СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/1545/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2024 року м.Київ

Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002275 від 12.07.2024 стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, українця, з середньою технічною освітою, офіційно не працюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,раніше судимого:

- 29.12.2009 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки 6 місяців;

- 24.01.2011 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі відповідно до ухвали Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20.06.2014 на підставі ЗУ «Про амністію в 2014 році»;

- 23.06.2015 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення волі 29.12.2017 згідно ухвали Ірпінського міського суду Київської області від 21.12.2017 умовно-достроково на 1 рік 15 днів;

- 05.07.2019 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений з місць позбавлення 10.10.2023 по відбуттю строку покарання;

- 08.07.2024 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, на підставі ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 12.07.2024, близько 15 год 01 хв, перебуваючи на території ринку «Дніпро» за адресою: АДРЕСА_2 , діючи з корисливих мотивів, повторно, в умовах воєнного стану, відкрито викрав мобільний телефон марки «Blackview», який належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинивши останній майнову шкоду на загальну суму 2122 грн. 50 коп.

Так, 12.07.2024, близько 14 год 55 хв, ОСОБА_3 проходив ринком «Дніпро» за адресою: АДРЕСА_2 , де побачив раніше невідому йому ОСОБА_6 , яка йшла від нього в зворотному напрямку. Після чого, перебуваючи на зазначеному місці, ОСОБА_3 відчуваючи скрутне матеріальне становище та з метою його покращення, вирішив відкрито заволодіти майном ОСОБА_6 .

Безпосередньо реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 12.07.2024, близько 15 год 01 хв, продовжуючи перебувати на території ринку «Дніпро» за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом, діючи повторно, в умовах воєнного стану, ззаду підійшов до ОСОБА_6 та розуміючи, що остання є особою похилого віку, яка не може чинити будь-якого опору, відкрито заволодів мобільним телефоном останньої марки «Blackview» моделі «А55» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 ІМЕІ 2: НОМЕР_2 S/N: НОМЕР_3 , після чого з місця вчинення злочину втік, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 майнової шкоди на загальну суму 2122 грн. 50 коп.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України, визнав повністю, не оспорював фактичні обставини справи, вказавши на дату, мету та спосіб вчинення злочину. У вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати, виявив бажання проходити службу в Збройних Силах України.

Враховуючи те, що учасниками процесу не оспорювались фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позицій, в порядку ч.3 ст.349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження всіх доказів по справі та обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, які характеризують його особу. При цьому судом роз`яснено учасникам процесу, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Допитавши обвинуваченого ОСОБА_3 , показання якого є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції, дослідивши матеріали кримінального провадження в обсязі, узгодженому сторонами кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доведена повністю та кваліфікує його дії за ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно, в умовах воєнного стану.

Варто зазначити, що під кваліфікуючою ознакою повторності згідно ст. 32 КК України, розуміють, вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Водночас, у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Так, ОСОБА_3 раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України. Таким чином, при кваліфікації його дій за злочин, скоєний у даному кримінальному провадженні, судимість за вироком Святошинського районного суду м.Києва від 05.07.2019, яка не погашена та не знята, утворює повторність.

Окрім того, суд бере до уваги, що з суб`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ст. 186 КК, характеризується лише прямим умислом і корисливим мотивом, коли особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала їх настання. Відкрите викрадення чужого майна (грабіж) характеризується об`єктивними та суб`єктивними ознаками. Об`єктивні ознаки відкритого викрадення - це викрадення, що вчиняється у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи. Предметом грабежу є майно, яке має певну вартість і є чужим для винної особи. Протиправність дій винної особи полягає в тому, що під час відкритого викрадення у винного немає жодного права і будь-яких підстав для вилучення майна у потерпілого. Інтелектуальні ознаки умислу проявляються в тому, що винний, протиправно вилучаючи майно, чітко усвідомлює незаконний характер своїх дій, розуміє, що не має на майно, яке він вилучає, жодного права. Вилучаючи майно, винний усвідомлює той факт, що воно вибуде з володіння власника чи законного володільця майна, розуміє, що власник чи законний володілець будуть позбавлені можливості реалізувати свої правомочності щодо цього майна. Вольова ознака прямого умислу характеризується бажанням настання суспільно небезпечних наслідків: винний бажає незаконно вилучити відповідне майно і позбавити власника чи законного володільця можливості володіти, користуватися чи розпоряджатися відповідним майном. У випадку звернення винним чужого майна у свою користь або в користь третіх осіб у діях винного є корислива мета, яку винний досягає самим фактом звернення майна. Грабіж потрібно вважати закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Таким чином, для притягнення особи до кримінальної відповідальності за ст. 186 КК має бути встановлено і доведено, що особа усвідомлювала те, що майно, яким вона заволодіває, є чужим для неї, свої дії вона вчиняє у присутності потерпілого або інших осіб, її дії помічені й оцінюються іншими як протиправні, а також передбачала суспільно небезпечні наслідки своїх протиправних дій і бажала їх настання.

