УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 753/12091/24

провадження № 51 - 4459 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 липня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження,

встановив:

Ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня

2024 року задоволено скаргу захисника ОСОБА_5 - скасовано постанову слідчого ОСОБА_6 слідчого відділу Дарницького УП ГУНП у м. Києві про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні

№ 0002604.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 19 липня 2024 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою прокурора та потерпілої ОСОБА_4 на зазначену ухвалу слідчого судді на підставі ч. 4

ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оскільки апеляційні скарги подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

У касаційній скарзі потерпіла ОСОБА_4 , не погоджуючись з вищевказаним рішенням апеляційного суду, та, посилаючись, зокрема, на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Київського апеляційного суду від 19 липня 2024 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Перевіривши доводи касаційної скарги, наявні у Суді копії судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Однак право на справедливий суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, накладення яких дозволено за змістом щодо умов прийнятності скарги.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі "Ашингдейн проти Сполученого Королівства" від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі "Кромбах проти Франції" від 13 лютого 2001 року).

У Рішенні Конституційного Суду України від 12 червня 2012 №13-рп/2012 зазначено, що, встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.

Таким чином, Конституцією України допускається можливість обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, однак воно не може бути свавільним та несправедливим. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим.

В офіційному тлумаченні ч. 2 ст. 55 Конституції України, викладеному в Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Відповідно до положень статті 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано положеннями Глави 26 КПК.

Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положення частин 1 та 2 ст. 309 КПК містять перелік судових рішень слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування в апеляційному суді.

Відповідно до ч. 3 ст. 307 КПК, ухвала слідчого судді за результатом розгляду скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження, скарги на відмову слідчого, прокурора у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, визначених пунктом 9-1 ч. 1 ст. 284 КПК, про скасування повідомлення про підозру та відмову у задоволенні скарги на повідомлення про підозру.

Встановлення законодавцем такого обмеження права на апеляційне оскарження рішень слідчих суддів має на меті забезпечення розумного балансу між ефективністю досудового розслідування і здійсненням дієвого судового контролю щодо дотримання прав і законних інтересів осіб.

Вказана норма застосовується також з урахуванням того, що її положення стосовно заборони оскарження ухвали слідчого судді за результатами розгляду скарги на бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 4-р(II)/2020 від 17 червня 2020 року.

З урахуванням викладеного, в аспекті положень статей 307, 309 КПК указана вище ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 399 КПК суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, апеляційний суд, встановивши, що ухвалою слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від 09 липня

2024 року задоволено скаргу захисника ОСОБА_5 - скасовано постанову слідчого ОСОБА_6 слідчого відділу Дарницького УП ГУНП у м. Києві про зупинення досудового розслідування у кримінальному провадженні

№ 0002604, дійшов правильного висновку, що вона не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, тому обґрунтовано відмовив у відкритті апеляційного провадження на підставі положень ч. 4 ст. 399 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, вона є належно вмотивованою й обґрунтованою.

Що стосується доводів у касаційній скарзі щодо можливості перевірки судом апеляційної інстанції законності оскарженої ухвали слідчого судді від 09 липня

2024 року з огляду на правову позицію, викладену в постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 31 травня 2021 року (справа № 646/3986/19), то вони є безпідставними.

Предметом дослідження та оцінки у вказаній справі була можливість апеляційного перегляду рішення слідчого судді, постановленого в межах передбаченої КПК процедури із застосуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК та загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Разом із тим, ухвала слідчого судді Дарницького районного суду м. Києва від

09 липня 2024 року постановлена на підставі статей 280, 303-307, 309 КПК, тобто в межах повноважень слідчого судді, визначених процесуальним законом, щодо розгляду скарги на постанову слідчого про зупинення досудового розслідування

без застосування положень ч. 6 ст. 9 КПК та загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

Отже, оскільки обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та наданої копії судового рішення убачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на

п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

На підставі викладено та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 19 липня 2024 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3