1Справа № 335/5278/23 1-кп/335/344/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2024 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого адвоката ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду №3 за адресою: АДРЕСА_1 , кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000625 від 20.04.2023, за обвинувальним актом відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, маючого середньо-спеціальну освіту, неодруженого, не маючого на утриманні будь-яких осіб, не працевлаштованого, не маючого зареєстрованого місця проживання, мешкаючого до затримання за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимого: 22.12.2016 Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч.2 ст. 309, ч. 2 ст. 190, ч. 1 ст. 70 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України ухвалою Запорізького апеляційного суду зараховано строк з 23.12.2016 по 14.03.2017 як один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі, звільнено 14.03.2017 з Запорізького СІЗО № 10; 21.04.2020 Жовтневим районним судом міста Запоріжжя за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70 КК до 5 років позбавлення волі. Зараховано на підставі ч. 5 ст. 72 КК України за період з 05.10.2017 по 16.01.2019 в строк відбування покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює двом дням позбавлення волі. Звільнився 11.10.2021 по відбуттю покарання; 17.05.2023 Орджонікідзевським районним судом міста Запоріжжя за ч. 4 ст. 185, ст. 395, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що під час дії воєнного стану, 19.04.2023, приблизно о 12 годині 00 хвилин, знаходячись поблизу дошкільного навчального закладу АДРЕСА_3 , керуючись корисливими мотивами та маючи умисел на заволодіння чужим майном для особистого збагачення, поєднаним із застосування небезпечним для життя та здоров`я, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та його суспільно небезпечні наслідки у вигляді посягання на майно, а саме: на мобільний телефон марки «Motorola», який належить потерпілому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , наніс останньому один удар кулаком лівої руки в обличчя, чим згідно з висновком експерта № 623п від 21.04.2023, спричинив потерпілому легкі тілесні ушкодження. Від отриманого удару потерпілий втратив свідомість та впав на землю.

Продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи, що потерпілий перебуває без свідомості, ОСОБА_6 заволодів належним йому мобільним телефоном марки «Motorola» ХТ2155-6 motoЕ20, у корпусі сірого кольору ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 , та зник з місця вчинення кримінального правопорушення, завдавши потерпілому матеріальну шкоду на суму 3131 гривень 14 копійок.

Таким чином, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, а саме: напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 пояснив суду, що 19 квітня 2023 року він зранку зустрівся зі своєю знайомою дівчиною на ім`я чи то ОСОБА_8 , чи то ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ), яка є переселенкою та тепер мешкає в м. Запоріжжі. Зустрілися вони на вул. Сталеварів. Ця дівчина була зі своїм товаришем, з яким познайомила і його. Це був ОСОБА_7 , у якого в той день був день народження. Вони всі разом випивали спочатку в одному кафе, а потім в іншому. Далі вони вживали пиво, яке він купив у кіоску. На той час вони вже всі були напідпитку. У потерпілого був з собою телефон сірого кольору марки «Моторола». Він у нього попросив телефон щоб зателефонувати своєму товаришу. ОСОБА_7 дав йому телефон. Вже під час його розмови з товаришем ОСОБА_11 почав вимагати щоб він повернув йому телефон. ОСОБА_12 між ним та потерпілим сталася сутичка під час якої він поклав телефон до своєї кишені. Він штовхнув потерпілого. Потім потерпілий став кидатися на нього вимагаючи повернення телефона, але він ударив його рукою в ділянку шиї з лівої сторони. Після його удару потерпілий присів на коліно, а потім сів на землю та почав кричати йому щоб він віддав телефон. Свій удар він оцінює як середньої сили, бив він потерпілого злегка зап`ястком, не мав на меті завдати великої шкоди останньому, хотів щоб той від нього відчепився. При цьому потерпілий був увесь час при свідомості, він кричав йому «Йди сюди, стій», «Що ти робиш?». Потерпілий не падав на землю повністю, а просто сидів на сідницях і кричав йому в слід. В цей час він вже віддалявся від потерпілого забравши з собою його телефон. Потім став за кущами та повернувся подивитися, що робить потерпілий. Останній якийсь час йшов за ним, але потім втратив його з виду та не побачив через кущі і пішов у зовсім інший бік. Тоді він пішов на зупинку «Металургів», де зустрів ОСОБА_13 , яку попросив продати телефон потерпілого. ОСОБА_14 продала телефон десь за годину. Віддала йому 2000 грн., які він витратив на свої потреби, зокрема, на продукти харчування. Через нетривалий час його виявили працівники поліції, яким він відразу сказав, що дійсно вчинив злочин та пояснив, де подів телефон потерпілого.

