ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №644/142/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2324/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: умисне вбивство
УХВАЛА

Іменем України

18 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції у приміщенні суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинувачених на ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

встановила:

Вказаною ухвалою клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 , про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим задоволено.

Продовжено строк тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень(злочинів), передбачених: ч. 1 ст. 255 КК України (ч. 1 ст.255 КК України в редакції від 05.04.2001 р.), ч. ч. 1, 2 ст. 255 КК України (в редакції Закону № 671-ІХ від 04.06.2020 р.); ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 190 КК України; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 190 КК; ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України; ч. 4 ст. 28, п. п. 3, 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України; ч. 4 ст. 28, п. п. 3, 4, 6, 9, 12, 13 ч.2 ст.115 КК України; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 358 КК України; ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 358 КК України; ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 190 КК України, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 190 КК України; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 146 КК України; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146 КК України;обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень(злочинів), передбачених: ч. 1 ст. 255 КК України (ч.1 ст. 255 КК України в редакції від 05.04.2001 р.), ч. 2 ст. 255 КК України (в редакції Закону № 671-ІХ від 04.06.2020 р.), а саме, участь у злочинній організації; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 190 КК України; ч. 4 ст. 28, п. п. 3, 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 146 КК України; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146 КК України; ч. 4 ст. 28, ч. 2 ст. 209 КК України;обвинуваченому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень(злочинів), передбачених: ч. 1 ст. 255 КК України (ч. 1 ст. 255 КК України в редакції від 05.04.2001 р.), ч. 2 ст. 255 КК України (в редакції Закону № 671-ІХ від 04.06.2020 р.), а саме, участь у злочинній організації; ч. 4 ст. 28, п. п. 3, 4, 6, 9, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 190 КК України; ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146 КК України; - строком на 60 днів в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» до 15.12.2024 включно.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_13 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_6 та змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, цілодобовий домашній арешт з носінням електронного браслета.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, в нього є батьки, сестра та брат, які йому допомагають, постійне місце проживання, де зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у розшуку не був. Офіційно був поставлений на облік ГРО ФГУ «Центр пробації» в Харківській області 30.12.2020.

Крім того, ОСОБА_7 зазначав, що має хронічні захворювання ВІЛ-інфекція, гепатит С, туберкульоз.

Обвинувачений ОСОБА_7 вважав, що ризики, заявлені прокурором, відсутні та недоведені.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2024 року в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно нього ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , постановити нову ухвалу, якою змінити відносно нього запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з позбавленням волі.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_9 посилається на відсутність доказів наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а прокурором вони лише перераховані та жодним чином не підтверджені. Не дивлячись на це, суд першої інстанції вкотре продовжує відносно нього найсуворіший запобіжний захід, формально посилаючись на ризики вчинення іншого злочину у разі перебування на волі, здійснення впливу на інших учасників процесу або переховування від суду.

Крім цього, ОСОБА_9 зазначав, що суд першої інстанції систематично ігнорує низку фактів про його особистість, а саме те, що він не є суспільно небезпечною особою, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, має дружину, двох доньок, одна з яких є неповнолітньою, хвору матір ОСОБА_14 , 1957 року народження, яка нещодавно перенесла важку операцію з видалення нирки і тепер потребує постійного догляду та фінансової допомоги. До затримання ОСОБА_9 був офіційно працевлаштований та мав стабільний дохід для утримання своєї родини. Сукупність викладеного безперечно свідчить пор наявність у нього міцних соціальних зв`язків. Крім того, зазначав, що він вже протягом трьох років безперервно перебуває під вартою і за весь цей час ще не були досліджені у повному обсязі письмові матеріали кримінального провадження та не були допитані потерпілі та свідки, а його стан здоров`я значно погіршився. На даний час обвинувачений має низку важких хронічних захворювань, усунути які, перебуваючи в умовах слідчого ізолятора, абсолютно неможливо.

Обвинувачена ОСОБА_8 в апеляційній скарзі просить змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що вона перебуває під вартою вже 3,5 роки, за цей час справа не розглянута, змість клопотання прокурора до суду не змінився.

ОСОБА_8 вважала, що посилання прокурора на те, що в неї немає тісних соціальних зв`язків, є хибними, оскільки вона має постійне місце реєстрації, двох дітей та двох онуків. Неповнолітній син має інвалідність ІІ групи. Раніше не притягувалася до кримінальної відповідальності.

Крім цього, вважала, що ризики, на які посилається прокурор, є недоведеними.

Обвинувачена посилалася на погіршення стану здоров`я, погіршення зору.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку обвинувачених та їх захисників, які просили задовольнити апеляційні скарги, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи із наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 була заслухана думка прокурора, обвинувачених та їх захисників з цього приводу, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Зокрема, при вирішенні питання щодо продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених суд першої інстанції виходив із того, що будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суду не надано, таким чином, на даний час не перестали існувати ризики, які були встановлені під час застосування обвинуваченим запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та врахував, що ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких корисливих злочинів, у тому числі проти життя особи, тому суд вважав, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинувачених під час кримінального провадження і дійшов до висновку про необхідність продовжити обвинуваченим строк тримання під вартою на 60 днів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства та погоджується з висновками щодо продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Зокрема, враховуючи відомості про особу обвинувачених, а також фактичні обставини справи, суд вважав, що перебуваючи на свободі обвинувачені можуть переховуватись від суду, оскільки обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких умисних злочинів, а тому несуть підвищену суспільну небезпеку. Крім цього, суд вважав, що існують підстави обґрунтовано припускати вірогідність незаконного впливу зі сторони обвинувачених на потерпілих, свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

Колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які за час тримання обвинувачених під вартою не зменшились та не втратили своєї актуальності, у їх сукупності виправдовують тримання останніх під вартою та свідчить про неможливість запобігання встановленим ризикам шляхом застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Доводи апеляційних скарг щодо не доведеності ризиків та не підтвердження їх існування спростовані матеріалами кримінального провадження та не свідчать про прийняття судом необґрунтованого рішення.

З огляду на викладене вище, суд апеляційної інстанції також вважає безпідставними доводи апеляційних скарг щодо можливості застосування до обвинувачених запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі у зв`язку із зменшенням наявних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що застосування до обвинувачених виняткового запобіжного заходу відбувається з урахуванням усіх обставин кримінального провадження, у їх сукупності, та не вимагає врахування наявності всіх ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Посилання обвинувачених в апеляційних скаргах на наявність у них міцних соціальних зв`язків, наявність утриманців, - самі по собі не спростовують висновків суду першої інстанції щодо доцільності продовження тримання їх під вартою, не зменшують існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, зазначених в оскаржуваній ухвалі.

Посилання обвинувачених на погіршення стану здоров`я не можуть слугувати самостійною підставою для пом`якшення запобіжного заходу, оскільки відсутні відомості медичного характеру, які вказують на неможливість обвинувачених утримуватись під вартою та неможливості отримання ними необхідного лікування в умовах слідчого ізолятора.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченими ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 їх процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачен их ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційних скарг.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог, передбачених ст. 28 КПК України щодо розумних строків розгляду кримінального провадження з урахуванням часу перебування обвинувачених під вартою.

Керуючись ст. 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги обвинувачених залишити без задоволення.

Ухвалу Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17 жовтня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання вимог, передбачених ст. 28 КПК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: