Справа № 755/7467/23
Провадження № 1-КП/484/156/24
У Х В А Л А

про повернення обвинувального акту

17 жовтня 2024 року м. Первомайськ

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представника потерпілого та цивільного позивача - адвоката ОСОБА_8

у відсутність потерпілого та цивільного позивача ОСОБА_9

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу за обвинуваченням:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мирний Архангельської області Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого та мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, одруженого, зареєстрованого і мешканця АДРЕСА_2 , раніше судимого 05.03.2019 року Бориспільським районним судом Київської області за ч.3 ст. 27, ч.3 ст. 146, ч.4 ст. 189, 75 КК України до 5 років позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

16.01.2024 року до Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області з Верховного Суду для розгляду з дотриманням правил територіальної підсудності надійшла надана справа з обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000341 від 10.06.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст. 190 КК України /т.1 а.с.261. 254-257/.

Ухвалою суду від 19.01.2024 року у справі призначено підготовче судове засідання, яке неодноразово відкладалося через неявку учасників кримінального провадження.

У підготовчому судовому засіданні 17.10.2024 року прокурор та представник потерпілого ОСОБА_8 вважали за можливе призначити справу до судового розгляду.

Захисники та обвинувачені просили повернути обвинувальний акт прокурору, посилаючись на те, що він не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України щодо форми і змісту обвинувального акту.

Так, захисник ОСОБА_6 , посилаючись на обґрунтування, викладене у його письмовому клопотанні /т.1 а.с.156-161/, зазначив, що в наданому обвинувальному акті фактично відсутнє формулювання обвинувачення, а виклад фактичних обставин є суперечливим і унеможливлює сприйняття стороною захисту обсягу та змісту висунутого особі обвинувачення, що позбавляє обвинуваченого можливості ефективно здійснювати свій захист. Предметом обов`язкового доказування у кримінальному провадженні є подія кримінального правопорушення, однак в обвинувальному акті не зазначено коло обставин, які впливають на правову кваліфікацію, а відповідно - не можливо встановити коло обставин, що підлягають доказуванню. Також захисник ОСОБА_6 послався на відсутність в обвинувальному акті інформації про фактичне місце проживання обвинуваченого ОСОБА_4 ; відсутність печатки, якою засвідчено підпис прокурора при затвердженні обвинувального акту. Акцентував увагу на тому, що в обвинувальному акті не зазначено місце вчинення злочину, що унеможливлює визначення підсудності даної справи.

Захисник ОСОБА_7 в судовому засіданні також просив повернути обвинувальний акт прокурору з підстав, викладених у письмовому клопотанні обвинуваченого ОСОБА_5 /т.1 а.с.145-151/ і додав, що обвинувачення викладене некоректно, в ньому розписане лише суб`єктивне ставлення його підзахисного до діяння, але не зазначені відомості про саме діяння, зокрема, про конкретні дії чи бездіяльність, які вчинив ОСОБА_5 . Такі обставини не дозволяють встановити, що ж є предметом злочинного посягання. Фактичні обставини в обвинувальному акті не зазначені, внаслідок чого сторона захисту не може визначитися з тим, від якого саме обвинувачення вона має захищатися. Вважає, що в обвинуваченні не визначено предмет злочину, а тому не ясно, що ж підлягає доведенню, оскільки в обвинувальному акті зазначено про те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за попередньою змовою заволоділи майном потерпілого - насінням соняшника і одночасно вказано, що вони заволоділи грошовими коштами від реалізації насіння соняшнику. Також стверджує, що обвинувальний акт містить очевидно недопустимі відомості, оскільки на час вчинення злочину, який зазначено в обвинуваченні, вказані в ньому юридичні особи ще не були зареєстровані, тобто не існували. Також захисник ОСОБА_7 послався на те, що реєстр матеріалів кримінального провадження не відповідає вимогам закону. Зокрема, в ньому серед процесуальних рішень зазначено висновки аналітичних досліджень, які не є процесуальними рішеннями.

Обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судовому засіданні повністю підтримали клопотання своїх захисників, просили повернути обвинувальний акт.

Прокурор проти повернення обвинувального акту заперечував.

