УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.10.2024 року слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисників адвокатів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі клопотання слідчого СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000064 від 28.09.2021 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, працевлаштованого на посаді головного лікаря у медичному домі « ІНФОРМАЦІЯ_2 », зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання, що СВ Одеського районного управління поліції №1 ГУ НП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000064 від 28.09.2021, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України

Досудовим розслідуванням встановлено, що 21.03.2020, близько другої години, в житловому масиві «Совіньйон» с. Лиманка Овідіопольського району Одеської області (більш точне місце в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_8 почав ображати свого знайомого ОСОБА_4 в присутності інших осіб, після чого на грунті особистих неприязних відносин у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 через дані образи.

Цього ж дня, приблизно о шостій годині, в житловій кімнаті 3 поверху будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний умисел, наніс потерпілому ОСОБА_8 декілька ударів кулаками обох рук в голову останнього, спричинивши ОСОБА_8 фізичний біль голови. Від цих ударів ОСОБА_8 влав задньою частиною тіла на підлогу, чим йому був спричинений фізичний біль. Після цього ОСОБА_4 наніс лежачому на полу ОСОБА_8 чисельні удари кулаками і ногами в різні частини тіла, спричинивши ОСОБА_8 наступні тілесні ушкодження: забій головного мозку, переломи кісток лицевого черепу та основи черепу (переломи всіх стінок правої гайморової пазухи, латеральної та верхньої стінок лівої гайморової пазухи, перелом латеральної стінки правої орбіти, перелом латеральної стінки решітчастого лабіринту, перелом кісток носу, перелом правої виличної кістки, перелом нижньої щелепи в ділянці суглобової голівки зліва, розрив клиноподібно-лобового шву праворуч), гематом, садна забійні рани обличчя, які являють собою єдиний нерозривний комплекс закритої черепно-мозкової травми і тому оцінуються в сукупності, як такі, що були небезпечними для життя в момент спричинення та відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень; закриту травма грудної клітки у вигляді переломів тіла та мечоподібного відростку грудини, перелому 4-го правого ребра по передній паховій лінії зі зміщенням уламків, двобічний забій легень, гематома в проекції правої молочної залози, садна грудної кліки, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості, забійну рану правої гомілки та садна в ділянці колінних суглобів, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Потім, з метою укриття злочину ОСОБА_4 , витяг ОСОБА_8 у двір будинка АДРЕСА_2 , де останній був знайдений ОСОБА_9 , яка викликала карету «швидкої допомоги»

За вищевикладених обставин, 29.12.2021 ОСОБА_4 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, за кваліфікуючими обставинами: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

В рамках кримінального провадження неодноразово були здійснені дзвінки підозрюваному ОСОБА_4 , з метою виклику для проведения слідчих (розшукових) дій, однак останній на дзвінки та повідомлення не реагував.

Крім того, було надано запити до Військової частини НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо перебування ОСОБА_4 на обліках як військовослужбовця та отримано відповідь, що останній з 22 травня 2023 року виключений зі списків особового складу.

На виконання доручення слідчого в порядку ст. 40 КПК України від 17.09.2024 оперативні співробітники здійснили виїзд за місцем проживания ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 , однак двері будинку оперативним працівникам ніхто не відчинив. Додатково встановлено, що за оперативною інформацією останній перебуває в Харківській області.

Також, 17.09.2024 року слідчим було здійснено дзвінок ОСОБА_4 в якому останній повідомив що знаходиться на війні в Курській області рф та не може прибути до відділу ОРУП №1. Будь-яке документальне підтвердження надати відмовився.

Органом досудового розслідування було вжито всіх заходів щодо сповіщення та встановлення місцезнаходження ОСОБА_4 , включаючи запити до різних установ але дані дії результатів не дали.

10.10.2024 року оперативним підрозділом Одеського районного управління №1 оголошено в розшук ОСОБА_4 як особу, яка переховується від органів досудового розслідування.

