Справа № 487/9743/24
Провадження № 1-кс/487/6417/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2024 року Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001652 від 01.11.2024 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 309 та ч. 1 ст. 188-1 КК України про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИВ:

12.11.2024 року прокурор Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням, у якому просив накласти арешт на майно, вилучене у ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 : 78 відеокарт марки «Sapphire» з серійними номерами: №А87, поміщено до сейф пакету № PSP2329001; №А95, поміщено до сейф пакету № PSP2329005; №А99, поміщено до сейф пакету № PSP2328990; №А62, поміщено до сейф пакету № PSP2328985; №А42, поміщено до сейф пакету № PSP2329011; №А96, поміщено до сейф пакету № PSP2328994; №А82, поміщено до сейф пакету № PSP2329007; №А60, поміщено до сейф пакету № PSP2329008; №А46, поміщено до сейф пакету № PSP2328988; №А05, поміщено до сейф пакету № PSP2328993; №А22, поміщено до сейф пакету № PSP2329002; №А85, поміщено до сейф пакету № PSP2329022; №А20, поміщено до сейф пакету № PSP2329018; №А44, поміщено до сейф пакету № PSP2329012; №А00, поміщено до сейф пакету № PSP2329000; №А16, поміщено до сейф пакету № PSP2328987; №А90, поміщено до сейф пакету № PSP2328999; №А86, поміщено до сейф пакету № PSP2328996; №А04, поміщено до сейф пакету № PSP2329021; №А13, поміщено до сейф пакету № PSP2329020; №А12, поміщено до сейф пакету № PSP2329019; №А03, поміщено до сейф пакету № PSP2329025; №А46, поміщено до сейф пакету № PSP2328989; №А45, поміщено до сейф пакету № PSP2329003; №А05, поміщено до сейф пакету № PSP2328986; №А30, поміщено до сейф пакету № PSP2328984; №А98, поміщено до сейф пакету № PSP2328991; №А97, поміщено до сейф пакету № PSP2328992; №А69, поміщено до сейф пакету № PSP2329107; №А48, поміщено до сейф пакету № PSP2329023; №А48, поміщено до сейф пакету № PSP2329024; №А10, поміщено до сейф пакету № PSP2329091; №А60, поміщено до сейф пакету № PSP2329088; №А93, поміщено до сейф пакету № PSP2329093; №А45, поміщено до сейф пакету № PSP2329092; №А00, поміщено до сейф пакету № PSP2329094; №А00, поміщено до сейф пакету № PSP2329086; №А086, поміщено до сейф пакету № PSP2329079; №А98, поміщено до сейф пакету № PSP2329095; №А98, поміщено до сейф пакету № PSP2329077; №А11, поміщено до сейф пакету № PSP2329075; №А91, поміщено до сейф пакету № PSP2329082; №А50, поміщено до сейф пакету № PSP2329017; №А32, поміщено до сейф пакету № PSP2329080; №А55, поміщено до сейф пакету № PSP2329013; №А00, поміщено до сейф пакету № PSP2329078; №А82, поміщено до сейф пакету № PSP2329076; №А06, поміщено до сейф пакету № PSP2329087; №А85, поміщено до сейф пакету № PSP2329073; №А14, поміщено до сейф пакету № PSP2329074; №А34, поміщено до сейф пакету № PSP2329081; №А08, поміщено до сейф пакету № PSP2329096; №А62, поміщено до сейф пакету № PSP2329009; №А76, поміщено до сейф пакету № PSP2329085; №А11, поміщено до сейф пакету № PSP2329016; №А90, поміщено до сейф пакету № PSP2329014; №А15, поміщено до сейф пакету № PSP2329015; №А47, поміщено до сейф пакету № PSP2329097; №А43, поміщено до сейф пакету № PSP2329010; №А81, поміщено до сейф пакету № PSP2329083; №А91, поміщено до сейф пакету № PSP2329106; №А86, поміщено до сейф пакету № PSP2329084; №А66, поміщено до сейф пакету № PSP2329113; №А68, поміщено до сейф пакету № PSP2329112; №А54, поміщено до сейф пакету № PSP2329111; №А67, поміщено до сейф пакету № PSP2329110; №А39, поміщено до сейф пакету № PSP2329114; №А79, поміщено до сейф пакету № PSP2329115; №А2031СТ001153, поміщено до сейф пакету №WAR1620563; №А97, поміщено до сейф пакету №WAR1620557; №А90, поміщено до сейф пакету №WAR1620560; №А93, поміщено до сейф пакету №WAR1620575; №А83, поміщено до сейф пакету №WAR1620567; №А05, поміщено до сейф пакету №WAR1620561; №А01, поміщено до сейф пакету №WAR1620564; №А18, поміщено до сейф пакету №WAR1620574; №А49, поміщено до сейф пакету №WAR1620559; №А2034СТ002476, поміщено до сейф пакету №WAR1620558. 5 жорстких дисків: марки «СНS» № 16383/16/63, поміщено до сейф пакету №PSP2329109; марки «Самсунг» №617621GS627809, поміщено до сейф пакету №PSP2329099; марки «Самсунг» № 62493-А711-А10WM, поміщено до сейф пакету №PSP2329101; марки «Самсунг» № 320421НQ504109 поміщено до сейф пакету №PSP2329103; марки «WD» № -0003, поміщено до сейф пакету №PSP2329098. 12 материнських плат з серійними номерами: №00EO7086028E поміщено до сейф пакету №WAR1620565; №DA4R028-01664, поміщено до сейф пакету №WAR1620566; №7085C240FOAD, поміщено до сейф пакету №WAR1620583; №MWA6ZH806326 поміщено до сейф пакету №WAR1620569; №7080C270F702, поміщено до сейф пакету №WAR1620568; №7085C221281D, поміщено до сейф пакету №WAR1620570; №7085C22CED31, поміщено до сейф пакету №WAR1620581; №7085C2209C53, поміщено до сейф пакету №WAR1620571; №7080C2488D7C, поміщено до сейф пакету №WAR1620572; №70856248F343, поміщено до сейф пакету №WAR1620582; №MWA6ZN743017, поміщено до сейф пакету №WAR1620562; №7085S238BA67, поміщено до сейф пакету №WAR1620573. Системний блок «Chiеftec», поміщено до полімерного мішку, позначеного биркою №1 та опечатано биркою №В442749, накладна №138451509, поміщено до сейф пакету №WAR1056061. Флеш носій чорного кольору, поміщено до сейф пакету №PSP2002871.

Клопотання мотивоване тим, що відповідно до ст. 98 КПК України, вищевказані речі, відноситься до речових доказів, тобто є матеріальним об`єктом, котрий зберіг на собі сліди та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання, та в поєднанні з іншими доказами може використатись як доказ обставин, які встановлюються під час кримінального провадження. Враховуючи, вищевикладене, та те, що вилучене у ході проведення обшуку майно може містити відомості, які можуть містити докази вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309 та ч. 1 ст. 188-1 КК України є необхідність накладення арешту на майно яке було вилучено в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 .

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини зазначені у ньому.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання, зазначив, що зазначене у клопотанні майно вилучено незаконно, оскільки судом надано дозвіл на проведення обшуку з метою відшукання наркотичних речовин.

Вислухавши пояснення учасників судового засідання, вивчивши клопотання, матеріали, якими слідчий мотивував його доводи, слідчий суддя дійшов наступного.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за хвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільнонебезпечного діяння, що під падає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1)можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

При розгляді клопотання встановлено, що у провадженні СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за № 0001651 від 01.11.2024 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 309 та ч. 1 ст. 188-1 КК України.

Процесуальне курівництво у вказаному провадженні здійснюється Окружною прокуратурою м. Миколаєва.

Досудовим розслідуванням встановлено, 31.10.2024 до Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області надійшов рапорт від начальника ВКП МРУП ГУНП в Миколаївській області, що в ході проведення розшукових заходів, була отримана інформація, що мешканець міста Миколаєва, гр. ОСОБА_6 зберігає за місцем свого мешкання особливо небезпечний наркотичний засіб "Маріхуана" у великих розмірах.

В порядку ст. 40 КПК України надано доручення на проведення слідчо-розшукових дій та співробітниками ВКП Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області встановлено, що до незаконного зберігання наркотичних засобів, психотропних речовин, аналогів, прекурсорів, сильнодіючих лікарських засобів причетний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який фактично мешкає за адресами: АДРЕСА_2 та саме за даними адресами зберігає наркотичні засоби у великих розмірах.

09.11.2024 на підставі ухвали слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 07.11.2024 (провадження№ 1-кс/487/6236/24) здійснено санкціонований обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході проведення якого виявлено вилучено: 78 відеокарт марки «Sapphire», 5 жорстких дисків: марки «СНS» № НОМЕР_1 , марки «Самсунг» №617621GS627809, марки «Самсунг» № НОМЕР_2 ; марки «Самсунг» № НОМЕР_3 , марки «WD» № -0003, 12 материнських плат, Системний блок «Chiеftec», накладну №138451509, флеш носій чорного кольору.

Згідно ч. 6 ст. 236 КПК України, слідчий, прокурор під час проведення обшуку має право відкривати закриті приміщення, сховища, речі, долатисистемилогічного захисту, якщо особа, присутня при обшуку, відмовляється їх відкрити чи зняти (деактивувати) систему логічного захисту або обшук здійснюється за відсутності осіб, зазначених у частині третій цієї статті.

Якщо під час обшуку слідчий, прокурор виявив доступ чи можливість доступу до комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, для виявлення яких не надано дозвіл на проведення обшуку, але щодо яких є достатні підстави вважати, що інформація, що на них міститься, має значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, прокурор, слідчий має право здійснити пошук, виявлення та фіксацію комп`ютерних даних, що на них міститься, на місці проведення обшуку.

Особи, які володіють інформацією про зміст комп`ютерних даних та особливості функціонування комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, можуть повідомити про це слідчого, прокурора під час здійснення обшуку, відомості про що вносяться до протоколу обшуку.

Як вбачається зі змісту ухвали про надання дозволу на проведення обшуку, такий було надано з метою виявлення та вилучення особливо небезпечної наркотичної речовини, обіг якої обмежено канабісу, рослин роду конопель, інших наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорі.

Згідно постанови слідчого від 09.11.2024 постановою слідчого вищевказані виявлені та вилучені речі визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні. Поряд з цим, у вказаній постанові не вказано жодних критеріїв визначених ст. 98 КПК України, яким відповідають вилучені речі та майно.

Звертаючись до суду із клопотання про арешт майна, прокурор вказує, що вищевказані речі, відноситься до речових доказів, тобто є матеріальним об`єктом, котрий зберіг на собі сліди та містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження, обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання, та в поєднанні з іншими доказами може використатись як доказ обставин, які встановлюються під час кримінального провадження. Вилучене у ході проведення обшуку майно може містити відомості, які можуть містити докази вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309 та ч. 1 ст. 188-1 КК України, а тому виникає необхідність у накладенні арешту на вищевказане тимчасово вилучене майно.

Разом із тим, слідчий суддя зазначає, що належного обґрунтування накладення арешту на вилучене у ході обшуку майна а саме: 78 відеокарт марки «Sapphire», 5 жорстких дисків: марки «СНS» № НОМЕР_1 , марки «Самсунг» №617621GS627809, марки «Самсунг» № НОМЕР_2 ; марки «Самсунг» № НОМЕР_3 , марки «WD» № -0003, 12 материнських плат, Системний блок «Chiеftec», накладну №138451509, флеш носій чорного кольору, клопотання не містить. Прокурором не вказано яким із критеріїв ст. 98 КПК України, відповідає вилучене в ході обшуку майно в судовому засіданні також.

Згідно із ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Як вбачається з матеріалів клопотання, в цьому кримінальному провадженні необхідність у накладенні арешту на майно пояснюється тим, що в органу досудового розслідування наявні підстави вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 ст. 173 КПК України передбачено перелік обставин, які підлягають врахуванню при вирішенні питання про арешт майна, в тому числі, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу, врахуванню підлягає: 1) правова підстава для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У відповідності до практики Європейського Суду з прав людини, володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності в розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»).

