Провадження №: 1-кп/752/1262/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 серпня 2024 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000604 від 09 вересня 2022 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, котрий народився у с. Малинівка Покровського району Дніпропетровської області, має середню освіту, неодруженого, без офіційного місця роботи, зареєстрованого за проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу вимог ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

установив:

1.Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

ОСОБА_3 , будучи солдатом, військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, в порушення вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». ст.ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, ст.ст. 2, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, в умовах воєнного стану, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від проходження військової служби, без поважних причин та без дозволу відповідних командирів (начальників), 31 липня 2022 року о 08:00 самовільно залишив місце несення служби 50 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , що дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , після чого проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з проходженням військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 206 від 29.09.2022 ОСОБА_3 з 28.09.2022 виключено з усіх видів забезпечення та зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 .

2.Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Відповідно до ч. 5 ст. 407 КК України передбачено кримінальну відповідальність за самовільне залишення військової частини або місця служби військовослужбовцем, а також нез`явлення його вчасно на службу без поважних причин, вчинені в бойовій обстановці, а так само ті самі дії тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 затверджено указ Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». З 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який уподальшому продовжено.

3.Позиції сторін та інших учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні вказав на доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Просив призначити покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років зі звільненням на підставі ст. 75 КК України від його відбування з випробуванням, з встановленням іспитового строку.

Обвинувачений вину визнав. Розкаявся у вчиненому. Просив не призначати суворого покарання, обмежившись штрафом. Повідомив, що має намір повернутись на службу.

4.Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повідомив, що проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 за призовом під час мобілізації. У 2022 році, повернувшись з донецького напрямку, близько місяця перебував за місцем дислокації військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , після чого 31 липня 2022 року без дозволу командирів, самовільно залишив місце несення служби, а саме поїхав додому та до військової частини до цтого часу не повертався.

Відповідно до приписів ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

При цьому суд встановив, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст викладених в обвинувальному акті обставин, їх позиція є добровільною, а також роз`яснив учасникам, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Таким чином, допитавши в судовому засіданні обвинуваченого, дослідивши інформацію, що характеризує його особу, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільному залишенні військової частини військовослужбовцем, вчиненому в умовах воєнного стану.

5.Мотиви зміни обвинувачення.

Підстав для зміни обвинувачення чи визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не встановлено.

6.Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого та сприяння слідству.

Обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

7.Мотиви призначення покарання

Згідно зі ст. 50, ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні покарання суд зважає на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, котрий в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, згідно з характеристикою за місцем несення військової служби не відповідав займаній посаді, при цьому повністю визнав вину, розкаявся у вчиненому.

З огляду на вищевикладене, а також на обставини, що пом`якшують покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому мінімальне покарання у межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі.

При цьому, враховуючи вимоги ст. 69, ст. 75 КК України, відповідно до яких встановлено заборону застосувати ці норми до засуджених за кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 КК України, суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому покарання нижчого від найнижчо межі, встановленої в санкції ч. 5 ст. 407 КК України, чи для звільнення обвинуваченого від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, оскільки в даному випадку це не сприятиме меті покарання, не забезпечить виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

8.Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`явлено.

9.Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Підстав для обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

Керуючись статтями 368, 370, 371, 374, 376, 615 КПК України, суд

ухвалив:

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити покарання за ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту затримання обвинуваченого після набрання вироком законної сили.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Голосіївський районний суд м. Києва.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1