14.10.2024 року місцезнаходження ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 встановлено, в зв`язку з чим останнього знято з розшуку.

Та того ж дня, ОСОБА_4 було повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне в момент заподіяння.

Слідчий за погодження з прокурором звертається до слідчого судді з клопотанням про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обґрунтовуючи клопотання наявністю необхідності запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні:

-прокурор клопотання про застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав у повному обсязі.

На запитання слідчого судді повідомив, що посилання на п. 2 ч.4 ст. 183 КПК України в обґрунтування не визначення розміру застави є технічною опискою, а тому просив не визначати підозрюваному розмір застави як альтернативного запобіжного заходу, достатнього для забезпечення підозрюваним виконання обов`язків, на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

-захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання сторони обвинувачення, посилаючись на наступне. Позиція сторони захисту є непослідовною, оскільки на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 30.12.2021 відносно ОСОБА_4 було засновано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час, при цьому стороною обвинувачення вказане рішення не оскаржувалося. Крім того, перебування ОСОБА_4 на території рф у Курській області підтверджується відеозаписами, наявними у загальному доступі, які були опубліковані підзахисним станом на вересень 2024 року. Таким чином, твердження ОСОБА_4 щодо його перебування у вказаному місці у повному обсязі підтверджується означеними матеріалами та спростовує оголошення його у розшук. Крім того, адвокат ОСОБА_6 зауважив, що покази потерпілого є суперечливими, оскільки у сторони захисту наявна копія його заяви від 22.03.2020, згідно якої вбачається, що потерпілий ОСОБА_8 претензій до будь-кого не має, від проходження судово-медичної експертизи відмовляється та жертвою кримінального правопорушення не являється. Будь-яких відомостей щодо переховування ОСОБА_10 та/або здійснення ним впливу на потерпілого та свідків стороною обвинувачення не надано. Просив врахувати, що ОСОБА_4 є інвалідом в результаті війни, отримав важке поранення, крім того, проходячи військову службу відряджався до м. Суджа Курської області у рф. З огляду на вищевикладене у сукупності, просив застосувати відносно підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час.

Долучив письмові заперечення з додатками, які просив врахувати.

-захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_11 зазначив, що досудове розслідування здійснюється за межами своєї територіальної юрисдикції та поза межами строку досудового розслідування. Також вважає пояснення потрпеілого нечіткими та суперечливими. Та відповідно, на думку захисника, підозра, повідомлена ОСОБА_4 є необґрунтованою. Разом з тим, сторона обвинувачення зазначає, що існує ризик впливу на потпілого, при тому, що потерпілий ОСОБА_8 на початку вторгнення рф на територію України виїхав закордон. Просив також врахувати, що відомості до ЄРДР були внесені ще 28.09.2021, за цей час не зафіксовано спроб зі сторону ОСОБА_4 щодо здійснення будь-якого незаконного впливу на потерпілого. Звернув увагу на нестабільний стан здоров`я, ОСОБА_4 потребує постійного лікування. З огляду на вищевикладене, просив відмовити у задоволенні клопотання сторони обвинувачення у понову обсязі.

Долучив письмові заперечення з додатками, які просив врахувати.

-підозрюваний зазначив, що з підозрою не погоджується, потерпілий сам випав. Зазначає, що не мав наміру укриватися, а проходив військову службу. Будучи тричі закордоном мав можливість ухилитися від органу досудового розслідування, проте не використав її.

Дослідивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, а також матеріали, надані сторонами в судовому засіданні, вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Як вбачається з матеріалів клопотання, 14.10.2024 ОСОБА_4 повідомлено про підозру за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Згідно п. 32 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фокс, Кембелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Так, обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення стороною обвинувачення підтверджується зібраними наступними матеріалами кримінального провадження: протоколом огляду місця події від 21.03.2020; протоколом допиту потерпілого від 21.10.2021; висновком експерта №2137.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри, слідчий суддя враховує те, що діючий Кримінальний процесуальний кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, що за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» («Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, §219, 21 квітня 2011 року).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

Долучені матеріали кримінального провадження, на даній стадії досудового розслідування є достатніми для висновку щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 , при цьому, слідчий суддя акцентує увагу, що слідчий суддя не вирішує питання винуватості особи у вчиненні тих чи інших кримінальних правопорушень, а лише на підставі долучених до клопотання доказів, вирішує питання наявності обґрунтованої підозри за фактом можливого вчинення таких кримінальних правопорушень.

Стороною захисту у спростування повідомленої ОСОБА_4 підозри в судовому засіданні було надано копію заяви потерпілого від 22.03.2020, згідно якої потерпілим ОСОБА_8 зазначалося про відсутність будь-яких претензій.

Вказані доводи захисника підлягають перевірці стороною обвинувачення під час досудового розслідування та оцінці суду, у випадку надходження до нього обвинувального акта, водночас, відповідні доводи, на цьому етапі кримінального провадження, на переконання слідчого судді не спростовують висновків щодо обґрунтованості підозри, тобто не виключають обставин, які вказують на ймовірну причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

На підставі зазначеного, слідчий суддя суд вважає, що надані стороною обвинувачення матеріали, які долучені до клопотання, на даній стадії досудового розслідування повністю доводять обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Вирішуючи питання наявності ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає сторона обвинувачення, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Так, враховуючи обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні кримінального правопорушення, слідчий суддя приходить до переконання, що наявний ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: ризик у вигляді можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

Разом з цим, слідчий суддя критично оцінює обґрунтування вказаного ризику, яке зводиться до наявності факту переховування підозрюваного, з огляду на наступне. Враховуючи, що постановою слідчого від 17.09.2024 останнього було оголошено у розшук, при цьому, лише 14.10.2024 сторона обвинувачення звернулася до слідчого судді із клопотання про надання дозволу на затримання підозрюваного з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Проте, слідчим суддею в судовому засіданні було встановлено, що таке клопотання прокурор просив залишити без розгляду, у зв`язку із встановленням місцезнаходження підозрюваного. З клопотання вбачається, що дії сторони обвинувачення щодо встановлення місцезнаходження підозрюваного зводилися лише до перевірки адрес проживання підозрюваного та скерування запиту щодо перебування останнього на військовій службі, підтвердження здійснення викликів в порядеу ст.. 135 КПК України до клопотання не долучено.

Таким чином, на переконання слідчого судді, заявлений стороною обвинувачення ризик переховування ОСОБА_4 обумовлюється саме можливістю притягнення його до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для підозрюваного наслідками і суворістю передбаченого покарання, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, у вчиненні якого наразі обґрунтовано підозрюється останній, є тяжким злочином, санкція якого, передбачає покарання у виді позбавлення волі.

Слідчий суддя враховує, що в рамках даного кримінального провадження наявна особа потерпілого ОСОБА_8 , за заявою якого були внесені відомості до ЄРДР (на виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 16.09.2021). Особа потерпілого є добре знайома підозрюваному. На теперішній час в значній мірі, обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_4 підозри за фактом можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, у тому числі, підтверджується саме показаннями потерпілого.

При цьому, слідчий суддя зазначає, що на теперішній час потрпілий допитаний. Між тим, враховує слідчий суддя також й відомості в частині того, що за винятком випадків, передбачених ст. 225 КПК України, суд не може обґрунтовувати свої судові рішення показаннями, отриманими стороною обвинувачення на стадії досудового розслідування. Відтак, у випадку подальшого направлення обвинувального акту відносно ОСОБА_4 до суду, слідчий суддя не може виключати допиту такої особи безпосередньо судом, в зв`язку з чим, слідчий суддя не може виключати можливого незаконного впливу з боку підозрюваної особи на потерпілого, що в свою чергу свідчить про наявність в рамках такого кримінального провадження ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Водночас, слідчий суддя враховує, що з моменту останнього допиту потерпілого (21.10.2021) та станом на час ініціювання стороною обвинувачення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, потерпілий додатково не допитувався. При цьому, слідчий суддя не може залишити поза увагою доводи захисника, що досудове розслідування кримінального провадження здійснюється з 28.09.2021, за цей час потерпілим не повідомлялося про спроби незаконного впливу на нього з боку підозрюваного ОСОБА_4 , більше того, зі слів, сторони захисту потерпілий на даний час на території України не перебуває.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що запобігти вказаному ризику можливо шляхом покладення на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язку утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні.

