Номер провадження: 1-кп/336/1309/2024
ВИРОК

іменем України

31 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001230 від 15 серпня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Запоріжжя, громадянина України, який має середню освіту, не одруженого, на утриманні має малолітню дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , який перебуває на посаді номера обслуги гранатометного взводу, у військовому званні матрос, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 259 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_6

встановив:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 у військовому званні матрос, 14 серпня 2024 року, о 23 годині 16 хвилини, 23 годині 22 хвилини та 23 годині 32 хвилини, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за адресою: АДРЕСА_2 , з метою забезпечення прибуття Управління патрульної поліції в Запорізькій області ДПП, вирішив повідомити до органу Національної поліції України про замінування багатоквартирного житлового будинку за адресою: АДРЕСА_3 .

14 серпня 2024 року, о 23 годині 16 хвилини, 23 годині 22 хвилини та 23 годині 32 хвилини, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей чи іншими тяжкими наслідками, об`єктом якого став багатоквартирний житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, у вигляді шкоди громадській безпеці, бажаючи настання таких наслідків, достовірно знаючи, що вказане вище повідомлення про замінування вищезазначеного багатоквартирного житлового будинку є неправдивим, розуміючи, що таке повідомлення викличе обстановку страху населення, шляхом здійснення телефонного дзвінка з належного йому мобільного телефону марки «Samsung Galaxy J3», ІМЕІ: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 в корпусі бежевого кольору з абонентським номером оператору мобільного зв`язку «Київстар» № НОМЕР_4 , зателефонував на спеціалізовану лінію «102» ГУНП в Запорізькій області та повідомив, що замінував житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише щодо особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину в інкримінованому злочині при обставинах викладених в обвинувальному акті визнав повністю, щиро розкаюється у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Вказав, що йому дуже соромно був розлючений через сварку з матір`ю, більше такого вчиняти не буде.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, за згодою учасників судового провадження, суд, в силу ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням документів щодо судових витрат та речових доказів, матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого.

При цьому суд роз`яснив наслідки, передбачені ч. 3 ст. 349 КПК України, переконався у добровільності позицій та правильному розумінні учасниками судового провадження наслідків відмови від дослідження інших доказів, що позбавляє їх права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений ОСОБА_3 правильно розуміє зміст обставин провадження і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , суд кваліфікує за ч. 1 ст. 259 КК України, як завідомо неправдиве повідомлення про підготовку вибуху, який загрожує загибеллю людей.

Відповідно до статті 1 КК України кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням.

Для здійснення цього завдання Кримінальний кодекс України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 КК України визначено, що кримінальні правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Відповідно до ч. 3, 5 ст. 12 КК України злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 відноситься до тяжкого злочину.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, передбачені ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

ОСОБА_3 вину визнав повністю, розкаявся у вчиненому, раніше не судимий, є військовослужбовцем, має постійне місце проживання, має на утриманні дитину, під наглядом лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за місце служби характеризується задовільно.

Відповідно до ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до висновку Верховного суду від 27.04.2021 у справі N 712/4384/20, однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Так, щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажає виправити ситуацію, що склалася.

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у своїй постанові від 22.03.2018 у справі N 759/7784/15-к вказала про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправши наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

З матеріалів справи вбачається, що під час судового розгляду ОСОБА_3 свою вину визнав повністю, не ухилявся від суду, надав суду показання, у яких розповів про усі обставини вчинення злочину, щиро розкаявся, критично оцінив свою поведінку.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, як зазначив Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у справі N 263/15605/17 від 07.04.2021 зазначив, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видача знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним.

Пом`якшуючі покарання обставини були зазначені органом досудового розслідування в обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 0001230 від 15 серпня 2024 року відносно ОСОБА_3 , який був погоджений прокурором у кримінальному провадженні.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» суд при призначені покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину має додержуватись принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За змістом ст. 50 КК України, покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила злочин, та попередження вчиненню ним нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд відповідно до положень ст. 50, ст. 65 КК України, враховує тяжкість кримінального правопорушення, яке відноситься згідно зі ст. 12 КК України до тяжких злочинів, особу обвинуваченого, обставини вчинення кримінальних правопорушень, наслідки, обставини, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

За наявності обставин, які пом`якшують покарання, суд вважає за доцільне при призначенні покарання за ч. 1 ст. 259 КК України у виді двох років позбавлення волі.

Відповідно до статті 58 КК України, покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Із суми грошового забезпечення засудженого до службового обмеження провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Під час відбування цього покарання засуджений не може бути підвищений за посадою, у військовому званні, а строк покарання не зараховується йому в строк вислуги років для присвоєння чергового військового звання.

Враховуючи, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем, і до нього може бути застосовано службове обмеження для військовослужбовців, передбачене статтею 58 КК України, з урахуванням особистості обвинуваченого, конкретних обставини кримінального провадження, наявність пом`якшуючих та відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд дійшов до висновку про можливість призначення ОСОБА_3 покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців замість позбавлення волі. Суд вважає за необхідне призначити покарання військовослужбовцю ОСОБА_3 у вигляді 2 (двох) років службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення обвинуваченого, що буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Запобіжний захід, який застосовувався до обвинуваченого під час досудового розслідування у вигляді домашнього арешту в період доби, сплив. Прокурор будь-яких клопотань з цього приводу не заявляв.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2024 року накладено арешт на речові докази, з метою їх збереження.

Відповідно до ч.4 ст.174, п.1 ч.4 ст.374 КПК України, суд скасовує арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2024 року.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст.100 КПК України.

В даному кримінальному провадженні залучались експерти, внаслідок чого наявні процесуальні витрати на проведення експертизи вартість якої становить 4775,40 грн.

Суд, відповідно до ст. 124 ч.2 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, стягує з обвинуваченого на користь держави, документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до ст. 374 ч.4 п.2 КПК України у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

В матеріалах кримінального провадження є документальне підтвердження, що процесуальні витрати на проведення експертизи становлять 4775,40 грн.

Керуючись ст.ст. 368-371, 373-376, 392, 395, 532, 615 КПК України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 259 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України, замість позбавлення волі строком на 2 роки, призначити покарання військовослужбовцю ОСОБА_3 у виді 2 (двох) років службового обмеження для військовослужбовців з відрахуванням в дохід держави 10 (десяти) відсотків із суми грошового забезпечення обвинуваченого.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 (паспорт громадянина України серія НОМЕР_5 виданий Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області 29 січня 2008 року) на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у сумі 4775,40 грн.

Арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 серпня 2024 року (справа 336/8080/24, пр. 1-кс/336/814/2024) - скасувати.

Після набрання вироком законної сили речові докази:

- мобільний термінал марки «Samsung Galaxy J3», із сім картками НОМЕР_4 мобільного оператора «Київстар», та НОМЕР_6 мобільного оператора «Лайфселл», в корпусі бежевого кольору, який належить ОСОБА_3 , переданий до камери схову речових доказів (квитанція № 576), повернути ОСОБА_3 за належністю;

- три аудіо записи зі служби 102 ГУНП в Запорізькій області, які записано на диску для лазерних систем зчитування формат CD-R, та долучено до матеріалів кримінального провадження зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1