1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/1531/24 1-кс/335/4233/2024
27 вересня 2024 року м. Запоріжжя
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, освіти базової вищої, не одруженого, такого, що проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу, батька малолітньої дитини, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,
26.09.2024 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Вознесенівської окружної прокуратури міста Запоріжжя ОСОБА_3 , про обрання щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів без права звільнення під заставу.
В обґрунтування клопотання слідчий послався на таке.
Зокрема, досудовим розслідуванням встановлені обставини, що дають підстави підозрювати, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та з невстановленими досудовим слідством особами, з метою отримання наживи та незаконного збагачення, вчинив тяжкий злочин, спрямований проти власності громадян.
Так, 10.07.2024, приблизно о 16 годині, ОСОБА_4 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, прибули до квартири АДРЕСА_2 , де погрожуючи потерпілій ОСОБА_11 застосувати до неї з насильство, яке не є небезпечне для життя чи здоров`я потерпілого, проникли до приміщення вказаної квартири та відкрито викрали майно, що належить потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , спричинивши останнім матеріальний збиток на суму понад 100 000 гривень.
В подальшому, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , розуміючи, що їх злочинні дії мають відкрий характер та розуміючи настання наслідків, з викраденим майном зникли з місця скоєння злочину, тим самим розпорядившись майном.
Таким чином, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, що кваліфікується як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням до житла, вчинений в умовах воєнного стану.
25.09.2024 ОСОБА_4 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.
Клопотання про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під варту обґрунтовується наявністю ризиків, зазначених у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_13 клопотання підтримав, пославшись на факти та доводи, викладені у ньому.
Підозрюваний ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечував. Пояснив, що не причетний до інкримінованого йому правопорушення, жодних намірів ухилятись від досудового розслідування та суду, впливати на потерпілих і свідків, а також іншим чином перешкоджати встановленню істини у справі, він не має, батьком новонародженої дитини, за якою бажає доглядати, вважає, що підстави для взяття його під варту відсутні.
Захисник підозрюваного, адвокат ОСОБА_5 , заперечувала проти задоволення клопотання. Зауважила, що повідомлена її підзахисному підозра викликає обґрунтовані сумніви, оскільки вона не враховує, що потерпілі є військовослужбовцями і перебувають у розшуку через самовільне залишення військової частини, із заяви про вчинення щодо них кримінального правопорушення вони звернулись через декілька тижнів після самих подій. Не встановлено також достовірно й джерело походження грошових коштів, які нібито заборгував потерпілий, від кого і за що він їх отримував, кому вони належали. Крім того, після останнього допиту потерпілого до затримання підозрюваних минуло більше місяця і не зовсім зрозуміло, що перешкоджало затриманню раніше. В сукупності, на думку захисника, це може свідчити про штучність доказової бази та необґрунтованість підозри. Також захисник посилалась на те, що заявлені стороною обвинувачення ризики, покладені в основу клопотанні, є лише припущеннями і не підтверджені жодними доказами, а підставою клопотання фактично є лише тяжкість інкримінованого діяння. При цьому підозрюваний раніше не судимий і навіть не притягався до кримінальної відповідальності, веде соціально позитивний образ життя, має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем проживання. Відтак, цілком достатнім було б покладення на підозрюваного особистого зобов`язання або поміщення підозрюваного під домашній арешт.
Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Щодо обґрунтованості підозри.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).
У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент вчинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи
Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.
Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.
Як випливає з доданих до клопотання матеріалів кримінального провадження, станом час вирішення питання про запобіжний захід обґрунтованість підозри підтверджується такими доказами:
протоколами допитів, потерпілих: ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_11 ;
протоколом впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_12 ;
протоколом впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_14 ;
протоколом впізнання за фотознімками за участі потерпілої ОСОБА_11 ;
протоколом обшуку за адресою мешкання ОСОБА_4 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 ;
іншими матеріалами кримінального провадження.
Зокрема, з наведених доказів слідчим суддею встановлено, що потерпіла ОСОБА_11 під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, будучи попередженою про кримінальну відповідальність за давання завідомо неправдивих показань, прямо і твердо вказала на ОСОБА_4 як на особу, яка брала участь у відкритому заволодінні її майном за адресою АДРЕСА_3 , що супроводжувалось погрозами застосування насильства.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, зазначених вище, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Щодо наявності ризиків.
В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що на теперішній час існують такі заявлені органом досудового розслідування судом ризики, що визначені у ст. 177 КПК України:
- ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду;
- ризик незаконного впливу на потерпілого;
- ризик вчинення нового кримінального правопорушення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створитимуть загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Зокрема, доказами на обґрунтування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується, - можуть бути документи, довідки про те, що особа вже притягалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має не зняту чи не погашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягалась до адміністративної відповідальності, інформація про те, що не будучи раніше судимою, особа вчинила декілька злочинів.