Посилання сторони обвинувачення щодо існування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, у вигляді знищення, сховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, спростовується етапом досудового розслідування, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що строк досудового розслідування даного кримінального провадження закінчується 30.10.2024, що вочевидь свідчить про встановлення стороною обвинувачення речей та документів, які становлять доказу базу в рамках даного кримінального провадження.

Сторона обвинувачення в своєму клопотанні також посилається на наявність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливе вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення або продовження кримінального правопорушення, в якому підозрюється.

Разом з тим, слідчий суддя зазначає, що вказаний ризик не знайшов свого підтвердження в матеріалах доданих в обґрунтування клопотання та прокурором в судовому засіданні не було доведено його обґрунтованість, зокрема в судовому засіданні було встановлено, що останній в силу ст. 89 КК України вважається раніше не судимим, а стороною обвинувачення не доведено підстави вважати, що на даний час перевіряються обставини, що ОСОБА_4 може мати відношення до скоєння ще інших кримінальних правопорушень.

Разом з тим, попри вищевказані встановлені в судовому засіданні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, сторона обвинувачення, всупереч п. 6 ч. 1 ст. 184 КПК України, жодним чином не обґрунтовує неможливість запобігання таким ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання встановленим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки останнього впродовж досудового розслідування кримінального провадження, натомість, одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється особа, та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого злочину, не можуть бути єдиною підставою для застосування відносно ОСОБА_4 виняткового та найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Як вбачається з п. 62 рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів.

Слідчий суддя надає належну правову оцінку обставинам ймовірного вчинення підозрюваним інкримінованого йому кримінального правопорушення, при цьому, не може залишити поза увагою особу підозрюваного, який є колишнім військовослужбовцем, інвалідом внаслідок війни, крім того, ОСОБА_4 під час участі у бойових діях отримав травми та наразі потребує надання постійної кваліфікованої медичної допомоги, що в сукупності, свідчить про можливість запобігання встановленим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Зокрема, зобов`язання підозрюваного цілодобово не залишати приміщення власного домоволодіння, унеможливить вчинення підозрюваним дій, спрямованих на переховування від органів досудового розслідування та суду та незаконного впливу підозрюваним на свідків та потерпілого.

Крім того, слідчий суддя враховує, що в контексті справи ЄСПЛ «Манчіні проти Італії» визнано, що домашній арешт може цілком забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, оскільки за наслідками та способом застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

В свою чергу покладення на підозрюваного обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, в повній мірі забезпечуватиме належну процесуальну поведінку підозрюваного.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до переконання, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який відповідно до ст. 184 КПК України полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, оскільки вказаний запобіжний захід є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та в повній мірі здатний запобігти встановленим в судовому засіданні ризикам.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 194, 199, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання слідчого СВ ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000064 від 28.09.2021 відносно ОСОБА_4 відмовити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком до 30.10.2024, в межах строку досудового розслідування, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням необхідності залишити житло під час оголошення повітряної тривоги.

Покласти строком до 30.10.2024, на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

1. прибувати до слідчого, прокурора та/або суду за першою вимогою;

2. не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора та/або суду;

3. повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4. утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні;

5. здати на зберігання до Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

6. носити електронний засіб контролю.

Копію ухвали про застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту направити для виконання до органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1