Справа № 204/3839/22
Провадження № 1-кп/204/225/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2024 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі колегії суддів:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська кримінальне провадження №0000081, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 18.03.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Краматорськ Донецької області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого на посаді інженера тех. аудиту в Дружківському РЄМ, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває обвинувальний акт по вищевказаному кримінальному провадженню.

У судовому засіданні прокурор подала до суду клопотання про продовження

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 .

Клопотання прокурора обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1

ст. 177 КПК України, а саме тим, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у

вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, за який

законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або

довічне позбавлення волі з конфіскацією майна, існує ризик, що обвинувачений

ОСОБА_7 з метою ухилення від кримінальної відповідальності, розуміючи тяжкість

та невідворотність покарання може переховуватися від суду. Крім того, у разі не

продовження вказаного запобіжного заходу обвинувачений може виїхати до тимчасово

окупованої території до м. Мелітополя, Запорізької області, де має у власності 1/2

житлового будинку та переховуватись від суду, а також здійснювати там допомогу

державі агресору. На даний час органом досудового розслідування не встановлені всі

особи, з якими співпрацював обвинувачений, а також інші причетні особи до вчинення

даного злочину, що у випадку незастосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, створить передумови для продовження спілкування з

вказаними особами. Оскільки обвинувачений зареєстрований та проживає у

АДРЕСА_1 , де наразі перебувають українські військові формування, у разі

незастосування до нього запобіжного заходу дозволить йому подовжувати кримінальне

правопорушення в якому він обвинувачується.

Прокурор у судовому засіданні підтримала вищезазначене клопотання та просила

його задовольнити.

Захисник обвинуваченого, обвинувачений у судовому засіданні, вирішення

клопотання прокурора залишили на розсуд суду.

Вислухавши думку учасників процесу, подане суду клопотання, суд доходить

наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням

сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати

або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового

розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу

до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду

питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або

продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали

вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі

до місця ув`язнення.

При вирішенні клопотання прокурора про необхідність продовження

обвинуваченому терміну застосованого запобіжного заходу у вигляді тримання під

вартою, суд враховує вимоги ч. ст. 177 КПК України, відповідно до якої підставою для

застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою

кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави

суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК

України. При цьому, ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має

бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що обвинувачений може їх

вчинити і суд вважає, що така ймовірність є доволі високою.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим

запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що

жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.

177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього

Кодексу.

Відповідно до ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про

тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може

перевищувати шістдесяти днів. Строк тримання під вартою обчислюється з моменту

взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного,

обвинуваченого, - з моменту затримання. У строк тримання під вартою включається час

перебування особи в медичному закладі під час проведення стаціонарної психіатричної

експертизи. У разі повторного взяття під варту особи в тому ж самому кримінальному

провадженні строк тримання під вартою обчислюється з урахуванням часу тримання під

вартою раніше. Строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в

межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового

розслідування не повинен перевищувати: 1) шести місяців - у кримінальному провадженні

щодо нетяжкого злочину; 2) дванадцяти місяців у кримінальному провадженні щодо

тяжких або особливо тяжких злочинів.

Згідно з ч.ч. 3, 5 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку

тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно

містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або

з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин,

які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої

ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні

строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у

частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного,обвинуваченого під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків,

передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України відносно ОСОБА_7 , суд констатує наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України, які є наявними на час розгляду клопотання і не відпали. Так, ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального

правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за яке законом передбачено

покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років, або довічне позбавлення

волі з конфіскацією майна. Злочин у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 є

особливо тяжким злочином проти основ національної безпеки України. Отже, з метою

ухилення від кримінальної відповідальності, розуміючи тяжкість і невідворотність

покарання ОСОБА_7 може переховатися від суду. При цьому, судом також

враховуються, що обвинувачений зареєстрований та проживає у

АДРЕСА_1 , поблизу якого на цей час відбуваються активні бойові дії, а агресія, яку здійснює

Російська Федерація відносно України, може привести до тимчасової окупації міста та

призвести до ухилення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності. Також, з

огляду на наявність у власності обвинуваченого нерухомого майна на тимчасово

окупованій державою-агресором території України, існують ризики його виїзду туди та

здійснення допомоги окупанту. Оскільки під час досудового розслідування не були

встановлені всі особи, з якими співпрацював обвинувачений, а також інші особи, причетні

до вчинення злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , не застосування до

останнього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, створить передумови для

продовження спілкування з вказаними особами, а відтак може мати наслідком вчинення

іншого кримінального правопорушення, у тому числі проти основ національної безпеки

України.

При продовженні обвинуваченому строку тримання під вартою судом враховується

позиція висловлена у рішенні Європейського суду з прав людини по справі «W проти

Швейцарії» від 26 січня 1993 року, у якому суд вказав, що врахування тяжкості злочину

має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності

цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її

поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик

того, що підозрюваний може ухилитись від слідства, суду.

Інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, нездатні забезпечити

належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 , враховуючи ступінь

тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, високий ступінь ризиків

передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені судом, та високий

ступінь суспільної небезпечності інкримінованого злочину проти основ національної

безпеки, у той час, коли відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від

24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України,

відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий

режим воєнного стану», введено воєнний стан на всій території України, що свідчить про

підвищену суспільну небезпечність даного кримінального правопорушення.

Будь-яких даних про усунення ризиків, наявність яких слугувала підставою для обрання та подальшого продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у

вигляді тримання під вартою судом не встановлено, у зв`язку з чим суд, з метою

забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового

розгляду, виконання процесуальних рішень у справі, дійшов висновку, що інші запобіжні

заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду

справи, а тому вважає за доцільне продовжити ОСОБА_7 раніше обраний

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Слід зазначити, що продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права

підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду

більшої суворості в оцінці цінностей суспільства. Зважаючи на суспільний інтерес, який, з

урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до

особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних

свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним у рішеннях: ЄСПЛ «Летельє проти

Франції», ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії».

Таким чином, з огляду на доведеність обґрунтованості підозри, ризиків,

передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, які на даний час не зменшилися та

продовжують існувати, а також серйозність обвинувачення та тяжкість покарання, що

загрожує обвинуваченому у разі визнання винним у вчиненні інкримінованого

кримінального правопорушення, суд доходить висновку, що існує необхідність у

продовженні строку дії застосованого стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у

вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Щодо визначення у кримінальному провадженні розміру застави, суд зазначає

наступне.

Відповідно до ч.4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при

постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під

вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього

Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо

злочину, передбаченого ст. 111 Кримінального кодексу України.

Отже, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього

процесуальних обов`язків, забезпечення виконання НИМ належної процесуальної

поведінки B умовах Воєнного стану, враховуючи Характер кримінального

правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_7 , та який свідчить про ступінь

суспільної небезпечності цієї особи, суд вбачає підстави не визначити розмір застави у

цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до частини 5 ст. 176 КПК України, запобіжні заходи у вигляді

особистого зобов`язання, особистої поруки, домашнього арешту, застави не можуть бути

застосовані до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів,

передбачених статтями 109-114, 258-258, 260, 261 Кримінального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-179, 183, 193, 194, 197, 331, 369- 372, 376, 392 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 20 грудня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошено 23.10.2024 о 15:30.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3