Оцінивши доводи, наведені у клопотанні слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що окремі з вказаних у клопотанні ризиків існують і мають ступінь вірогідності, необхідну та достатню для взяття підозрюваного під варту.
Щодо ризику переховування від досудового розслідування та суду.
Діяння, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , є умисним тяжким злочином корисливої спрямованості, вчиненим у співучасті із значної кількістю інших осіб, що передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. Ця обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.
Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (Clooth v. Belgium (Клоот проти Бельгії), § 40).
У зв`язку з цим слідчий суддя зауважує, що ОСОБА_4 , ознайомившись з матеріалами кримінального провадження, доданими до клопотання слідчого, не може не розуміти, що потерпіла вказала на нього як на особу, яка безпосередньо відкрито заволоділа належним її майном під впливом погрози застосування насильства, що істотно підвищує вірогідність пред`явлення обвинувачення та в подальшому засудження, що, у свою чергу, може підштовхнути підозрюваного до переховування.
Слідчий суддя також підкреслює, що ОСОБА_4 інкриміноване кримінальне правопорушення у співучасті, що значно підвищує рівень суспільної небезпечності діяння, і на початковій стадії досудового розслідування може свідчити про підвищену суспільну небезпечність особи самого підозрюваного, що як таке є достатньою підставою припускати наявність у нього здатності до переховування від досудового розслідування.
Щодо ризику незаконного впливу на потерпілих і свідків у цьому ж кримінальному провадженні
Оцінюючи можливість впливу на потерпілих і свідків, слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на потерпілих свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілого та дослідження їх судом.
Разом із цим, маючи можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження в частині, що стосуються клопотання про обрання запобіжного заходу, а отже і з протоколами допиту свідків, підозрюваний знатиме як їх персональні данні, так і зміст наданих ним свідчень на стадії досудового розслідування.
Також слідчий суддя враховує, що у справах щодо даної категорії кримінальних правопорушень встановлення дійсних обставин їх вчинення часто залежить виключно або переважно від показань потерпілих, через що є вкрай важливим убезпечити їх від будь-якого стороннього впливу.
Однак ОСОБА_4 підозрюється у діянні, пов`язаному саме з подавленням волі іншої особи, що надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного на потерпілих і свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.
З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає доведеним наявність вказаного ризику, а його ступінь таким, запобігти якому на початковій стадії досудового розслідування можливе шляхом ізоляції підозрюваного від суспільства.
Щодо ризику вчинення нових кримінальних правопорушень.
Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 раніше не судимий, будь-яких відомостей про його причетність взагалі до будь-яких інших протиправних діянь сторона обвинувачення не надала.
Відтак, у слідчого судді відсутні підстави для висновку про існування істотного ризику вчинення підозрюваним інших кримінальних правопорушень.
Отже, незважаючи на це, в даному випадку сама тяжкість підозри вказує на те, що на початковій стадії досудового розслідування, на період активного збирання доказів його причетності, взяття підозрюваного під варту буде співмірним меті охорони суспільних відносин від насильницьких посягань. У свою чергу, це не виключає, що в подальшому підстави для продовження тримання підозрюваного під вартою зміняться або припинять існування.
Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, такого як особисте зобов`язання, застава або домашній арешт, свідчить той факт, що вказані заходи не здатні забезпечити ізоляцію підозрюваного в тій мірі, яка була б достатньою для запобігання вказаних вище ризикам.
Неможливість обрання до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді особистої поруки обґрунтовується таким.
Відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу, і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.
Слідчий суддя також зауважує, що стороною захисту не було надано доказів на підтвердження того, що перебування підозрюваного під вартою є несумісним із станом його здоров`я або іншими об`єктивними обставинами.
Доводи підозрюваного та його захисника слідчий суддя відхиляє, оскільки вони не спростовують наведених вище висновків.
Відтак, беручи до уваги характер та ступінь суспільно небезпечності інкримінованих підозрюваному діянь, що пов`язані із застосуванням насильства та погроз його застосування, слідчий суддя на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України не вбачає підстав не визначення розміру застави як умови звільнення підозрюваного з-під варти.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий
Клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 задовольнити.
Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, з триманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», без права звільнення під заставу.
Строк дії цієї ухвали та строк тримання під вартою обчислювати з 07 год. 38 хв. 25.09.2024 до 07 год. 38 год. 23.11.2024.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, що перебуває під вартою, - протягом п`яти днів з дня отримання повного тексту ухвали..

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали оголошений о 13 год. 00 хв. 02.10.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1