Така позиція відповідає висновкам про застосування норми права, які містяться в постанові Верховного Суду від 28 січня 2021 року (справа № 727/950/20).

Також при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 суд зазначає, що відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 з 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан, строк дії якого надалі неодноразово продовжувався, останнього разу згідно Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 23.07.2024 № 469/2024 та Закону України «Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" від 23.07.2024 № 3891-ІХ, строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 12.08.2024 строком на 90 діб, тобто правовий режим воєнного стану діяв на час вчинення вказаного вище діяння.

З огляду на вищевикладене, дії обвинуваченого ОСОБА_3 повністю охоплюються складом злочину, передбаченого ч.4 ст.186 КК України.

Відповідно до вимог ст. ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року N 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено до категорії тяжкого злочину, відношення обвинуваченого до скоєного, який критично оцінює свою поведінку, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, з 11.05.2024 знаходиться під наркологічним диспансорно - динамічним наглядом в КНП «Київська міська наркологічна лікарня «Соціотерапія», неодружений, утриманців не має, офіційно не працевлаштований.

Також суд бере до уваги думку потерпілої ОСОБА_6 , яка претензій до обвинуваченого не має та на суворості покарання не наполягає.

Обставиною, яка згідно ст. 66 КК України пом`якшує покарання ОСОБА_3 , є щире каяття, яке полягає у відвертому особистому осуді обвинуваченим своєї поведінки, негативному морально-психологічному ставленні до скоєного, розкриттям усіх обставин кримінального правопорушення .

Обставиною, яка згідно ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_3 , є вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів, а згідно зі ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З огляду на вищевикладене, виходячи із сукупності усіх обставин кримінального провадження, враховуючи вартість викраденого, беручи до уваги дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшує та обтяжує покарання, суд приходить до переконання, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства неможливе та вважає за потрібне призначити йому покарання в межах, передбачених санкцією ч. 4 ст. 186 КК України, у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 2 (два) місяці.

Водночас судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 186 КК України, після засудження його 08.07.2024 Святошинським районним судом м. Києва за ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 186 КК України, на підставі ст. 70 КК України, до 7 років позбавлення волі.

Згідно ч.1, ч.4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Відтак, з огляду на викладене, на підставі ст.71 КК України, до покарання за цим вироком суд частково приєднує невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 08.07.2024 року та призначає ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

На думку суду, саме таке покарання є справедливим, а також необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення підсудним нового злочину, досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України.

Підстав для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст.75 КК України, або ж застосування ст.69 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Викладена позиція суду відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини при розгляді справ застосовується як джерело права, зокрема у справі Скоппола проти Італії від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Питання щодо долі речових доказів суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Цивільний позов не заявлений.

Згідно ч.2 ст. 124 КПК України, суд стягує зі ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні, які становлять 2271 грн. 84 коп. (висновок експерта (дактилоскопічна експертиза) № СЕ-19/111-24/41125-Д від 17.07.2024).

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 13.07.2024 до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор», який надалі було продовжено судом ухвалою від 19.08.2024 та строк якого спливає 17 жовтня 2024р.

Вирішуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, до яких відноситься й питання запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, суд враховує призначене обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі із реальним його відбуванням, бере до уваги обставини справи та характер скоєного злочину, його наслідки, вважає за необхідне до набрання вироком законної сили залишити застосований до ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без змін.

Керуючись ст. ч.4 ст.186, ст.ст.50, 65- 67, ст.71 КК України, ст.ст. 369-371, 373- 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 2 (два) місяці.

На підставі ст.71 КК України, за сукупністю вироків до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Святошинського районного суду м. Києва від 08.07.2024 року та остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили ОСОБА_3 залишити без змін - тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 12.07.2024 року, тобто з моменту його фактичного затримання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні, які становлять 2271 (дві тисячі двісті сімдесят одна) грн. 84 коп.

Речові докази:

- мобільний телефон марки «Blackview», моделі «А55», переданий на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 , - залишити останній.

- металеву банку з - під пива «Hike», зразки букального епітелію ОСОБА_3 , зразки відтисків слідів пальців обох рук ОСОБА_3 , - знищити.

- компакт - диск формату DVD-R з відеозаписами, - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Святошинський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення з урахуванням особливостей, передбачених ч.2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1