Обвинувачений зазначив, що повністю визнає свою вину у вчиненні правопорушення відносно потерпілого, однак не визнає кваліфікацію його дій за ст. 187 КК України, оскільки вважає, що він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 186 КК України. Цивільний позов потерпілого про стягнення з нього матеріальної та моральної шкоди визнає повністю, та принагідно, коли отримає будь-який дохід, готовий відразу все відшкодувати. В судовому засіданні вибачився перед потерпілим. Просить суд суворо його не карати. Вказав на те, що наразі має намір долучитися до ЗСУ для захисту Батьківщини.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 повідомив, що 19 квітня 2023 року він зустрівся з його знайомою з м. Гуляйполе Запорізької області ОСОБА_15 . В той день у нього було день народження. ОСОБА_16 познайомила його з чоловіком на ім`я ОСОБА_11 , так він його собі запам`ятав бо сам теж ОСОБА_11 . Вони всі пішли на зупинку по вул. Сталеварів. ОСОБА_11 купив собі пива, а він того дня не вживав алкоголь. Через деякий час обвинувачений у нього попросив телефон щоб зателефонувати знайомому. Він погодився та передав свій телефон марки «Моторола» обвинуваченому. Під час того як він передавав йому телефон біля них перебували ОСОБА_15 та її дядько. Потім під час бесіди по телефону ОСОБА_11 почав віддалятися від нього, але він прослідував за ним. Обвинувачений довго розмовляв та все йшов кудись, це його насторожило, але ОСОБА_11 пояснив, що він комусь по телефону розповідає як кудись проїхати. Це відбувалося приблизно з 10 години до 11 години. Його це обурило і він став вимагати щоб обвинувачений повернув йому телефон. Між ними сталася сутичка і словесна перепалка. Під час такої сутички обвинувачений вдарив його лівою рукою від чого він упав на асфальт. Після удару у нього потемніло в очах. Без свідомості він був секунд 30. Головою об асфальт він не вдарився, а просто лежав на боці. Удар рукою йому прийшовся у щелепу. ОСОБА_17 був біля нього метрів за 30 та спокійно йшов від нього. Через це він почав кричати щоб той повернув йому телефон. ОСОБА_12 він самостійно встав бо біля нього нікого не було. При цьому кричав « ОСОБА_11 , що ти робиш?». Затим він втратив з поля зору обвинуваченого та пішов назад. Потім на пошті викликав поліцію та склав заяву про вчинення кримінального правопорушення. Телефон йому не повернули, тому свій позов він підтримує в повному обсязі.

Допитана в якості свідка ОСОБА_18 суду пояснила, що вона весною 2023 року, точного місяця назвати не може, працювала продавцем у кіоску, який знаходиться в АДРЕСА_4 . В один з днів у неї в кіоску двоє чоловіків купляли каву. Один був невисокий, а інший вищим. Чоловік невисокого зросту був у кепці та молодший за того іншого чоловіка. Вони взяли каву та пішли кудись. Через деякий час до неї звернулися працівники поліції разом з чоловіком, який перед тим брав каву. Сказали, що в нього викрали телефон. На кіоску встановлені відеокамери, тому поліцейські продивилися разом з нею відео з них. Чоловік, якого приводили поліцейські був напідпитку, від нього йшов запах алкоголю. До неї підводили поліцейські того чоловіка, що був старшим, високим та худорлявим.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні від 26.03.2024 суду пояснила, що приблизно рік тому, десь в середині квітня, вона зустріла свого друга ОСОБА_20 , який був в стані алкогольного сп`яніння та просив її продати телефон марки «Моторола» сірого кольору. Зустрілися вони десь між зупинками вул. Сталеварів та пр. Металургів, але точно вона не пам`ятає. Перед тим вони з ОСОБА_21 здзвонилися та домовилися про зустріч. На зустріч вона приїхала з ОСОБА_22 . Коли вона поцікавилася звідки в ОСОБА_23 цей телефон, то він пояснив, що він випивав з якимось чоловіком, потім той чоловік сказав йому щось образливе і він його «вирубив» та забрав телефон. Потім вона дістала з телефону сім-карту і флеш-носій та пообіцяла ОСОБА_23 його продати. Що мав на увазі ОСОБА_17 під словом «вирубив» вона не цікавилася і як саме це відбулося також у обвинуваченого не питала. Телефон вона продала своєму сусідові, а куди далі він подівся вона не знає. Скільки коштів за нього вони отримали не пам`ятає. Флеш-носій та сім-карту з телефона вона хотіла залишити собі, але потім прийшов потерпілий і вона їх віддала. Потерпілого вона побачила десь приблизно через тиждень чи два в поліції, це був чоловік похилого віку.

В ході з`ясування обставин кримінального правопорушення, судом досліджені наступні письмові докази та процесуальні документи:

- витяг з ЄРДР № 0000625 від 20.04.2023, відповідно до якого за заявою гр. ОСОБА_7 від 19.04.2023 були внесені відомості щодо кримінального правопорушення, яке мало місце 19.04.2023 близько 12.00 год., поблизу дошкільного навчального закладу АДРЕСА_3 щодо заволодіння ОСОБА_6 мобільним телефоном потерпілого марки «Моторола» сірого кольору. Зазначений витяг містить відомості щодо групи слідчих та прокурорів, до який, зокрема, входять слідчий ОСОБА_24 та прокурор ОСОБА_3 (а.с.1, 25, т.1);

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 19.04.2023, відповідно до якого гр. ОСОБА_7 зазначив, що просить органи поліції та прокуратури притягнути до кримінальної відповідальності маловідомого йому чоловіка на ім`я ОСОБА_11 , який 19.04.2023 приблизно об 11.30 год. поблизу будинку АДРЕСА_4 вільним шляхом із застосуванням фізичної сили заволодів його мобільним телефоном матки ««Motorola», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 » в корпусі чорного кольору. Вартість телефону складає 4000 грн.. Про застосування фізичного насильства або погроз його застосування, у чому це конкретно проявилося, які предмети використовувалися під час нападу; чи було вимагання майна чи права на нього або вчинення будь-яких інших дій майнового характеру з погрозою застосування насильства, заподіяння тілесних ушкоджень, пошкодження майна тощо, в чому конкретно проявилися такі дії в протоколі не зазначено. Щодо заподіяння кому-небудь тілесних ушкоджень, до якого медичного закладу зверталися, де він розташований, чи перебував на стаціонарному або амбулаторному лікуванні відомостей не наведено. При цьому потерпілий вказав, що бачив та зможе впізнати особу, яка вчинила кримінальне правопорушення (а.с.125, т. 1);

- протокол огляду місцевості від 20.04.2023 з додатками, який було проведено за участі понятих та потерпілого ОСОБА_7 , відповідно до якого було оглянуто ділянку місцевості, яка розташована біля будинку АДРЕСА_5 біля дитячого садка «Суничка». На вказаній ділянці місцевості розташований п`ятиповерхова будівля зліва від якої знаходиться дитячий дошкільний заклад « ІНФОРМАЦІЯ_4 » за адресою АДРЕСА_5 . Прибудинкова територія п`ятиповерхового будинку, на який вказує потерпілий, має асфальтове покриття. Також потерпілий вказав, що саме на цій ділянці місцевості 19.04.2023, приблизно о 12.00 год. чоловік, який назвався ОСОБА_11 , заволодів його мобільним телефоном та наніс йому тілесні ушкодження в результаті удару по обличчю від якого потерпілий впав на асфальтове покриття. Під час проведення огляду слідів боротьби та слідів РБК не виявлено. Під час огляду місця події нічого не вилучалося, відеоспостереження на вказаній ділянці відсутнє (а.с.126-129, т. 1);

- висновок експерта № 623п від 19.05.2023, відповідно до якого під час судово-медичної експертизи у потерпілого ОСОБА_7 виявлено садно на слизовій оболонці нижньої губи праворуч. Вказані ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень. Тілесне ушкодження утворилися від одного травматичного впливу тупого предмета. Давність утворення ушкодження не суперечить терміну, зазначеного в обставинах справи. Положення потерпілого відносно особи, що спричинила йому тілесні ушкодження, могло бути будь-яким при умові доступності відповідної ділянки тіла для її травмування. Згідно протоколу допиту потерпілого ОСОБА_7 від 20.04.2023, який зазначає, що « ОСОБА_11 » наніс йому один удар кулаком в район «правої» щелепи, від чого потерпілий впав на підлогу та втратив свідомість. Отже, зважаючи на збіг за загальними груповими характеристиками травмуючого предмету з характером ушкоджень, локалізацією спричинення з локалізацією ушкодження, кількістю травматичних впливів з кількістю ушкоджень, слід вважати за можливе утворення у ОСОБА_7 тілесного ушкодження, зазначеного в п. № 1 висновку, за механізмом зазначеним в протоколі допиту останнього від 20.04.2023, а саме ударі кулаком в ділянку щелепи праворуч (а.с.130-131, т. 1);

- висновок експерта судової товарознавчої експертизи № 176 від 05.06.2023, відповідно до якого ринкова вартість мобільного телефону марки «Motorola» ХТ2155-6 motoЕ20, у корпусі сірого кольору, у справному стані, станом на момент скоєння кримінального правопорушення, а саме на 19.04.2023 з урахуванням зносу складає 3131,14 грн. (а.с. 133-138, т. 1);

- постанова від 20.04.2023 про визнання речовими доказами за даним кримінальним провадженням сім-карти мобільного оператора «Водафон» та флеш-носія ємкістю 32 ГБ з маркуванням «Micro SD Class HC» та долучення їх до матеріалів провадження (а.с 139-140, т. 1);

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 20.04.2023, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_7 , за участі понятих, підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_5 , впізнав пред`явленого для впізнання ОСОБА_6 як особу, яка заволоділа його телефоном та нанесла йому тілесні ушкодження 19.04.2023 (а.с. 143-152, т.1). Відеозапис зазначеної слідчої дії в судовому засіданні не відтворювався за згоди сторін кримінального провадження;

- протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 20.04.2023 з додатками, згідно якого під час затримання ОСОБА_6 20.04.2023 о 15.10 год., у нього було вилучено кепку «Адідас» червоного кольору, синю куртку та рюкзак синій «Славутич». Відеозапис затримання ОСОБА_6 за згодою учасників судового провадження в судовому засіданні не відтворювався (а.с.153-156, т. 1);

- постанова від 20.04.2023 про визнання речовими доказами за даним кримінальним провадженням кепки «Адідас» червоного кольору, синьої куртки та рюкзака «Славутич» синього кольору та квитанцію про передачу їх на зберігання (а.с.157-159, т. 1);

- висновок експерта (за матеріалами справи) № 833/к від 19.06.2023, відповідно до якого судово-медична експертна комісія дійшла наступних висновків: згідно висновку експерта № 623п від 21.04.2023 у гр. ОСОБА_7 , 1962 року народження, виявлене тілесне ушкодження: садно на слизові оболонці нижньої губи праворуч, що утворилося від одного травматичного впливу тупого предмета. Згідно протоколу проведення слідчого експерименту з відеозаписом за участю потерпілого ОСОБА_7 від 20.04.2023, останній зазначає, що « ОСОБА_11 » наніс один удар кулаком лівої руки, на якій була «печатка», в ділянку щелепи праворуч, від чого впав втратив свідомість, прийшов до тями від відчуття удару в ліве стегно. Враховуючи збіг характеру травмуючого предмету (кулак людини діє на тіло як тупий предмет) з характером тілесного ушкодження (садно, яке утворилось від дії тупого предмету), локалізації травматичного впливу (нижня щелепа праворуч) з локалізацією тілесного ушкодження (на слизовій оболонці нижньої губи праворуч), кількості травматичних впливів (один) з кількістю тілесних ушкоджень (одне), експертна комісія вважає, що утворення тілесного ушкодження у гр. ОСОБА_7 за механізмом, який він зазначає в ході проведення слідчого експерименту від 20.04.2023 можливо. Оцінити травматичний вплив в ділянку лівого стегна, з судово-медичної точки зору не можливо у зв`язку з тим, що він не відобразився у вигляді тілесного ушкодження (а.с.162-165, т.1);

- протокол слідчого експерименту від 20.04.2023 з додатками у вигляді відеозапису та стенограмою, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_7 надав пояснення про те, що 19.04.2023 у свій день народження він зустрівся зі своєю землячкою ОСОБА_16 по вул. Сталеварів. Біля бару, який знаходиться біля зупинки тролейбусів по вул. Сталеварів вони зустріли знайомого ОСОБА_16 , який назвався ім`ям « ОСОБА_11 ». У « ОСОБА_11 » було кільце на руці, якась саморобна «печатка». Вони взяли в кафе по 100 грамів горілки та три бутерброди, сіли та випили, потім пішла розмова щодо місця проживання ОСОБА_16 та того, що її чоловік помер. Чоловік, який називав себе « ОСОБА_11 » запропонував ОСОБА_16 пожити в нього у кімнаті в гуртожитку, тому вони пішли до нього додому. Він поселив ОСОБА_16 до себе в кімнату. Потім вони стали повертатися до зупинки щоб поїхати на Правий берег м. Запоріжжя. ОСОБА_11 спитав у нього чи є ще кошти, він сказав, що є ще 50 грн. « ОСОБА_11 » взяв ці кошти та пішов купив ще по 100 грамів горілки, вони знову випили. Затим « ОСОБА_11 » сказав, що у нього на телефоні сіла батарея і попросив у нього телефон. Для цього потерпілий розблокував свій телефон, набрав номер той, що йому продиктував « ОСОБА_11 » та передав телефон останньому. ОСОБА_11 став розмовляти по телефону та йти від них, потерпілий подумав, куди той йде та пішов за ним. Так, « ОСОБА_11 » завів потерпілого до приміщення дитячого садка. Тоді потерпілий став вимагати щоб йому повернули телефон та сказав, що досить тому розмовляти. Простягнув до « ОСОБА_11 » руку щоб забрати телефон, а той наніс йому один удар у щелепу від якого він упав на асфальт. Впав моментально. Вказує на те, що втратив свідомість, прийшов до тями від поштовху у бік. Коли отямився, то побачив, що « ОСОБА_11 » знаходиться біля жовтої споруди. Потерпілий встав, але бігти він не міг, тому став кричати, щоб « ОСОБА_11 » повернув йому телефон, але той мовчки пішов геть та через нетривалий час зник. Тому потерпілий повернувся назад до своєї компанії (а.с.166-175, т. 1);

