Справа № 626/3529/23
Провадження № 1-кп/626/67/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2024 року м.Берестин

Красноградський районний суд Харківської області

в складі: головуючої судді: ОСОБА_1

за участі прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

представників потерпілої ОСОБА_5 , ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

секретаря ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000775 за обвинуваченням ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Велика Білозерка, Великобілозерського району, Запорізької області, громадянина України, маючого середню технічну освіту, офіційно не працює, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає в АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

08 грудня 2022 року, приблизно о 14 годині, ОСОБА_3 , керуючи мікроавтобусом Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI д.н.з. НОМЕР_1 , рухався по автошляху М-29 в Красноградському районі на 99 км+500 м у напрямку м.Дніпро. ОСОБА_3 , діючи необережно, не переконавшись в безпеці своїх дій, порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, які зобов`язували його, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. Обвинувачений ОСОБА_3 здійснив з`їзд у кювет, що призвело в подальшому до перекидання транспортного засобу на правий бік. В результаті ДТП пасажир ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно - мозкової травми, що є тяжким тілесним ушкодженням, що було небезпечним для життя, та є тяжким тілесним ушкодженням за ступенем тяжкості.

Порушення правил безпеки дорожнього руху України водієм ОСОБА_3 , перебувають у прямому причинному зв`язку з подією та наслідками що настали. Потерпілою заявлені цивільні позови про відшкодування матеріальної і моральної шкоди.

В ході розгляду справи ОСОБА_3 свою вину у скоєному визнавав в повному обсязі, щиро розкаявся, дав показання по суті справи, як про це зазначено вище. Позовні вимоги про відшкодування матеріальної і моральної шкоди визнав та повідомив про повне відшкодування потерпілій матеріальної шкоди. Зокрема обвинувачений зазначив, що він 08 грудня 2022 року їхав у напрямку м.Дніпро зі швидкістю приблизно 90 км/год. Були складні погодні умови, та ями на дорозі. Він не впорався з керуванням, внаслідок чого його мікроавтобус перекинувся і потерпіла зазнала травм, підтвердив, що погоджується з причинами ДТП, які викладені у висновках експертів. Він усвідомлює свою провину у скоєному, з врахуванням фінансових можливостей, відшкодовував заподіяну ним матеріальну шкоду потерпілій. Визнає позовні вимоги в частині заподіяної його діями моральної шкоди. Готовий нести відповідальність, але просить застосувати до нього ст.75 КК України та не позбавляти волі і не призначати додаткове покарання.

Суд, дослідивши наданні докази, прийшов до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 за ч.2 ст.286 КК України, що виходить із наступного і підтверджується зібраними доказами в їх сукупності.

Протоколом огляду місця дорожньо - транспортної пригоди від 08.12.2022 року і схемою до нього, складених в присутності водія ОСОБА_3 і понятих, підтверджується, що на 99 кілометрі +500 м автодороги М-29 знаходиться на правому боці на технічній полосі мікроавтобус Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI д.н.з. НОМЕР_1 .

Висновком експерта № СЕ-19/121-22/17563-ІТ за результатами проведення судової автотехнічної експертизи встановлено, в дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 повинен був діяти у відповідності з вимогами п.12.1 Правил дорожнього руху України. В діях ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам п.12.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з настанням даної пригоди.

Як вбачається з висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-22/17564-ІТ від 29.03.2023 року, на момент ДТП рульове керування автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI д.н.з. НОМЕР_1 знаходилося в працездатному стані. При якому були відсутні будь-які несправності , що впливалиб на його вихідні параметри .

Згідно висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/121-22/17565-ІТ від 29.06.2023 року, на момент ДТП гальмівна система автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI д.н.з. НОМЕР_1 знаходилося в працездатному стані.

Висновком експерта № 12-23/14 -КР/23 від 18.04.2023 визначено, що ОСОБА_7 зазнала тяжких тілесних ушкоджень, що були небезпечними для життя

Допитана в суді потерпіла ОСОБА_7 пояснила, шо 08 грудня 2022 року вона як пасажир їхала в мікроавтобусі , яким керував ОСОБА_3 . Під час поїздки відпочивала, тому сам момент ДТП не пам`ятає. Прийшла до тями вже в лікарні в м.Дніпро, зазнала дуже важких ушкоджень. Вона тривалий час лікувалася, потребує нагляду лікарів і зараз. Крім того, вона визнана інвалідом ІІІ групи безстроково і позбавлена можливості працювати. ОСОБА_3 відшкодував їй заподіяні матеріальні збитки повністю, тому вона підтримує свій позов в частині стягнення 500000 грн на відшкодування моральної шкоди. Вважає за доцільне призначити покарання з іспитовим строком та не наполягає на призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом.

Аналізуючи у сукупності вказані докази по справі, суд вважає вину обвинуваченого повністю доведеною.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч. 2 ст.286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

Суд приймає до уваги особу винного, який раніше засудженим не був, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, має стійкі родинні зв`язки, а саме неповнолітню дитину на утриманні, одружений, має реєстрацію ВПО та місце фактичного мешкання в м.Запоріжжя.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування матеріальної шкоди завданої кримінальним правопорушенням. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Враховуючи ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставини, які його обтяжують, суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України без позбавлення права керування транспортними засобами.

Обираючи покарання обвинуваченому, суд враховує характер та тяжкість вчиненого злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, соціально-психологічні риси та відношення до скоєного, умови його життя, соціальне та матеріальне становище.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, дорожньо-транспортну пригоду з необережності, вперше притягується до кримінальної відповідальності, не має будь-яких правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху, одружений, зареєстрований в АДРЕСА_3 , має реєстрацію ВПО, родину, за місцем проживання характеризується добре, на психіатричному та наркологічному обліках не перебуває, добровільно відшкодував потерпілій матеріальну шкоду.

Враховуючи позицію сторони обвинувачення та потерпілої, відшкодування матеріальної шкоди обвинуваченим, узгодження з приводу відшкодування моральної шкоди, враховуючи, що обвинувачений працює водієм та утримує свою сім`ю, а також повинен сплатити на користь потерпілої кошти, у зв`язку з чим є необхідність керувати транспортними засобами для здійснення його діяльності, наявність роботи, яка є єдиним джерелом доходу для його сім`ї, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистого надмірного тягаря для особи, для забезпечення можливості обвинуваченому працювати, необхідності отримання заробітної плати для погашення зобов`язань, пов`язаних з відшкодуванням шкоди та утримання сім`ї, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень, призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст.286КК України без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, повного та беззастережного визнання ним вини, щирого каяття, віку, тих обставин, що на час вчинення злочину обвинувачений не перебував в стані алкогольного сп`яніння, відсутності обставин, що обтяжують покарання, думки сторони обвинувачення щодо можливого звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, суд доходить висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання. З огляду на викладене, обвинуваченого слід звільнити від відбування основного покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів "рівних можливостей" та "справедливого судового розгляду", встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

При призначенні покарання, суд також враховує практику Верховного Суду, (постанова № 634/609/15-к від 01.02.2018 щодо судової дискреції), де зазначено що саме суду належать повноваження, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

На переконання суду таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи цивільний позов потерпілої, суд керується вимогами ст.ст.128, 129 КПК України.

Відповідно до ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч.ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Цивільне процесуальне законодавство закріплює положення щодо того, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому жодні докази для суду не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК).

Згідно ч.1, 2 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками є витрати, які особа зробила для відновлення свого порушеного права.

Частиною 1 статті 1166 Цивільного кодексу України, визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В обґрунтування заявлених позовних вимог потерпіла ОСОБА_7 вказує на заподіяння матеріальної шкоди в розмірі 54942,30 грн., при цьому обвинуваченим було відшкодовано матеріальні збитки у зазначеній сумі під час судового розгляду. При вирішенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з такого: заподіяння моральної шкоди позивач вбачає у перенесенні нею моральних страждань, вона зазнала тяжкі тілесні ушкодження, тривалий час перебувала на лікування, потребувала стороннього догляду.

Згідно з ч.1, ч.2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування завданої внаслідок порушення її прав моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд виходить з наступного: відповідно до абз. 2 ч.3, а також ч.5 ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеню вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з п.9 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд приймає до уваги глибину фізичних і психічних страждань потерпілої ОСОБА_7 , характер і ступінь вини ОСОБА_3 , враховує те, що внаслідок дій обвинуваченого потерпіла тяжко травмувалася, погіршився її стан здоров`я і це призвело до суттєвих змін у її щоденному житті. З урахуванням вимог розумності, виваженості і справедливості суд приходить до висновку, що позов в частині відшкодування моральної шкоди доцільно задовольнити повністю в сумі 500000 грн.

Вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат, суд виходить з наступного.

Процесуальні витрати у кримінальному проваджені складаються із: витрат на правову допомогу; витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів (ст. 118 КПК України).

Частинами 1 та 2 ст. 124 КПК України передбачено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З огляду на викладене, з обвинуваченого слід стягнути користь держави - документально підтверджені витрати на залучення експерта в сумі 21 622,9 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, арешт, накладений ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 12 грудня 2022 року на транспортний засіб мікроавтобус Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI д.н.з. НОМЕР_1 , який відповідно до технічного паспорту серія НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 , підлягає скасуванню.

Запобіжний захід у даному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді трьох років позбавлення волі без позбавленням права керувати транспортними засобами .

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням із встановленням іспитового строку 1 рік. Згідно з ч.1 ст.76 КК України, покласти на нього наступні обов"язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 в відшкодування моральної шкоди 500000 (п"ятсот тисяч) грн.

Судові витрати за проведення експертизи у сумі 21 622,9 грн. стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

Скасувати арешт з транспортного засобу мікроавтобусу Mercedes-Benz Sprinter 313 CDI д.н.з. НОМЕР_1 , який, відповідно до технічного паспорту серія НОМЕР_2 належить ОСОБА_3 , накладений ухвалою слідчого судді Красноградського районного суду Харківської області від 12.12.2022 в справі № 626/2380/22.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Красноградський районний суд Харківської області впродовж 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не подано. У разі її подання, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Копії вироку надати учасникам провадження: присутнім - вручити в суді, відсутнім- надіслати поштою.

Суддя ОСОБА_1 .