Справа № 369/8486/22 Головуючий в суді 1-ої інст. - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3675/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного судув складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисника -ОСОБА_9 ,

представника потерпілих - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу прокурора на вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який має середню освіту, не одружений, офіційно не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано за ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, який має середню освіту, не одружений, працює не офіційно, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого,

визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та його виправдати за ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно з висунутим обвинуваченням, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що період часу з 16 березня по 21 квітня 2022 року (більш точної дати та часу не встановлено), тобто в умовах воєнного стану ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, пересвідчившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, перебуваючи на території складського приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ФОП « ОСОБА_11 », таємно викрали належне потерпілому ОСОБА_11 майно, а саме: дошку дубову 53 мм, сиру об`ємом 0,900 куб.м., дошку дубову 20 мм, суху об`ємом 0,800 куб.м., дошку паркетну (різнобій) об`ємом 65,000 кв.м., дошку паркетну 180 мм на фанері об`ємом 17,500 кв.м., дошку паркетну 220 мм на фанері об`ємом 11,600 кв.м., яке, утримуючи при собі, із місця вчинення злочину зникли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_11 матеріальних збитків, розмір яких відповідно до висновку експерта 2116/22 від 15.08.2022 року становить 66 070 грн.

Крім того, 07 квітня 2022 року (більш точного часу не встановлено), тобто в умовах воєнного стану ОСОБА_7 , повторно, маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, проник до складського приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ФОП « ОСОБА_11 », звідки таємно викрав належний потерпілому ОСОБА_12 меблевий сейф Safetronics NTL 20М., який, утримуючи при собі, з місця вчинення злочину зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_12 матеріальний збиток на суму 3 072 грн, згідно з висновком експерта №2116/22 від 15.08.2022 року.

Поряд з цим, на початку липня 2022 року (більш точної дати та часу не встановлено), тобто в умовах воєнного стану ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8 , повторно, маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконного збагачення, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, пересвідчившись, що за їх діями ніхто не спостерігає, проникли до складського приміщення яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , що належить ФОП « ОСОБА_11 », звідки таємно викрали належне потерпілому ОСОБА_11 , майно, а саме: брикети паливні 1,000 т. В подальшому ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , утримуючи при собі викрадене майно, із місця вчинення злочину зникли, викраденим майном розпорядились на власний розсуд, чим заподіяли потерпілому ОСОБА_11 матеріального збитку, що згідно з висновком експерта №2116/22 від 15.08.2022 року становить 5 500 грн.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнати винуватимими у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити кожному покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 , ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання, з випробуванням, встановивши кожному іспитовий строк 2 роки, з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Також просить повторно допитати свідків, а також повторно дослідити всі письмові докази по справі.

Зазначає, що вирок суду є незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неповнотою судового розгляду. Вказує, що судом першої інстанції в порушення вимог ст.ст. 86, 94 КПК України, надано неправильну оцінку доказам, та не взято до уваги ті докази, які мали істотне значення для справи.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, пояснення обвинувачених та їх захисника, які заперечували проти задоволення поданої апеляційної скарги, представника потерпілих, який підримав апеляційну скаргу прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, із наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою зазначеного кримінального провадження колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечив принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, перевірив зібрані на досудовому розслідуванні та досліджені в судовому засіданні докази, на підставі яких було пред`явлено обвинувачення ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч.4 ст. 185 КК України.

Частиною 3 ст. 62 Конституції України визначено, що вина особи має доводитися в законному порядку, а обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях та доказах, одержаних незаконним шляхом, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Згідно ст. 17 КПК України щодо презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, частина 2 якої вказує, що ніхто не зобов"язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

При вирішенні питання про винуватість обвинуваченої особи, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умов відсутності будь-яких сумнівів у тому, що винуватість обвинуваченої особи доведена.

У відповідності з вимогами ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено: що вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

Згідно з п.1 ч.3 ст. 374 КПК України, мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред"явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання цієї особи із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Аналізуючи вищезазначені положення чинного законодавства, колегія суддів вважає, що вказаних вимог закону суд першої інстанції повністю дотримався.

Зі змісту вироку убачається, що в ньому викладено формулювання обвинувачення пред"явленого ОСОБА_7 та ОСОБА_8 органом досудового розслідування і визнаного судом недоведеним, а також підстави виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Статтею 22 КПК встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Частиною 3 вказаної статті визначено, що під час кримінального провадження функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган чи службову особу. Згідно з ч. 6 ст. 22 КПК суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до положень ст. 92 КПК у кримінальному провадженні обов`язок доказування покладено на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

За змістом ст.91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з вимогами ч.2 ст.91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Відповідно до ч.1 ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Суд першої інстанції безпосередньо дослідив та надав оцінку дослідженим під час судового розгляду доказам, покладеним органом досудового розслідування в основу пред`явленого обвинуваченим обвинувачення, а саме: витяг з Єдиного реєстру досудового розслідування (№ 0002227 від 12 липня 2022 року (а.п. 139 т.1); протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 11 липня 2022 року за заявою ОСОБА_11 , (а.п. 143-144 т. 1); інвентаризаційний опис від 30 червня 2022 року за підписом ОСОБА_11 (а.п. 146 т.1);протокол огляду місця події від 19 липня 2022 року (а.п. 148-150, 151 т. 1); протокол огляду місця події від 19 липня 2022 року за участю ОСОБА_7 (а.п.155-157, 158); витяг з ЄРДР № 0002533 від 12 серпня 2022 року, (а.п. 161 т. 1); протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 12 серпня 2022 року за заявою ОСОБА_12 , відповідно до якої виявив відсутність металевого сейфу, в якому знаходились грошові кошти (а.п. 166 т.1); протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 серпня 2022 року (а.п. 168-169, 170 т. 1);протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 серпня 2022 року (а.п. 171-172, 173 т. 1);витяг з ЄРДР № 0002533 від 12 серпня 2022 року (а.п. 174 т. 1);протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13 серпня 2022 року (а.п. 179-180, 181 т. 1); протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13 серпня 2022 року (а.п. 182-183, 184 т. 1); висновку експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи від 15 серпня 2022 року №2116/22 (а.п. 206-210 т.1).

Також, судом було надано оцінку показанням: потерпілого ОСОБА_12 про те, що ОСОБА_7 на його підприємстві працював охоронцем, а ОСОБА_8 був його помічником. 16.03.2021 року прилетів град в будинок, все, завалилося, там були всі речі та цінності. В одній із кімнат був сейф із грошима. Згодом ОСОБА_8 приніс йому годинник, сказавши, що знайшов його біля будинку. Потім обвинувачені принесли телевізор. Ті, хто працювали в магазині ( ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ), знайшли сейф і віддали ОСОБА_8 , який віддав сейф ОСОБА_7 і в результаті сейф зник. Дзюби розказували йому, що вони зайшли в зруйнований будинок, знайшли сейф і віддали ОСОБА_7 і ОСОБА_8 . ОСОБА_7 з самого початку залишив пост і втік.

Потерпілий ОСОБА_11 суду першої інстанції пояснив, що на момент вчинення правопорушення в Україні не проживав. ОСОБА_12 - його партнер по бізнесу. Він зустрічався із ОСОБА_16 і той сказав, що сейф передав ОСОБА_8 , а той - ОСОБА_7 . Саме ОСОБА_7 замовив, щоб знайшли сейф. В квітні 2022 року він повернуся в Україну, то дошка зникла, також йому повідомили, що двоє співробітників вантажили дошки у вантажівку і завезли в Рубежівку. Про брикети також розповіли, що їх забрав ОСОБА_7 , бо вони знаходилися в окремому приміщенні, а ключі були лише в охорони. Дошка зберігалася в закритому складі. Про причетність до вказаних подій ОСОБА_7 знає зі слів співробітників ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , яким ОСОБА_7 сам сказав, що вивозить дошку з дозволу ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_16 суду дав свідчення про те, що знайомий із ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Його із дружиною - ОСОБА_19 покликав ОСОБА_8 в магазин пошукати пиво. Потім до них прийшов ОСОБА_7 Сказав, що, якщо знайдете сейф власника, то про це слід сказати йому ( ОСОБА_7 ). Свідок у магазині пішов шукати пиво, а знайшов під плитою сейф, передав його ОСОБА_8 , а той - ОСОБА_7 Сейф був металевий, закритий. ОСОБА_7 його забрав і пішов.

Свідок ОСОБА_19 суду надала показання, що працює в магазині міні-маркеті. Знає, що сейф був викрадений, а потім його знайшли і передали ОСОБА_7 . Її чоловік - ОСОБА_16 знайшов сейф - маленький, сірого кольору. Вони віддали цю знахідку ОСОБА_8 , а той - ОСОБА_7 .

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 свою винуватість у вчинені епізодів викрадення дошки та паливних брикетів визнали повністю та додали, що за вказаних в обвинувальному акті обставин дійсно вчинили ці кримінальні правопорушення. При цьому обвинувачений ОСОБА_7 додав, що тоді мав місце збіг тяжких обставин, це був початок війни потерпілий ОСОБА_11 виїхав за кордон, він в нього працював на кінній фермі охоронцем, гроші йому потерпілий-роботодавець не платив, йому потрібно було чимось топити грубу, тому він й вирішив в рахунок своєї зарплати взяти зі складу дошку і брикети. Тоді вони разом з ОСОБА_8 , перевезли дошку і брикет. В подальшому працівники поліції частину викраденої дошки і паркету вилучили за місцем його проживання.Водночас про причетність до викрадення сейфу потерпілого ОСОБА_12 . обвинувачений ОСОБА_7 заперечував, наполягав, що до того не причетний. Сейф йому ніхто, в тому числі ОСОБА_8 не передавав, як про це вказують у своїх показаннях свідки - подружжя Дзюби. Причини таких показань йому не відомі. Обвинувачений ОСОБА_8 зазначив, що ніякого сейфа не бачив і не розуміє про що йдеться. В один із днів він дійсно приходив разом із подружжям Дзюбів на руїни магазину, хотів їм показати результати обстрілів. Однак вони лише подивилися і пішли. Ніхто нічого не знаходив і йому не передавав.

Суд першої інстанції, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному та неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний із зазначених доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зазначених наданих доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, з урахуванням норм статей 368, 370 КПК України, прийшов до висновку про недоведеність вчинення обвинуваченими інкримінованого кримінального правопорушення.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що за результатами судового розгляду не доведено, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вчинили інкриміновані їм епізоди злочинної діяльності: ОСОБА_7 (три епізоди) та ОСОБА_8 (два епізоди), передбачені ч. 4 ст. 185 КК України, а суд вичерпав усі процесуальні можливості для з`ясування усіх обставин вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, а тому обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підлягають виправданню на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України.

Так, на переконання колегії суддів місцевим судом обгрунтовано встановлено, що розмір завданої шкоди за епізодами злочинної діяльності з 16.03. по 21.04.2022, інкримінованими ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , визначено на підставі інвентаризаційного опису від 30 червня 2022 року за підписом ОСОБА_11 , в той же час, станом на момент закінчення досудового розслідування та виконання вимог ст. 290 КПК України такий документ обвинуваченим не пред`являвся для ознайомлення, оскільки протокол надання доступу до матеріалів досудового розслідування ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не містить про це жодної інформації, що є неприпустимим (а.п. 117, 118 т. 1).

При цьому, речовими доказами у кримінальному провадженні визнано вилучені в ході огляду місця події брикети паливні у кількості 55 штук, з яких 10 цілих брикетів та 45 частин від брикетів (а.п. 159 т. 1), дошки в кількості 166 шт. серед яких: дошки «паркет масив дубовий» - 43 шт. шириною 160 мм, дошку «паркет на фанері дубовий» - 123 шт., 180 мм на фанері об`ємом 53 кв. м., (а.п. 152 т. 1), які передано під розписку на відповідальне зберігання ОСОБА_20 .

Згідно з розпискою ОСОБА_20 від 19.07.22 року він отримав на відповідальне зберігання паркет масив 43 шт./13 м? та паркет на фанері дубовий 188 шт./53 м? (а.п. 153 т.1), а також брикети в кількості 10 шт. та 45 кусків різного розміру від 5 до 20 см (а.п. 160 т. 1).

Так, попри те, що обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 визнали свою винуватість у таємному викрадені вказаних вище речей ОСОБА_11 , сукупність інших доказів у даному кримінальному провадженні містить порушення процесуальної форми щодо доведення інших обставин, що становлять предмет доказування.

У зв`язку з чим, судом встановлено, що дані інвентаризаційного опису є недопустимим доказом, а з урахуванням того, що це єдине джерело інформації щодо розміру заподіяної потерпілому ОСОБА_11 шкоди, що є вирішальним для інкримінування даного складу кримінального правопорушення, відповідно відсутній і склад кримінального правопорушення, що інкриміновано обвинуваченим.

Окрім того, колегія суддів вважає, що місцевим судом вмотивовано зроблено вказівку на те, що всупереч вимог ст. 237 КПК України, матеріали не містять ухвал слідчого судді на проведення огляду місця події від 19 липня 2022 року за адресою: с. Михайлівка-Рубежівка вул. Хутірська територія водосховища, а також домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , огляд іншого володіння особи було проведено за добровільною згодою ОСОБА_21 та ОСОБА_7 , як осіб, які ними володіють, проте матеріали провадження не містять будь-якої інформації, яке відношення ці особи мають до майна, дозвіл на огляд якого вони надали.

У зв`язку з цим, судом обгрунтовано зазначено недопустимість як доказів протоколів огляду місця події від 19 липня 2022 року.

Доводами апеляційної скарги прокурора не спростовано висновки суду першої інстанції, які колегія суддів вважає обгрунтованими, про недопустимість як доказів протоколів огляду, а також щодо встановлення розміру завданої потерпілому ОСОБА_11 шкоди за епізодами викрадення дошок та паливних брекетів.

При цьому, апеляційна скарга прокурора не містить нових даних, які б ставили під сумнів висновки суду щодо визнання доказів недопустимими.

Колегія суддів вважає неспростовним висновок, викладений у вироку суду про те, що версія обвинувачення щодо епізоду злочинної діяльності, інкримінованої ОСОБА_7 , пов`язаної із заволодінням сейфу ОСОБА_12 ,також ґрунтується на недостатніх доказах про цю подію, з огляду на те, що обвинувачення в цій частині грунтується лише на показаннях свідків - подружжя Дзюбів про те, що вони, знайшли сейф і передали його спочатку ОСОБА_8 , а той в свою чергу - ОСОБА_7 , які не грунтуються на інших доказах у справі, та не можуть беззаперечно вказувати на винуватість обвинувачених у вчиненні даного епізоду злочинної діяльності.

При цьому, судом першої інстанції вірно зроблено вказівку на те, що даних про вартість сейфу органи досудового розслідування також не надали.

Колегія суддів вважає неспростовними висновки, викладені у вироку суду про недопустимість ряду поданих стороною обвинувачення доказів, які не можуть слугувати достатньою підставою для висновку про доведеність зазначених у обвинувальному акті обставин, а інші наявні в матеріалах кримінального провадження та безпосередньо досліджені судом докази не дають достатніх підстав для об`єктивного висновку про винуватість обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а тому суд обгрунтовано виправдав їх за недоведеністю вчинення ними інкримінованого злочину.

Перевіривши матеріали кримінального провадження і доводи апеляційної скарги, обставин та фактів, які могли б вплинути на обґрунтованість прийнятого судом рішення щодо визнання невинуватими та виправдання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України, і не були досліджені чи належним чином оцінені судом першої інстанції, апеляційний суд не вбачає.

Порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які можуть бути підставою скасування рішення суду першої інстанції колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене вище, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог апеляційної скарги прокурора, і не знаходить підстав для скасування або зміни вироку, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 січня 2024 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України - без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: