її потерпілою у даному кримінальному провадженні.

16 липня 2024 року старшим дізнавачем сектору дізнання Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківської області, старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні № 0000568, яка отримана заявником 17 липня 2024 року.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної постанови, підставою для відмови у визнанні її потерпілою у кримінальному провадженні № 0000568 є та обставина, що у технічному паспорті автомобіля ВАЗ 2101, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником зазначений ОСОБА_6 , житель АДРЕСА_2 . На думку дізнавача, заявник не може бути визнаною потерпілою, оскільки не є власником згаданого транспортного засобу.

З даною постановою заявник не згідна, вважаючи її незаконною та необґрунтованою.

За таких обставин скаржник просить скасувати постанову старшого дізнавача сектору дізнання Івано-Франківського районного управління поліції Головного Управління національної поліції в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 від 16 липня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000568 про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілою ОСОБА_3 та зобов`язати старшого дізнавача сектору дізнання Івано-Франківського районного управління поліції Головного Управління національної поліції в Івано-Франківській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 винести постанову про визнання ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні №0000568.

Відповідно до протоколу автоматичного визначення слідчого судді від 26 липня 2024 року, дану справу передано слідчому судді ОСОБА_1 для розгляду.

Заявник у судовому засіданні підтримала вимоги скарги на підставах, викладених у скарзі, просила скаргу задовольнити.

У судовому засіданні дізнавач заперечувала проти задоволення скарги, пояснила, що оскаржувана постанова прийнята відповідно до вимог чинного законодавства, підстав для її скасування немає, просила залишити скаргу без задоволення, а постанову без змін.

Вислухавши заявника, дізнавача, дослідивши матеріали судового провадження за скаргою, матеріали кримінального провадження № 0000568 від 09 липня 2024 року, слідчий суддя виходить з наступного.

У відповідності до пункту 5 частини першої статті 303 Кримінального процесуального кодексу України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, зокрема, рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою.

Частина перша статті 304 Кримінального процесуального кодексу України передбачає, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності. Якщо рішення слідчого, дізнавача чи прокурора оформлюється постановою, строк подання скарги починається з дня отримання особою її копії.

З матеріалів справи та кримінального провадження вбачається, що постанова про відмову в задоволенні клопотання була прийнята дізнавачем 16 липня 2024 року.

За вказаних обставин та за відсутності інших даних в матеріалах перевірки і обґрунтованих заперечень дізнавача, слідчий суддя вважає, що скаргу подано протягом десяти днів з дня отримання її копії, тобто в межах встановленого законом строку подання скарги.

Судом встановлено, що 16 липня 2024 року старшим дізнавачем сектору дізнання Івано-Франківського РУП ГУНП України в Івано-Франківській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_4 винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання. Даною постановою відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 щодо визнання її потерпілою у кримінальному провадження, внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000568 від 09 липня 2024 року за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 кримінального кодексу України (а.с. 4).

За змістом статті 2 Кримінального процесуального кодексу України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно частини першої-другої статті 22 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частина перша статті 26 Кримінального процесуального кодексу України передбачає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 220 Кримінального процесуального кодексу України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй (частина друга статті 220 Кримінального процесуального кодексу України).

У відповідності до статті 94 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно із частинами першою-другою статті 55 Кримінального процесуального кодексу України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Кримінальний процесуальний кодекс України також допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим.

Так, згідно частини п`ятої статті 55 Кримінального процесуального кодексу України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Аналіз вказаних вище норм свідчить про те, що дізнавач, слідчий або прокурор зобов`язані винести мотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій статті 55 Кримінального процесуального кодексу України.

«Очевидність та достатність» таких підстав є оціночним поняттям, що визначається у кожному конкретному випадку, виходячи із обставин кримінального провадження і внутрішнього переконання особи, уповноваженої на визнання потерпілим, і може полягати, зокрема, у такому: очевидна відсутність події або складу кримінального правопорушення; відсутність шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву; очевидна відсутність причинного зв`язку між кримінальним правопорушенням і заподіяною шкодою; наявність завданої кримінальним правопорушенням шкоди іншого виду, ніж передбачено частиною першою статті 55 Кримінального процесуального кодексу України; неможливість визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення.

За загальним правилом, будь-який процесуальний документ, яким є і постанова дізнавача, має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, і якщо постановою дізнавач відмовляє у задоволенні клопотання особи, то в ній має бути викладено суть заяви (клопотання) особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, які виключають задоволення такого клопотання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Заявник ОСОБА_3 до матеріалів скарги не надала жодних доказів про те, що кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 1 ст. 162 Кримінального кодексу України, їй було завдано матеріальної або моральної шкоди.

При цьому з оскаржуваної постанови, що долучена до матеріалів скарги, вбачається, що клопотання скаржника була розглянуто в межах встановлених Кримінальним процесуальним кодексом України строків для вирішення таких процесуальних питань, а постанова про відмову в задоволенні клопотання дізнавачем була прийнята в рамках її повноважень, вмотивовано та з дотриманням вимог Кримінального процесуального кодексу України, при цьому жодних інших доказів, які б містили підстави для скасування оспорюваної постанови, слідчому судді заявником не надано.

Таким чином, слідчий суддя, розглянувши скаргу в межах питань, які були винесені на її розгляд та перевіривши надані в обґрунтування цих питань докази, з урахуванням вищенаведеного дійшла висновку, що у судовому засіданні не встановлено таких, які б давали підстави слідчому судді дійти висновку, що вимоги скарги базуються на об`єктивних фактах і правових підставах, які б слугували для скасування постанови слідчого, враховуючи, що такі є також предметом досудового розслідування, дізнавач органу досудового розслідування підставно відмовила у визнанні ОСОБА_3 потерпілою у кримінальному провадженні №0000568 від 09 липня 2024 року, оскаржувана постанова дізнавача є законною, а тому підстав для її скасування немає.

Виходячи із вищевикладеного, слідчий суддя, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, відповідно до статті 94 Кримінального процесуального кодексу України, приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, тому у задоволенні вимог скарги слід відмовити у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, 306-307, 309, 372, 376, 392, 532 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя

У Х В А Л И Л А :

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову про відмову у задоволенні клопотання про визнання потерпілою у кримінальному провадженні №0000568 від 09 липня 2024 року відмовити у повному обсязі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 02 серпня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1