У Х В А Л А

Іменем України

06 листопада 2024 року слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , захисника-адвоката ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, у залі суду в м. Києві клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінальної справи №03-24958 від 10.10.2012 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

22 жовтня 2024 року ОСОБА_4 звернувся до Деснянського районного суду м. Києва з клопотанням про скасування арешту з квартири АДРЕСА_1 , накладеного постановою слідчого СВ Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_5 від 18.12.2012 року в кримінальній справі №03-24958 від 10.10.2012 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

В обґрунтування клопотання ОСОБА_4 зазначає, що 18.08.2012 року він придбав квартиру АДРЕСА_1 у ОСОБА_6 .

21.08.12 року він подав до БТІ всі необхідні документи для реєстрації договору з терміном реєстрації 14 днів, а 04.09.2012 року реєстратор БТІ повідомив про відмову у державній реєстрації у зв`язку з тим, що невідома йому особа - ОСОБА_7 , яка з 1996 року проживає у Франції, претендує на куплену ним квартиру, як спадкоємиця (дочка) ОСОБА_8 - першої власниці квартири.

ОСОБА_8 подарувала дану квартиру ОСОБА_9 , а ОСОБА_9 продала її ОСОБА_6 , у якого він купив цю квартиру.

У зв`язку з посяганням на куплену ним квартиру невідомою особою та неможливістю отримати державну реєстрацію ним була подана заява про злочин до ГУ МВС України у м. Києві та за місцем злочину до Деснянського РУ ГУ МВС у м. Києві.

10.10.2012 року було відкрито кримінальну справу №03-24958 за фактом шахрайських дій, об`єктом яких стала квартира АДРЕСА_1 , за ознаками складу злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, та 18.10.2012 року слідчим СВ Деснянського РУ ОСОБА_5 винесено постанову про накладення арешту на куплену ним квартиру.

В подальшому після проходження судових тяжб, 05.12.2013 року Апеляційним судом м. Києва було прийняте рішення про задоволення його скарги, скасовано рішення Деснянського районного суду та ухвалено по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_10 до ОСОБА_9 , ОСОБА_6 , треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_11 , ОСОБА_4 - про визнання недійсним договору дарування, договору купівлі-продажу квартири, встановлення додаткового строку для прийняття спадщини - відмовлено.

Таким чином, право власності на квартиру АДРЕСА_1 належить йому, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, державною реєстрацією права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та рішенням Апеляційного суду м. Києва.

Вищевказана квартира вже 12 років перебуває у його власності та фактичному користуванні, що унеможливлює скоєння в подальшому незаконних (шахрайських) дій щодо права власності на неї.

Таким чином, на даний час відпала потреба у застосуванні заходів щодо заборони відчуження майна.

Більш того, на даний час застосування вищевказаних заходів обмежує його право як законного власника на володіння, користування та розпорядження вищевказаною квартирою.

14.08.2024 року він звернувся до Деснянського УП ГУНП у м. Києві з заявою, в якій просив вжити заходів щодо скасування арешту, накладеного на підставі постанови слідчого СВ Деснянського РУ ГУ МВС України у м. Києві ОСОБА_5 .

Однак, листом старшого слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_12 від 25.09.2024 року йому було повідомлено, що кримінальна справа за його заявою 14.11.2012 року зупинена, до ЄРДР вказані відомості не внесені.

За наслідком вищевказаного йому було рекомендовано, у відповідності до ст. 174 КПК України, з питанням про зняття арешту на майно звертатися до Деснянського районного суду м. Києва.

Таким чином з урахуванням наведеного просить скасувати арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою слідчого СВ Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_5 від 18.12.2012 року в кримінальній справі №03-24958 від 10.10.2012 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

В судове засідання заявник та слідчий не з`явилися, повідомлялися належним чином. Разом з тим, неявка зазначених осіб, повідомлених належним чином, не перешкоджає розгляду клопотання.

Захисник ОСОБА_3 , просив клопотання ОСОБА_4 задовольнити, за наведених в ньому обставин.

Заслухавши доводи учасників судового розгляду, дослідивши матеріали, долучені до клопотання, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Так, слідчим суддею встановлено, що арешт на майно ОСОБА_4 , а саме на квартиру АДРЕСА_1 , було накладено постановою слідчого СВ Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_5 від 18.12.2012 року про накладення арешту, тобто під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу ХІ "Перехідні положення" КПК України 2012 року, арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

З огляду на зазначене, на правовідносини, пов`язані з розв`язанням питання про припинення арешту майна ОСОБА_4 , поширюються норми КПК України 1960 року.

Проте положеннями цього Кодексу передбачалося прийняття рішення про зняття арешту з майна на стадії досудового слідства лише в межах провадження у кримінальній справі - або одночасно з винесенням постанови про її закриття (частина перша статті 214), або раніше, якщо в застосуванні відповідного заходу відпаде потреба (частина шоста статті 126).

Арешт на майно - квартиру, було накладено постановою слідчого в кримінальній справі №03-24958 від 10.10.2012 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України в порядку, встановленому КПК 1960 року.

Відповідно до ст. 126 КПК 1960 року арешт майна міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Накладений на майно арешт може бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба, або у разі закриття кримінальної справи відповідно дост.214 КПК 1960 року. Після надходження кримінальної справи до суду питання щодо скасування арешту може бути вирішено судом в порядку, передбаченому статтями 248, 282 КПК 1960 року, або при постановленні вироку, відповідно до ст. 324 КПК 1960 року.

Вирішувати питання зняття арешту за правилами КПК України 1960 року має слідчий під час досудового розслідування або суд під час розгляду кримінальної справи або при постановленні вироку.

Відповідно до положень Розділу XІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України та Листа ВССУ від 26.11.2012 року № 1735/0/4-12 «Про деякі питання застосування розділу XІ «Перехідні положення» Кримінального процесуального кодексу України», запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

У судовому провадженні, яке здійснюється відповідно до КПК 1960 року, при надходженні від учасників процесу клопотань, зокрема щодо зміни або скасування запобіжного заходу, арешту майна чи відсторонення від посади, суд має керуватися положеннями КПК (1960 року).

Статтею 126 КПК України (1960 року) передбачено, що накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Крім цього, у межах кримінальної справи, що розслідувалася, власник майна, який не набував процесуального становища підозрюваного, обвинуваченого, чинним на той час кримінально-процесуальним законом не був наділений процесуальним правом ініціювати питання про звільнення майна з-під арешту.

Отже, якщо арешт на майно було накладено в рамках кримінального провадження, порушеного до набрання чинності КПК України 2012 року і справа, на даний час, не надійшла до суду, питання щодо скасування такого заходу забезпечення вирішується слідчим. Таким чином, особа щодо якої здійснюється таке кримінальне провадження може звернутися до слідчого з клопотанням про скасування арешту.

Після надходження кримінальної справи до суду питання щодо скасування арешту може бути вирішено судом при винесенні вироку.

Проте кримінальну справу, в межах якої на майно заявника накладено арешт, до суду для розгляду по суті скеровано не було.

Згідно зі ст. 174 КПК України 2012 року як підозрюваний, обвинувачений, їх захисник або законний представник, так і інший власник або володілець майна вправі звернутися до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, в тому числі на тій підставі, що в подальшому у застосуванні відповідного заходу відпала потреба. Проте слідчий суддя, як і прокурор, наділений повноваженнями приймати рішення про припинення цього заходу виключно під час досудового розслідування, розпочатого шляхом внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань у порядку, встановленому КПК України 2012 року. Процедури вирішення означених питань за межами кримінального провадження КПК України не передбачає.

Таким чином слідчий суддя приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання заявника ОСОБА_4 про скасування арешту з квартири АДРЕСА_1 , накладеного постановою слідчого СВ Деснянського РУ ГУ МВС України в м. Києві ОСОБА_5 від 18.12.2012 року, в порядку КПК 1960 року.

Керуючись ст.ст. 303, 306, 307, 309 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_4 про скасування арешту майна, а саме з квартири АДРЕСА_1 , в рамках кримінальної справи №03-24958 від 10.10.2012 року за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1