- протокол огляду від 20.04.2023, відповідно до якого у службовому кабінеті № 34 ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області, за участі понятих та гр. ОСОБА_19 , було оглянуто сім-карту оператора «Водафон» та флеш-носій ємністю на 32 ГБ, які добровільно надала ОСОБА_19 .. Зазначені речі остання дістала з мобільного телефону марки «Моторола» у корпусі сірого кольору, який їй передав гр. ОСОБА_6 (а.с. 88-93, т. 2).

В судовому засіданні за клопотанням сторони захисту було допитано експерта ОСОБА_25 , яка пояснила, що у висновку відомості нею зазначені зі слів потерпілого. Щодо стану алкогольного сп`яніння останній в своїх поясненнях не зазначав, тому це не відображено у висновку. Такої категорії як кваліфікація втрати свідомості немає. В розглядуваному випадку це не оцінювалося, оскільки відомостей про таке не було зафіксовано в документах, зокрема, того, що потерпілий звертався до лікаря з приводу втрати свідомості та його було оглянуто.

Суд перевірив доводи сторони обвинувачення про наявність у діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Статтею 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дослідивши надані докази, керуючись своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, безпосередньо дослідивши та оцінивши кожен доказ окремо, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку, що зібрані докази за обвинуваченням ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187 КК України є належними, допустимими, але у своїй сукупності є не достатніми для підтвердження факту вчинення останнім кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 4 ст. 187 КК України.

Даючи юридичну оцінку дослідженим доказам, суд дійшов висновку, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 187 КК України не підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами, дії обвинуваченого в цій частині підлягають перекваліфікації на ч. 4 ст. 186 КК України з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд може перекваліфікувати кримінально каране діяння з однієї статті на статтю кримінального закону, які передбачають відповідальність за менш тяжкі злочини, якщо при цьому не погіршується становище засудженого і не порушується право останнього на захист.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, п. 23 постанов Пленуму Верховного Суду України № 5 від 29.06.90 «Про виконання судами України законодавства і постанов Пленуму Верховного Суду України з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку», всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого.

Суд зазначає що доводи сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_6 ознак розбою та необхідність кваліфікації вчиненого діяння як грабіж, є обґрунтованими з наступних підстав.

Так, кваліфікація злочину - це кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінальним процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК.

Системний аналіз суспільно небезпечного діяння, вчиненого ОСОБА_6 а саме: сукупність юридичних ознак, що визначають його як конкретний злочин, дають підстави вважати, що в діях обвинуваченого відсутні усі елементи складу закінченого злочину, що йому інкримінують, зокрема, злочину, передбаченого ч. 4 ст.187 КК України.

Розбій як злочин проти власності (стаття 187 КК України) - це напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства.

Під нападом за статтею 187 КК України слід розуміти умисні дії, спрямовані на негайне вилучення чужого майна шляхом застосування фізичного або психічного насильства, зазначеного в частині першій цієї статті.

Розбій вважається закінченим з моменту нападу, поєднаного із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, або з погрозою застосування такого насильства, незалежно від того, заволоділа винна особа майном потерпілого чи ні.

Верховний суд у своїй постанові від 10.09.2019 по справі № 235/10531/15-к сформулював висновок про те, що при відмежуванні грабежу від розбою слід виходити з того, що однією з характеризуючих ознак розбою є саме насильство, яке є небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу або погроза його застосування, метою яких є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу.

