Провадження №1-кп/127/545/21
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_3 ,

сторони захисту: адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України, та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 190 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною четвертою статті 190 Кримінального кодексу України (далі КК), та ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною п`ятою статті 27, частиною другою статті 190 КК.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_10 та ОСОБА_11 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивувала тим, що ризики, які існували на час застосування до обвинувачених запобіжних заходів, на цей час не відпали та не зменшились. Крім того, заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_13 строку дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту за раніше визначеною адресою.

Обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та їхні захисники щодо вирішення клопотання прокурора поклались на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_13 просив суд змінити застосований до нього запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на домашній арешт у певну пору доби.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_7 підтримав думку свого підзахисного, наголосивши на тому, що ОСОБА_13 не порушує умови застосованого до нього запобіжного заходу, проте потребує працевлаштування для отримання грошових коштів.

Інші учасники судового процесу щодо вирішення клопотань прокурора поклались на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши надані суду матеріали, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Крім того, суд враховує, що частиною третьою статті 331 КПК визначено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Строк дії запобіжних заходів, обраних стосовно обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 спливає 22.09.2024, а строк дії запобіжного заходу, обраного ОСОБА_13 23.09.2024. У судовому засіданні встановлено, що копії клопотань були вручені обвинуваченим завчасно. Отже, стороною обвинувачення зазначені вище вимоги кримінально-процесуального законодавства щодостроку звернення до суду з відповідними клопотаннями, а також щодо вручення копії клопотання обвинуваченим були дотримані. Крім того, відповідно до статті 350 КПК клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Саме тому, суд вважає за необхідне вирішити клопотання прокурора по суті, надавши доводам сторін відповідну правову оцінку.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку тримання обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 під вартою, суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.

Відповідно до частини першої статті 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Питання щодо мети і підстав застосування запобіжних заходів регламентовані статтею 177 КПК. Зокрема, з частини першої статті 177 КПК випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Як слідує зі змісту частини другої статті 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти Украхни»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинувачених до вчинення інкримінованих їм злочинів здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд враховує, що частиною першою статті 91 КПК визначено перелік питань, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, а статтею 92 КПК визначено обов`язок доказування зазначених обставин. Разом з тим, порядок подання доказів суду та їх подальше дослідження регламентований § 3 Глави 28 КПК, тобто під час розгляду кримінального провадження по суті.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинувачених потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на цей час судове слідство не розпочате, а тому вирішення зазначеного питання на цій стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжких умисних злочинів, вчинених у складі організованої групи, раніше неодноразово притягувались до кримінальної відповідальності за вчинення умисних злочинів. Суд також враховує, що на цей час судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) не завершене, зокрема не допитані потерпілі та свідки кримінального провадження. При цьому, суд приймає до уваги, що обвинувачені проти продовження строку дії запобіжних заходів не заперечували. Крім того, об`єктивних даних, які б свідчили про неможливість перебування обвинувачених під вартою, суду надано не було.

Отже, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, суд дійшов до переконання, що в судовому засіданні підтверджена наявність ризиків, що обвинувачені ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , перебуваючи на волі, можуть переховуватись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З огляду на викладене, враховуючи положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення зазначених вище ризиків, суд вважає за доцільне клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченим ОСОБА_11 та ОСОБА_10 строк дії застосованих до них запобіжних заходів на 60 днів.

Разом з тим, зі змісту частини третьої статті 183 КПК випливає, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Обставин, визначених частиною четвертою статті 183 КПК судом встановлено не було, а тому суд вважає за необхідне визначити обвинуваченим ОСОБА_11 , та ОСОБА_10 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Вирішуючи питання щодо обрання розміру застави суд враховує положення пункту 3 частини п`ятої статті 182 КПК, якою розмір застави за злочини, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_11 та ОСОБА_10 обмежений від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. При цьому, суд враховує Закон України «Про державний бюджет на 2024 рік», яким зокрема встановлені розміри прожиткового мінімуму для різних груп населення. Відповідно до статті 7 зазначеного закону прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2024 року дорівнює 3028 гривні. Отже, суд вважає за доцільне застосувати до обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_10 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави розміром 110 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 333080 гривень.

У разі внесення застави ОСОБА_11 та ОСОБА_10 мають бути звільнені з-під варти з покладенням на них обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК, а саме прибувати за кожною вимогою до Вінницького міського суду Вінницької області, не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні.

Вирішуючи клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_13 , суд враховує таке.

З матеріалів кримінального провадження випливає, що ОСОБА_13 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких умисних злочинів, вчинених у складі організованої групи. Як вже суд зазначив вище, судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на сьогоднішній день не завершене.

Захисник обвинуваченого у судовому засіданні послався на ту обставину, що його підзахисний жодного разу не порушив застосований до нього запобіжний захід. Разом з тим, такі твердження захисника не відповідають дійсності, оскільки у минулому судовому засіданні під час розгляду клопотання прокурора про продовження ОСОБА_13 строку дії запобіжного заходу був встановлений факт неодноразових порушень обвинуваченим умов застосованого до нього запобіжного заходу.

Заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, захисник обвинуваченого просив змінити ОСОБА_13 час застосованих обмежень домашнього арешту. При цьому захисник послався на намір обвинуваченого працевлаштуватись, разом з тим жодних доказів на підтвердження наявності такого наміру сторона захисту не надала. А тому суд не вбачає підстав для зміни часу застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

З огляду на викладене, суд вважає за доцільне, з метою забезпечення кримінального провадження та попередження ухилення обвинуваченого ОСОБА_13 від явок до суду, а також запобігання незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих та свідків, продовжити ОСОБА_13 строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 , поклавши на останнього обов`язки, визначені пунктами 1-4 частини п`ятої статті 194 КПК.

Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Запобіжні заходи, обрані обвинуваченим ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою, продовжити на 60 днів, з 17.09.2024 до 23:59 години 15.11.2024.

Визначити ОСОБА_10 та ОСОБА_11 заставу в розмірі 110 (сто десять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 333080 (триста тридцять три тисячі вісімдесят) гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА у Вінницькій області.

Обвинувачені (заставодавці) мають право внести заставу у вказаному розмірі у будь-який момент протягом строку дії цієї ухвали.

У разі внесення застави звільнити ОСОБА_11 , ОСОБА_10 з-під варти та покласти на них такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до Вінницького міського суду Вінницької області, не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу суду, повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у кримінальному провадженні до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні.

Якщо ОСОБА_11 , ОСОБА_10 не виконає покладені на них обов`язки, то застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України, і до останніх буде застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 , на 60 днів, тобто з 17.09.2024 до 23:59 години 16.11.2024.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_13 такі обов`язки: прибувати до Вінницького міського суду Вінницької області за першою ж вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування до здійснення їхнього допиту в судовому засіданні.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартої може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя: