Провадження №11-сс/801/841/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_8 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2024 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000747 від08.05.2024 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Вінницькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_9 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області з клопотанням про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000747, внесеному до ЄРДР 08.05.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2024 задоволено вказане клопотання та накладено арешт на квартиру, за адресою: АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_8 , шляхом заборони розпоряджання та здійснення будь-яких реєстраційних дій, що стосуються зазначеного майна.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що квартира є предметом вчинення кримінального правопорушення та речовим доказом, може бути використана як доказ під час досудового розслідування кримінального провадження, тому з метою з`ясування дійсних обставин події кримінального правопорушення, унеможливлення подальшого відчуження вказаного майна на час досудового розслідування та забезпечення схоронності даного майна дійшов висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2024 про накладення арешту та відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту. Клопотання слідчого вважає безпідставним, бездоказовим, а дії щодо накладення арешту на квартиру очевидним втручанням у його права як власника. Вказує, що він не перебуває в статусі підозрюваного чи обвинуваченого в даному кримінальному провадженні. Правовстановлюючі документи на квартиру не скасовано, позов про визнання недійсним правочу не подано.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_7 , який представляє інтереси ОСОБА_8 , посилаючись на доводи, наведені в апеляційній скарзі, підтримав заявлені в ній вимоги.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, в провадженні відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Вінницькій області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000747, внесеного до ЄРДР 08.05.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України. Відомості до реєстру внесені за заявою ОСОБА_10 про незаконне заволодіння правом власності на його квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом введення його в оману, шахрайським шляхом, зловживаючи довірою останнього.

Розглянувши клопотання слідчого про накладення арешту на зазначену квартиру, слідчий суддя дійшов висновку про доведення необхідності вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження.

З таким висновком слідчого судді погоджується й суд апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При винесенні ухвали судом були враховані наведені в клопотанні правові підстави для арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

В рамках даного кримінального провадження квартира є предметом вчинення кримінального правопорушення та визнана речовим доказом.

Наразі в кримінальному провадженню проводяться першочергові слідчі дії та експертизи, направленні на встановлення істини по справі.

Колегія суддів вважає доведеним наявність підстав для накладення арешту на вказану квартиру. Даний захід забезпечення кримінального провадження сприятиме з`ясуванню дійсних обставин події кримінального правопорушення, забезпечить схоронність майта та унеможливить подальше його відчуження.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на зазначене майно.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання про накладення арешту.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які могли суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Слідчим суддею накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 23.10.2024 про накладення арешту на майно, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає, набуває законної сили з моменту оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4