Представник потерпілого - адвокат ОСОБА_8 проти повернення обвинувального акту заперечував, посилаючись на те, що він відповідає вимогам закону, а згідно позиції Верховного Суду, під час перевірки відповідності обвинувального акту вимогам закону не допускається вирішення питання про обґрунтованість кваліфікації дій обвинуваченого, наявність або відсутність в його діях об`єктивної чи суб`єктивної сторони кримінального правопорушення та доведеність обвинувачення. Такі питання можливо вирішити лише під час вирішення справи по суті. Також вважає, що недоліки реєстру матеріалів досудового розслідування не є недоліками обвинувального акту і не можуть бути предметом дослідження під час вирішення питання про відповідність обвинувального акту вимогам закону. Також зазначив, що в разі повернення обвинувального акту прокурору, орган досудового розслідування не зможе провести додаткове розслідування, тобто не зможе виправити ті недоліки, на які посилаються захисники.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши обвинувальний акт на предмет його відповідності вимогам закону, суд прийшов до висновку про те, що обвинувальний акт не в повній мірі відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а тому підлягає поверненню прокурору з таких підстав.

Із вимог п.5 ч.2 ст. 291 КПК України випливає, що обвинувальний акт повинен обов`язково містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно до ч.1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у його вчиненні, форма вини, мотив і мета вчиненого, наслідки дій або бездіяльності, причинний зв`язок між ними, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Відповідно до ч.1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Відповідно до ч.2 ст. 91 КПК України процес доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів відбувається, серед іншого, з точки зору їх належності.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи не прямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Наведені положення закону вказують на те, що у разі, якщо в обвинувальному акті не зазначені або неоднозначно зазначені фактичні обставини кримінального правопорушення відповідно до вимог ст. 291 КПК України, неможливо визначити межі доказування у кримінальному провадженні та належність зібраних у справі доказів, адже неможливо встановити, які обставини підлягають доведенню.

Існування таких обставин вже на етапі підготовчого судового засідання вказує на те, що проведення об`єктивного та справедливого судового розгляду буде неможливим і потягне за собою порушення як прав обвинувачених, так і прав потерпілого, адже буде мати місце невиправдане затягування кримінального провадження при очевидній неможливості виконати його завдання.

Однією з гарантій права на справедливий суд відповідно до пункту «а» частини третьої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського Суду з прав людини орієнтує на те, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується саме змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, оскільки в контексті статті 6 Конвенції Європейський суд з прав людини покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи та досліджувати реалії розглядуваної справи («Девеер проти Бельгії» від 27.02.1980 року). Про конкретність обвинувачення зазначено і у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Маттоціа проти Італії» від 25 липня 2000 року.

У постанові Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року № 5-328кс16 зазначено, що в обвинувальному акті важливим є виклад саме фактичних обставин кримінального правопорушення, тому що правильне їх відображення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист.

Під час перевірки відповідності обвинувального акту вимогам закону, судом встановлено, що у формулюванні обвинувачення дійсно не зазначено, що є предметом злочину: насіння соняшнику чи грошові кошти. Якщо це гроші, то чиї, на які рахунки яких осіб коли вони надійшли, в якому місці це відбувалося. Якщо це насіння соняшнику - де саме і яким чином відбулося заволодіння ним. Така неконкретність обвинувачення не дозволяє визначити навіть місце вчинення кримінального правопорушення, а відповідно і підсудність наданої справи, адже в обвинувальному акті не зазначено, які саме дії, що утворюють склад кримінального правопорушення, були вчинені обвинуваченими на території Первомайського району Миколаївської області.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 досягли поставленої мети - здійснили поставку сільськогосподарської продукції, що належить ОСОБА_9 , до ТОВ «Бандурський олійноекстракційний завод», за яку в свою чергу ТОВ «Кернел-Трейд» перерахувало на рахунки, підконтрольні ОСОБА_4 та ОСОБА_12 у ТОВ «Укрснаб Агро», ТОВ «Ільнара», ТОВ «Інфініто ЛТД» грошові кошти в сумі 5 634 149,99 грн.

За такого викладення обставин очевидним є те, що заволодіння насінням соняшника не відбулося, а відбулося заволодіння грошима, які мав отримати ОСОБА_9 за свій соняшник і таке заволодіння відбулося, очевидно, не на території смт Бандурка Первомайського району. В обвинувальному акті зазначено лише, що гроші були переведені на приватний рахунок дружини ОСОБА_4 , а в подальшому - у готівку і розподілені між учасниками злочинної групи. Місце, в якому відбулася така подія, в обвинувальному акті не зазначене. Але фактично ОСОБА_4 і ОСОБА_5 за викладених в обвинувальному акті обставин заволоділи грошима, які мали повернути ОСОБА_9 , адже вони виконали частину домовленості і продали належне йому зерно соняшнику ТОВ «Бандурський ОЕК», отримали за нього гроші і мали повернути їх потерпілому, але цього не зробили.

Також в обвинувальному акті зазначено, що надалі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в м. Києві обіцяли ОСОБА_9 розрахуватись з ним і що ОСОБА_9 вимагав від них саме повернення грошових коштів. Надалі всупереч зазначеним обставинам зазначено, що ОСОБА_4 і ОСОБА_5 заволоділи насінням соняшника, належним ОСОБА_9 і в подальшому розпорядилися ним на власний розсуд. При цьому в обвинуваченні не зазначено, в якому місці відбулося заволодіння насінням соняшнику, адже смт Бандурка є місцем, куди цей соняшник був поставлений для ТОВ «Бандурський олійноекстракційний комбінат», яке за нього повністю розрахувалося, тобто це вже процес розпорядження викраденим майном, а місце, в якому відбулось заволодіння цим майном, в обвинуваченні взагалі не зазначено, адже вказано лише на те, що соняшник відвантажувався НА елеватор ТОВ «Бандурський ОЕК», але ДЕ відбувалося це відвантаження і фактичне заволодіння майном (якщо це все ж таки соняшник, а не гроші), в обвинувальному акті не зазначено зовсім.

За таких обставин, при викладенні фактичних обставин вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, органом досудового розслідування не зазначені усі фактичні обставини щодо способу, обставин вчинення діяння, наслідків певних дій та причинний зв`язок між ними, а також предмет злочину і місце його вчинення, що у свою чергу не дає можливості зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. Відсутність належного формулювання обвинувачення унеможливлює якісний і повний захист, що є порушенням загальних засад кримінального провадження, зокрема законності та забезпечення права на захист.

Відповідно до п.3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акту прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Судом встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України. Зазначені обставини свідчать про суттєві порушення права осіб на захист, які перешкоджають подальшому судовому розгляду справи, а тому обвинувальний акт слід повернути прокурору.

При цьому суд не бере до уваги твердження захисників про те, що підпис прокурора не засвідчений печаткою, оскільки печатка наявна; а також про відповідність реєстру матеріалів досудового розслідування вимогам закону, оскільки це не впливає на зміст обвинувального акту і не перешкоджає його розгляду в судовому засіданні. Також, місце проживання обвинувачених в обвинувальному акті зазначене як їх зареєстроване місце проживання і в разі його зміни обвинувачені мають обов`язок повідомити про це слідчого, прокурора або суд.

Крім того, суд не бере до уваги твердження захисника ОСОБА_7 про те, що в обвинувальному акті зазначено про юридичних осіб, яких не існувало на момент вчинення злочину, оскільки такі відомості підлягають перевірці, а суд не вправі досліджувати докази під час підготовчого судового засідання.

Також на зауваження представника потерпілого про неможливість після повернення обвинувального акту проведення додаткового досудового розслідування, суд зауважує, що для уточнення обвинувального акту в частині зазначення предмету, місця і способу заволодіння майном потерпілого не потрібно проводити додаткове досудове розслідування. В даному випадку на підставі забраних під час досудового розслідування доказів слід уточнити обвинувальний акт, що не потребує проведення додаткових слідчих (розшукових) дій.

Керуючись ст. ст. 291, 314, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНВИВ:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000341 від 10.06.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України повернути прокурору.

На ухвалу може бути подано апеляцію до Миколаївського апеляційного суду через Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області протягом семи днів з дня її оголошення.

СУДДЯ: