У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, майор поліції ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні № 0000358 від 04 вересня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, с. Зоря, Томаківського району Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, з вищою освітою, одруженого, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, одна дитина інвалід, раніше не судимого, адвоката (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3226 видане радою адвокатів Дніпропетровської області 19.12.2016), запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 діб підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 358, ч.ч. 4,5 ст. 27, ч.4 ст. 409 КК України,

ВСТАНОВИВ:

СУ ГУНП в Закарпатській області проводиться досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000358 відомості про яке внесено до ЄРДР 04.09.2024 за ознаками складу кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 409, ч. 4, 5 ст.27, ч.4 ст. 409, ч.3 ст. 358, ч.4 ст.358, ч.1 ст. 190 КК України.

Судом установлено, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 № 2102-IX, із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, строк дії якого неодноразово продовжувався.

Згідно Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У такий спосіб, з моменту затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти правовий режим воєнного стану, який продовжує діяти і на даний час.

09.03.2024 ОСОБА_8 (надалі ОСОБА_8 ) призваний на військову службу за призовом під час мобілізації та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу № 72 від 09.03.2024 ОСОБА_8 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної батареї навчального самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Водночас, не бажаючи виконувати обов`язки військової служби, військовослужбовець ОСОБА_8 , за пособництва адвоката ОСОБА_5 та своєї дружини ОСОБА_9 ухилився від несення обов`язків військової служби за наступних обставин.

Так, 11.03.2024, ОСОБА_9 перебуваючи в приміщенні, де здійснює свою адвокатську діяльність ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 звернулася до останнього з проханням у сприянні звільнення свого чоловіка ОСОБА_8 від проходження військової служби.

В ході розмови з ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , знаючи, що у ОСОБА_9 та ОСОБА_8 наявні двоє спільних неповнолітніх дітей, вказав їй можливість ухилення її чоловіка ОСОБА_8 від військової служби шляхом надання командуванню військової частини НОМЕР_1 фіктивних документів про наявність у нього на утриманні трьох дітей віком до 18 років.

Зокрема, ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_9 виготовити фіктивні документи про народження третьої дитини, що дасть можливість ОСОБА_8 бути звільненим від проходження військової служби у зв`язку з утриманням трьох дітей віком до 18 років, на що остання погодилась. При цьому, ОСОБА_5 , за грошову винагороду, зобов`язався організувати виготовлення фіктивного медичного свідоцтва про народження ОСОБА_9 ще однієї дитини.

У свою чергу, ОСОБА_9 , під час вказаної розмови, бажаючи посприяти своєму чоловіку в ухиленні від військової служби, погодилася на пропозицію ОСОБА_5 та, на прохання останнього, надала йому свої персональні соціально-біографічні дані з метою подальшої організації ним виготовлення фіктивного медичного свідоцтва про народження у неї третьої дитини.

З метою реалізації свого злочинного умислу спрямованого на пособництво в ухиленні ОСОБА_8 проходження військової служби, ОСОБА_5 у невстановленому досудовим розслідування місці та часі, але не пізніше 19.03.2024, звернувся до невстановленої досудовим розслідуванням особи з метою підроблення медичного свідоцтва про народження у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 третьої дитини, а також надав такій персональні соціально-біографічні дані ОСОБА_9 .

У подальшому, вказана невстановлена слідством особа, не пізніше 19.03.2024, на підставі наданих ОСОБА_5 персональних соціально-біографічні даних ОСОБА_9 , виготовила підроблене медичне свідоцтво № 12/6 від 07.03.2024 від імені лікаря ОСОБА_10 , з реквізитами « ОСОБА_11 пологового будинку», про народження у останньої 05.03.2024 третьої дитини, тобто офіційний документ, який видається та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, і які надають права та звільняють від обов`язку, з метою подальшого їх використання.

В подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 19.03.2024, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_5 передав ОСОБА_9 завідомо підроблене медичне свідоцтво № НОМЕР_2 від 07.03.2024 про народження нею 05.03.2024 третьої дитини.

В подальшому, ОСОБА_5 шляхом надання вказівок та порад, проконсультував ОСОБА_9 , яким чином діяти надалі, щоб на підставі підробленого медичного свідоцтва про народження дитини оформити документацію для подальшого звільнення її чоловіка ОСОБА_8 від проходження військової служби.

19.03.2024 ОСОБА_9 , діючи за вказівками та порадами ОСОБА_5 , використовуючи надане їй підроблене медичне свідоцтво № НОМЕР_2 від 07.03.2024 про народження нею 05.03.2024 третьої дитини отримала в ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 серії НОМЕР_3 від 19.03.2024, яке в подальшому передала ОСОБА_5 .

22.03.2024 ОСОБА_5 , особисто приїхавши до військової частини НОМЕР_1 , з метою пособництва ОСОБА_8 в ухиленні від військової служби, передав останньому нотаріально завірені копії документів, які слугували підставою для його звільнення, в тому числі свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 19.03.2024.

Окрім того, досудовим розслідуванням встановлено, що Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022 № 2102-IX, із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, строк дії якого неодноразово продовжувався.

Згідно Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У такий спосіб, з моменту затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти правовий режим воєнного стану, який продовжує діяти і на даний час.

09.03.2024 ОСОБА_8 (надалі ОСОБА_8 ) призваний на військову службу за призовом під час мобілізації та направлений для подальшого проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до наказу № 72 від 09.03.2024 ОСОБА_8 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення та призначено на посаду курсанта навчального взводу навчальної батареї навчального самохідно-артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 .

Водночас, не бажаючи виконувати обов`язки військової служби, військовослужбовець ОСОБА_8 , за пособництва адвоката ОСОБА_5 та своєї дружини ОСОБА_9 ухилився від несення обов`язків військової служби за наступних обставин.

Так, 11.03.2024, ОСОБА_9 перебуваючи в приміщенні, де здійснює свою адвокатську діяльність ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3 звернулася до останнього з проханням у сприянні звільнення свого чоловіка ОСОБА_8 від проходження військової служби.

В ході розмови з ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , знаючи, що у ОСОБА_9 та ОСОБА_8 наявні двоє спільних неповнолітніх дітей, вказав їй можливість ухилення її чоловіка ОСОБА_8 від військової служби шляхом надання командуванню військової частини НОМЕР_1 фіктивних документів про наявність у нього на утриманні трьох дітей віком до 18 років.

Зокрема, ОСОБА_5 запропонував ОСОБА_9 виготовити фіктивні документи про народження третьої дитини, що дасть можливість ОСОБА_8 бути звільненим від проходження військової служби у зв`язку з утриманням трьох дітей віком до 18 років, на що остання погодилась. При цьому, ОСОБА_5 , за грошову винагороду, зобов`язався організувати виготовлення фіктивного медичного свідоцтва про народження ОСОБА_9 ще однієї дитини.

У свою чергу, ОСОБА_9 , під час вказаної розмови, бажаючи посприяти своєму чоловіку в ухиленні від військової служби, погодилася на пропозицію ОСОБА_5 та, на прохання останнього, надала йому свої персональні соціально-біографічні дані з метою подальшої організації ним виготовлення фіктивного медичного свідоцтва про народження у неї третьої дитини.

З метою реалізації свого злочинного умислу спрямованого на пособництво в ухиленні ОСОБА_8 проходження військової служби, ОСОБА_5 у невстановленому досудовим розслідування місці та часі, але не пізніше 19.03.2024, звернувся до невстановленої досудовим розслідуванням особи з метою підроблення медичного свідоцтва про народження у ОСОБА_8 та ОСОБА_9 третьої дитини, а також надав такій персональні соціально-біографічні дані ОСОБА_9 .

У подальшому, вказана невстановлена слідством особа, не пізніше 19.03.2024, на підставі наданих ОСОБА_5 персональних соціально-біографічні даних ОСОБА_9 , виготовила підроблене медичне свідоцтво № 12/6 від 07.03.2024 від імені лікаря ОСОБА_10 , з реквізитами « ОСОБА_11 пологового будинку», про народження у останньої 05.03.2024 третьої дитини, тобто офіційний документ, який видається та посвідчується установою, яка має право видавати та посвідчувати такі документи, і які надають права та звільняють від обов`язку, з метою подальшого їх використання.

В подальшому, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, але не пізніше 19.03.2024, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_5 передав ОСОБА_9 завідомо підроблене медичне свідоцтво № НОМЕР_2 від 07.03.2024 про народження нею 05.03.2024 третьої дитини.

В подальшому, ОСОБА_5 шляхом надання вказівок та порад, проконсультував ОСОБА_9 , яким чином діяти надалі, щоб на підставі підробленого медичного свідоцтва про народження дитини оформити документацію для подальшого звільнення її чоловіка ОСОБА_8 від проходження військової служби.

19.03.2024 ОСОБА_9 , діючи за вказівками та порадами ОСОБА_5 , використовуючи надане їй підроблене медичне свідоцтво № НОМЕР_2 від 07.03.2024 про народження нею 05.03.2024 третьої дитини отримала в ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 серії НОМЕР_3 від 19.03.2024, яке в подальшому передала ОСОБА_5 .

22.03.2024 ОСОБА_5 , особисто приїхавши до військової частини НОМЕР_1 , з метою пособництва ОСОБА_8 в ухиленні від військової служби, передав останньому нотаріально завірені копії документів, які слугували підставою для його звільнення, в тому числі свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 19.03.2024.

У свою чергу, солдат ОСОБА_8 03.05.2024, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах особливого періоду, з метою ухилитись від несення обов`язків військової служби, звернувся до безпосереднього командира з рапортом, про звільнення його у запас з військової служби, у якому зазначив завідомо неправдиві відомості, про наявність у нього підстав передбачених пп. «Г» п.2 ч.4 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», а саме перебування у нього на утриманні трьох дітей віком до 18 років, до якого, як підтвердження підстав для звільнення з військової служби, додав фіктивне свідоцтво про народження третьої дитини ОСОБА_12 , НОМЕР_3 від 19.03.2024, достовірно знаючи при цьому, що його дружина ОСОБА_9 таку дитину не народжувала.

17.05.2024 командиром військової частини НОМЕР_1 видано наказ № 141 про виключення солдата ОСОБА_8 зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, та направлено для зарахування на військовий облік ІНФОРМАЦІЯ_4 ..

За результатми розслідування та зібраних доказів ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю , с. Зоря, Томаківського району Дніпропетровської області, зареєстрованому за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , громадянину України, українцю, з вищою освітою, одруженому, раніше не судимому, адвокату (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 3226 видане радою адвокатів Дніпропетровської області 19.12.2016), повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 358 КК України, тобто - підроблення офіційного документа, який видається чи посвідчується установою, і який надає права або звільняє від обов`язків, з метою використання його підроблювачем чи іншою особою та збут такого документа, вчинене за попередньою змовою групою осіб, та ч.ч. 4, 5 ст. 27, ч. 4 ст. 409 КК України підбурення та пособництво в ухиленні військовослужбовця від несення обов`язків військової служби шляхом підроблення документів, вчинене в умовах воєнного стану.

Підозра ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих йому злочинів підтверджується комплексом зібраних в рамках кримінального провадження доказів, зокрема: протоколами проведених обшуків, протоколами допиту свідків, висновком експерта, протоколами проведених відносно ОСОБА_5 НСРД та іншими зібраними в ході проведення досудового розслідування матеріалами кримінального провадження

Викладені обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 4,5 ст.27, ч.4 ст. 409 КК України, підтверджується :

-Протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 30.10.2024 року;

-Повідомлення про підозру від 30.10.2024 року ОСОБА_5 ;

-Повідомлення про підозру від 30.10.2024 року ОСОБА_8 ;

-Протокол допиту підозрюваного ОСОБА_8 від 30.10.2024 року;

-Повідомлення про підозру ОСОБА_9 від 30.10.2024 року;

-Протокол допиту підозрюваного ОСОБА_9 від 30.10.2024 року;

-Постанова про доручення здійснення досудового розслідування іншому органу досудового розслідування від 08.10.2024 року;

-Рапорт заступника керівника Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_13 ;

-Рапорт т.в.о. начальника УКР ГУНП в Закарпатській області полковника поліції ОСОБА_14 ;

-Протокол допиту свідка ОСОБА_10 ;

-Протокол обшуку від 26.06.2024 року;

-Ухвала судді Ужгородського міськрайонного суду від 14 червня 2024 року;

-Протокол огляду предмета від 16 липня 2024 року;

-Доручення оперативному підрозділу на проведення слідчих ( розшукових) дій

-а також іншими зібраними у провадженні доказами.

Таким чином, дії ОСОБА_5 ;підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 4,5 ст.27, ч.4 ст. 409 КК України, за який передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Так, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів».

Європейський суд з прав людини в рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Заява № 42310/04) від 21.07.2011 в пункті 175 зазначив, що «…термін "обґрунтована підозра" означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчините правопорушення...».

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Згідно з вимогами п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п.п. 1, 2, 3, 4, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може:

- переховуватись від органів досудового розслідування та суду розуміючи невідворотність покарання за вчинений ним тяжкий злочин. Злочин, який інкримінується ОСОБА_5 , є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Вищевказані обставини, дають підстави вважати, що ОСОБА_5 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення тяжкого злочину, може переховування від органів досудового розслідування та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, як і в межах пункту пропуску через державний кордон України так і поза межами таких, а також переховуватись на території України.

- знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, які невстановлені органом досудового розслідування;

- незаконного впливати на свідків чи інших підозрюваних тобто чинити на них психологічний тиск чи фізичний вплив щоб він змінив або відмовився від своїх показів, або схиляти їх до дачі неправдивих показань з обставин вчинення підозрюваним кримінального правопорушення. ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідка та підозрюваних, а тому будучи на волі він зможе здійснити підкуп чи застосувати насильство до нього, тобто чинити на них психологічний тиск чи фізичний вплив щоб вони відмовився від своїх показів, або схилити свідка чи інших підозрюваних до дачі неправдивих показань, тобто наявний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тобто перешкодити явці свідка до органу досудового розслідування та в суд, для проведення слідчих дій та дачі показів;

- вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Таким чином, до підозрюваного доцільно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден інший запобіжний захід не може забезпечити вирішення завдань кримінального процесу.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Враховуючи обставини кримінального провадження, із яких випливає, що ОСОБА_5 ; вчиняв дії, пов`язані із фіктивними документами, а також майновий та сімейний стан останнього, вбачається необхідність у разі обрання міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити заставу у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав з підстав, викладених в ньому, просив клопотання задовольнити та обрати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 10 млн грн.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечили щодо задоволення даного клопотання, просили обрати щодо підозрюваного менш тяжкий запобіжний захід.

Захисник ОСОБА_6 в судому засіданні надав заперечення на клопотання тримання під вартою, зазначає що урахуванням обставин сімейного та соціального статусу підозрюваного, а також його попередньої поведінки, належна процесуальна поведінка може бути забезпечена шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. При визначенні розміру застави адвокат наполягає на врахуванні таких факторів:

-майновий стан підозрюваного;

-наявність дружини та чотирьох неповнолітніх дітей, серед яких одна з інвалідністю;

-матір пенсійного віку, яка знаходиться на утриманні підозрюваного;

Заслухавши прокурора, підозрюваного, його захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю за необхідне зазначити наступне.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

3) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Ч. 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , за ч.ч. 4,5 ст.27, ч.4 ст. 409 КК України, за який передбачена кримінальна відповідальність у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

В справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

В ході розгляду клопотання стороною захисту не спростовано існування ризиків, на які покликається слідчий у поданому клопотанні, і слідчий суддя вважає такі ризики наявними.