Накладаючи арешт на майно з підстав, передбачених п. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя не тільки має переконатися в тому, що майно відповідає критеріям зазначеним уст. 98 КПК України, а й врахувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; 3) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 4) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, оскільки винесення постанови про визначення майна речовим доказом не може бути єдиною підставою для арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, прокурор в клопотанні вказує на необхідність накласти арешт на майно, як на речові докази у кримінальному провадженні, але при цьому не наводить жодного належного доказу на підтвердження вказаного та не обґрунтовує мету накладення арешту. Обмежившись твердженням про те, що у вилученій комп`ютерній техніці може міститись інформація, яка має значення для органу досудового розслідування.

Згідно ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду, тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі необхідності слідчий чи прокурор виготовляє за допомогою технічних, програмно-технічних засобів, апаратно-програмних комплексів копії інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

На вимогу володільця особа, яка здійснює тимчасове вилучення комп`ютерних систем або їх частин, залишає йому копії інформації з таких комп`ютерних систем або їх частин (за наявності технічної можливості здійснення копіювання) з використанням матеріальних носіїв володільця комп`ютерних систем або їх частин. Копії інформації з комп`ютерних систем або їх частин, які вилучаються, виготовляються з використанням технічних засобів, програмно-технічних засобів, апаратно-програмних комплексів володільця із залученням спеціаліста.

Дія абзацу п`ятого цієї частини не поширюється на випадки, якщо обіг інформації заборонено законом. Дія абзацу п`ятого цієї частини поширюється на інформацію з обмеженим доступом у частині, що не суперечить встановленому законодавством порядку обігу та захисту такої інформації.

Таким чином, процесуальним законодавством передбачено порядок зняття інформації із технічних програмно-технічних засобів, апаратно-програмних комплексів, електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах.

Окрім того, відповідно до ч.3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2,3,4частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системилогічного захисту…

Разом із тим прокурором в клопотанні не доведено наявність вказаних в абз. 2 ч.3 ст. 170 КПК України підстав для накладення арешту на тимчасово вилучене в ході обшуку майно.

Окрім того, клопотання не містить відомостей щодо призначення в рамках вказаного кримінального провадження судових експертиз, для забезпечення проведення яких є необхідність у застосуванні такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт вилученого майна, зокрема електронних комунікаційних системах, інформаційно-комунікаційних системах, комп`ютерних системах.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що за відсутності обмеження доступу системами логічного захисту такого майна, можливо скопіювати всю необхідну інформацію, або за наявності підстав та необхідності провести експертизи (саме такі дії щодо забезпечення електронних доказів передбачені абз. 3, 4 ч.2 ст.168 КПК України) та повернути майно.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що за відсутності обмеження доступу системами логічного захисту такого майна, можливо скопіювати всю необхідну інформацію, або за наявності підстав та необхідності провести експертизи (саме такі дії щодо забезпечення електронних доказів передбачені абз. 3, 4 ч.2 ст.168 КПК України) та повернути майно.

Таким чином, вилучення і арешт комп`ютерної техніки та носіїв інформації, що не має процесуальної необхідності є незаконним та таким що порушує гарантоване ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч.4 ст.41 Конституції України право власності заявника.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З огляду на вказане вище, слідчий суддя не вбачає правових підстав для арешту майна, з огляду на те, що прокурором не доведено, що вилучені в ході проведення обшуку відео карти, жорсткі диски, материнські плати, системний блок та флеш носій є предметом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберігли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а відтак може бути речовими доказами у даному кримінальному провадженні, що необхідність такого зумовлена необхідністю проведення судових експертиз, у зв`язку із чим у задоволенні клопотання слід відмовити.

Відповідно до ч.3 ст. 173 КПК України, відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Керуючись ст.ст.170,172,173,372,376 КПК України,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0001652 від 01.11.2024 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 309 та ч. 1 ст. 188-1 КК України про накладення арешту на майно відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення відповідно до пункту 9 частини 1 статті 309 Кримінального процесуального кодексу України.

Слідчий суддя ОСОБА_1