Отже, критерієм розмежування насильницького грабежу від розбою є характер і тяжкість застосованого насильства як способу заволодіння чужим майном: при розбої воно є небезпечним для життя і здоров`я, а при грабежі такої небезпеки не має.

В разі вчинення розбою посягання відбувається на два об`єкти - власність та життя і здоров`я потерпілої особи. При грабежі, поєднаному із застосуванням насильства до потерпілого, основним об`єктом посягання виступає власність, і незважаючи на те, що у момент вчинення грабежу відбувається вплив на потерпілого, однак він є незначним, тому й не може бути мови про існування ще одного об`єкту - життя і здоров`я особи.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 10 від 06.11.2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності» небезпечне для життя чи здоров`я насильство (стаття 187, частина третя статті 189 КК) - це умисне заподіяння потерпілому легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжке тілесне ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення. До них слід відносити, зокрема, і насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, придушення за шию, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо.

До фізичного насильства, що є ознакою розбою, також належить насильство, яке реально не спричинило шкоду життю, але було небезпечним для життя потерпілого в момент заподіяння, тобто в момент застосування створювало реальну загрозу для життя потерпілого. При цьому оцінка небезпечності насильства проводиться з урахуванням дійсності, реальності й характеру можливого насильства, коли така загроза не викликає сумніву щодо небезпечності дій винної особи (ВС/ККС № 235/164/16-к від 24.04.2018).

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів кримінального провадження, вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 протиправних дій стосовно потерпілого ОСОБА_7 беззаперечно супроводжувалося вчиненням насильства, внаслідок якого потерпілому було спричинено легкі тілесні ушкодження.

Проте, дослідженими судом доказами, жодним чином не підтверджено, що насильницькі дії ОСОБА_6 відносно потерпілого ОСОБА_7 були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення, а саме не підтверджено твердження сторони обвинувачення про втрату потерпілим свідомості, та те, що останній такі дії ОСОБА_6 сприймав небезпечними для свого життя та здоров`я.

Відповідно до висновку експерта № 623п від 19.05.2023 також встановлено, що заподіяні потерпілому тілесні ушкодження кваліфіковані як легкі тілесні ушкодження з визначенням механізму їх заподіяння, але не визначено, що вони були небезпечними для життя в момент їх заподіяння.

Шляхом допиту експерта в судовому засіданні довести зазначене також не виявилося за можливе. Щодо втрати свідомості, то експерт зазначила, що вона не брала вказані обставини до уваги, оскільки були відсутні відповідні вихідні дані.

Разом з тим, ні кваліфікацію тілесних ушкоджень, ні механізм їх завдання сторона захисту не оспорювала, а лише вказувала на те, що останні не могли бути небезпечними для життя в момент їх заподіяння.

Судом встановлено, що у діях ОСОБА_6 при застосуванні до потерпілого насильства відсутні насильницькі дії у вигляді травматичного впливу у ліве стегно, що узгоджується та підтверджено висновком експерта №833/к від 19.06.2023, відповідно до якого у потерпілої при проведенні експертизи не виявлено будь-яких слідів та тілесних ушкоджень в цій ділянці тіла.

Окремо, суд звертає увагу на те, що потерпілий при наданні пояснень вказував спочатку, що у нього потемніло в очах, а потім він втратив свідомість секунд на 30, але в той же час пояснював, що бачив куди пішов обвинувачений та продовжував йому кричати щоб той повернувся. При заповненні протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення потерпілим про тілесні ушкодження та напад нічого не зазначалося.

Враховуючи викладені встановлені судом обставини вчинення кримінального правопорушення, суд критично оцінює показання потерпілого у судовому засіданні про те, що він не перебував у стані алкогольного сп`яніння, що ним же спростовано при проведенні слідчого експерименту, під час якого він зазначав про вживання алкогольних напоїв, що в свою чергу могло вплинути на його реакцію на удар обвинуваченого та сприйняття свого фізичного стану.

Також, суд приймає до уваги, що обвинувачений ОСОБА_6 , фактично частково визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки вищезазначеними показаннями, які суд визнає правдивими, він не заперечував факт відкритого заволодіння мобільним телефоном потерпілого та застосування фізичної сили відносно останнього, від якої потерпілий опинилась на асфальті, що відповідає дійсності та доведено дослідженими судом доказами.

Також суд зазначає, що при розмежуванні грабежу та розбою визначальним є не тільки наслідки, що настали в результаті застосування насильства до потерпілого, але й сам спосіб дії винних осіб, який суд враховує при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 ..