Всі доводи захисту не дають достатніх підстав слідчому судді вважати доведеним відсутність встановлених ризиків, і є недостатніми для гарантування належної поведінки підозрюваного та не свідчать про відсутність вказаних ризиків з огляду на конкретні обставини справи.

Крім того, у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Тримання під вартою є винятковим видом запобіжного заходу та застосовується лише у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе відвернути ризики, зазначені у ст. 177 КПК. При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

В ході розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя дійшов переконання, що в даному кримінальному провадженні, враховуючи конкретні його обставини та інкриміновану ОСОБА_5 , участь у кримінальному правопорушенні, неможливим є застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання тим ризикам, існування яких доведено в судовому засіданні.

На думку слідчого судді, застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу, як домашній арешт чи особисте зобов`язання, як про це клопотали підозрюваний та його захисник, не зможе запобігти встановленим в ході розгляду клопотання ризикам та не сприятиме на даному етапі досудового розслідування виконанню завдань кримінального провадження.

Крім того, слідчим суддею не встановлено виняткових обставин, які б давали підставу не застосовувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

При розгляді даного клопотання слідчий суддя враховує те, що підозрюваний має дружину та чотирьох неповнолітніх дітей, серед яких одна з інвалідністю; матір пенсійного віку, яка знаходиться на утриманні підозрюваного. За таких обставин, враховуючи також і виховну мету застосування запобіжного заходу щодо особи підозрюваного, слідчий суддя вбачає за можливе застосувати до ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із можливістю визначення застави.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Частиною 4 ст. 183 КПК України передбачено, що Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України;

5) щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Розмір застави не визначається під час розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідно до статей 629-631 цього Кодексу.

Під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260,261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Вирішуючи питання щодо визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, слідчий суддя враховує відношення самого підозрюваного до інкримінованих йому дій, його вік, стан здоров`я, відсутність офіційного доходу.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя вважає за необхідне в рамках даного кримінального провадження визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

При визначенні розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, крім наведеного вище, враховую практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, а також тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , за інкримінований злочин, характер та обставини його вчинення.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення, мотив кримінального правопорушення, тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваному, вважаю за необхідне визначити заставу в межах 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 181 680, 00 грн., оскільки внесення застави саме в такому розмірі, за висновком слідчого судді, може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Окрім цього, слідчий суддя відповідно до ч.3 ст.183 КПК України вважає за необхідне, у разі внесення застави, покласти на підозрюваного обов`язки, визначені ч.5 ст.194 КПК України.

Отже, враховуючи вищенаведене, вважаю, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, тому клопотання слід задовольнити та застосувати щодо ОСОБА_5 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави в межах 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 181 680, 00 гривень, з покладенням на підозрюваного передбачених у ст. 194 КПК України додаткових обов`язків, необхідність покладення яких встановлена з наведеного слідчим обґрунтування клопотання, і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження.

На підставі ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, майор поліції ОСОБА_7 у кримінальному провадженні № 0000358 від 04 вересня 2024 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 60 (шістдесят) днів із визначенням застави, а саме до 30 грудня 2024 року.

Визначити заставу, достатню для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 , покладених на нього обов`язків передбачених цим Кодексом в розмірі 60 (шістдесят) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 181 680, 00 грн.

Роз`яснити, що підозрюваний ОСОБА_5 , або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави у вказаному розмірі покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

- утриматися від спілкування із підозрюваним ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 ;

- носити електронний засіб контролю;

Роз`яснити ОСОБА_5 ,, що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1