Суд зважає на безпосередні обставини події, а саме, що в даному випадку, обставини застосування насильства обвинуваченим до потерпілого та його поведінка на місці вчинення кримінального правопорушення відносно останнього, а також поведінка потерпілого в момент вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 відносно нього, на підставі чого суд дійшов висновку про те, що сприйняття потерпілим дій ОСОБА_6 як таких, що є небезпечними для життя та здоров`я, як стверджує сторона обвинувачення, не знайшло свого підтвердження з наступних підстав.

Суд, також зважує на те, що фактично мобільний телефон вже перебував у обвинуваченого через те, що потерпілий йому його добровільно сам передав. Тільки вже через певний проміжок часу та з поведінки обвинуваченого, який розмовляючи по телефону намагався відійти від потерпілого якомога подалі, потерпілий почав здогадуватися, що ОСОБА_6 не має намірів віддавати йому телефон. ОСОБА_12 потерпілий став вимагати повернути йому телефон та почав простягати руку за ним і тоді тільки обвинувачений вдарив його. Тобто для потерпілого стала зрозуміла неправомірна поведінка обвинуваченого щодо відкритого заволодіння його телефоном, удар рукою у щелепу для нього міг дійсно бути несподіваним, але те, що в цьому випадку обвинувачений мав умисел на посягання щодо ще одного об`єкту як життя та здоров`я потерпілого встановленими обставинами не доведено.

Відповідно до встановлених судом обставин, суд критично оцінює показання потерпілого щодо короткочасної втрати ним свідомості, оскільки вони не підтверджені дослідженими доказами, зокрема, висновками судово-медичних експертиз. При цьому, потерпілий не пояснював про те, що він думала, що обвинувачений його вб`є чи ще якимось чином мав загрозу його життю та здоров`ю. Таким чином, останній не вказував, що він сприймав дії ОСОБА_6 як небезпечні для свого життя та здоров`я, як стверджує сторона обвинувачення.

Суд зазначає, що поведінка та дії потерпілої відносно обвинуваченого у даній ситуації, не властива людині, яка відчуває небезпеку для свого життя та здоров`я, тобто активна позиція потерпілого не свідчить про те, що він дійсно сприймав дії обвинуваченого як такі, які загрожують його життю та здоров`ю. Навпаки, потерпілий слідував за обвинуваченим, кричав на нього, намагався відібрати телефон.

Виходячи із наведеного, за встановлених у даному провадженні фактичних обставин, суд дійшов висновку, що своїми діями обвинувачений ОСОБА_6 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене, в умовах воєнного стану, оскільки надані стороною обвинувачення докази винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, ґрунтуються лише на припущеннях.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно з вимогами ст. 91 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні такого правопорушення.

Відповідно до ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, покладається на слідчого, прокурора, які як сторона обвинувачення, здійснюють збирання доказів, у тому числі і шляхом проведення слідчих дій (ч. 2 ст. 93 КПК України).

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, висловлену у п. 60 Рішення у справі «Коробов проти України», яке набуло статусу остаточного, вимоги ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, відповідно до яких обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, суд приходить до переконання про недотримання стороною обвинувачення стандарту підтвердження доведеності винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

В обґрунтування перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_6 з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 4 ст. 186 КК України, суд виходить з того, що відповідно до вищезазначених висновків суду, стороною обвинувачення не доведено та судом, відповідно, не встановлено вчинення обвинуваченим нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, оскільки належних та допустимих доказів в обґрунтування цієї кваліфікуючої ознаки стороною обвинувачення не надано і в судовому засіданні не встановлено, а тому дії обвинуваченого полягають у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого в умовах воєнного стану, що охоплюється диспозицією ч. 4 ст. 186 КК України.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід перекваліфікувати з ч. 4 ст. 187 КК України на ч. 4 ст. 186 КК України за кваліфікуючими ознаками - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану, та його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України доведена у повному обсязі.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому суд виходить із встановленої ст. 50 КК України, мети не тільки кари, а й виправлення і запобігання вчинення нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості. При цьому суд враховує, визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання/виправлення засудженого.

У справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03) зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Відповідно до ст. 66 КК України до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Відповідно ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлені.

Суд враховує, що дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням прийнятого рішення в процесуальному документі суду, тощо.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , при визначенні покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме ставлення обвинуваченого до скоєного, який фактично частково визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, та усвідомив неправомірність своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, засуджує свої протиправні дії. Крім того, суд враховує, що ОСОБА_6 відповідно до досліджених характеризуючих матеріалів, наразі відбуває покарання за вироком суду, є раніше судимим, задовільно характеризується за місцем тимчасового утримання, є неодруженим, на утриманні будь-яких осіб немає, не мав офіційної трудової зайнятості, на обліку лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не має зареєстрованого місця проживання.

З урахуванням вищевикладених встановлених судом обставин в їх сукупності, та з огляду на те, що обраний захід примусу має найбільш сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства і така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності, керуючись вимогами виваженості та справедливості, з метою виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливо лише в умовах ізоляції від суспільства з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі, передбаченого санкцією ч. 4 ст. 186 КК України.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Відповідно до вироку Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 17.05.2023 ОСОБА_6 був засуджений за ч. 4 ст. 185, ст. 395, ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі.

Епізод злочинної діяльності за даним кримінальним провадженням мав місце 19.04.2023, тому є підстави для застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України.

Питання про процесуальні витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.

Долю речових доказів суд вирішує на підставі ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався, відповідно до ухвали суду від 10.08.2023 останній був залишений в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» до завершення розгляду даного кримінального провадження.

Судом розглянуто цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди в загальному розмірі 17 000 гривень.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1ст. 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України п.9 від 31.03.1995 №42 «Про судову практику по справам про стягнення моральної шкоди», розмір стягнення моральної шкоди, суд встановлює залежно від характеру страждань, які вчинені позивачу, характеру немайнових збитків і з врахуванням інших обставин.

При встановленні суми моральної шкоди, за вищевказаними позовними вимогами, за даним позовом суд враховує характер й ступінь, перенесених потерпілим душевних і фізичних страждань, переживань, тяжкість вимушених змін в його житті через вибуття з його власності мобільного телефону, що обмежило його можливість спілкування та користування послугами, а також, що обвинуваченим добровільно матеріальна шкода не відшкодована.

Враховуючи встановлені судом обставини вчиненого кримінального правопорушення, дії і поведінку обвинуваченого та потерпілого у момент вчинення кримінального правопорушення, відношення обвинуваченого до скоєного та наслідки завданої шкоди потерпілому, тривалість самого кримінального провадження, враховуючи думку обвинуваченого про повне визнання цивільного позову про стягнення матеріальної та моральної шкоди, враховуючи наявні документи на підтвердження розміру матеріальної шкоди, виходячи із вимог розумності та справедливості, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в розмірі 3131,14 грн. матеріальної шкоди та 8 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. На думку суду, зазначені суми будуть справедливою сатисфакцією відшкодування завданої матеріальної та моральної шкоди потерпілого, а тому цивільний позов підлягає частковому задоволенню на загальну суму в розмірі 11 131,14 грн..

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Таким чином, арешт майна, який був накладений відповідно до ухвал слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 25.04.2023 підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 100, 124, 174, 368, 370, 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання покарання за даним вироком та покарання, призначеного вироком Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 17 травня 2023 року, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді 7 (семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

Срок відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з моменту його фактичного затримання, тобто з 15 години 10 хвилин 20 квітня 2023 року.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні в розмірі 170 гривень 00 копійок стягнути з ОСОБА_6 на користь держави.

Скасувати арешт майна, накладений відповідно до ухвал слідчого судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 25.04.2023, а саме з: кепки червоного кольору « ІНФОРМАЦІЯ_5 », синьої куртки, рюкзаку «Славутич» синього кольору, які належать ОСОБА_6 , сім-карти мобільного оператора «Водафон» та флеш-носія ємністю 32 ГБ з маркуванням «Micro SD Class HC», які належать гр. ОСОБА_7 .

Речові докази:

- сім-карту мобільного оператора «Водафон» та флеш-носій ємністю 32 ГБ з маркуванням «Micro SD Class HC», які належать гр. ОСОБА_7 - повернути за належністю їх власнику;

- кепку червоного кольору «Адідас», синю куртку, рюкзак «Славутич» синього кольору, які належать ОСОБА_6 - повернутим за належністю власнику.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 , паспорт серії НОМЕР_3 виданий Гуляйпільським РВ УМВС України в Запорізькій області від 29.06.2002, в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 3131 (три тисячі сто тридцять одну) гривню, 14 копійок та в рахунок відшкодування моральної шкоди 8 000 (вісім тисяч) гривень, 00 копійок, а всього - 11 131 (одинадцять тисяч сто тридцять одну) гривню, 14 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Запорізького апеляційного суду протягом 30 днів з моменту його проголошення через Орджонікідзевський районний суд міста Запоріжжя.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1