Провадження № 11-сс/4823/487/24 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2024 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

з участю: власника майна - ОСОБА_6 ,

представника власника майна - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 жовтня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання дізнавача Прилуцького РВП ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_8 та накладено арешт у кримінальному провадженні №0000372 від 23.10.2024, на майно, яке було вилучено під час огляду місця події 23 жовтня 2024 року, а саме: на бензопилу марки «Forte», потужність 2900 Вт, об`єм двигуна 50 см3, помаранчевого кольору, котра належить ОСОБА_9 , деревину в кількості 17 колод та 1 стовбура ззовні схожих на породу Дуб, вантажний автомобіль марки «УАЗ», модель 3303, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , із забороною користування, відчуження та розпорядження цим майном. Слідчий суддя вказав, що зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям, встановленим у ст.98 КПК України, у зв`язку з чим, з метою запобігання втрати, знищення чи псування цього майна, а також необхідності проведення слідчих дій та судових експертиз, на нього слід накласти арешт.

Не погодившись із рішенням суду, адвокат ОСОБА_7 подав в інтересах ОСОБА_6 апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на автомобіль марки «УАЗ», д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 , та передати його на зберігання власнику. Зазначив, що власник автомобіля ОСОБА_6 не є фігурантом у даній справі, він не надавав жодних дозволів на вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_9 , з яким він не знайомий, а залишив належний йому автомобіль «УАЗ» у свого знайомого ОСОБА_10 . Слідчим суддею не було враховано та не досліджено необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених ст.170 КПК України.

Заслухавши доповідь судді; власника майна ОСОБА_6 і його представника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, Прилуцьким районним відділом поліції ГУНП в Чернігівській області 23.10.2024 внесено відомості до ЄРДР та розпочате досудове розслідування кримінального провадження №0000372 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ст.356 КК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

За змістом п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається, серед іншого, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст.170 КПК України встановлено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, з метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів справи вбачається, що 23.10.2024 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено ОСОБА_9 , який користуючись бензопилою марки «Forte» та вантажним автомобілем «УАЗ», модель 3303, розпилював стовбур одного з двох спиляних стовбурів дерева, ззовні схожих на породу Дуб; вказаний транспортний засіб, деревину та бензопилу постановою дізнавача від 23.10.2024 визнано речовими доказами.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 , автомобіль марки «УАЗ», модель 3303, р.н. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 належить ОСОБА_6 .

Відтак, майно, зазначене у клопотанні дізнавача, є матеріальними об`єктами, які являються предметами злочину; можуть містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тому відповідають критеріям, встановленим у ст.98 КПК України, у зв`язку з чим, з метою збереження речових доказів, слідчий суддя, при вирішенні питання про арешт даного майна, прийняв рішення у відповідності до вимог ст.173 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання апелянта на відсутність підстав для накладення арешту на вищевказаний транспортний засіб є непереконливим, оскільки у даному випадку арешт накладався на підставі п.1 ч.2 ст.170 КПК України, з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

При цьому арешт, згідно чинного кримінального процесуального законодавства, може бути накладений на майно будь-якої фізичної чи юридичної особи, за наявності відповідних підстав.

Крім того, Європейська комісія з прав людини у своєму рішенні за скаргою «Феррарі Браво проти Італії» також, зокрема, зазначила, що доведеність факту вчинення злочину та його характеру сама по собі є метою досудового розслідування.

Також у рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 по справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, що зазначене в клопотанні, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Разом з тим, при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів, належить забезпечувати справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, а також з вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина, якої у даному випадку немає.

Беручи до уваги вищенаведене, у даному випадку при накладенні арешту на транспортний засіб «УАЗ», модель 3303, д.н.з. НОМЕР_1 , достатнім буде заборонити власнику відчужувати вказаний автомобіль, дозволивши право користування ним.

Відтак, апеляційна скарга представника власника майна підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, з постановленням нової ухвали, про часткове задоволення клопотання дізнавача.

Керуючись ч.3 ст.407, ст.422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах власника майна ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 жовтня 2024 року про арешт майна - скасувати в частині накладення арешту на вантажний автомобіль марки «УАЗ», модель 3303, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , та постановити нову ухвалу.

Клопотання дізнавача сектору дізнання Прилуцького районного відділу поліції ГУНП України в Чернігівській області ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Накласти арешт на вантажний автомобіль марки «УАЗ», модель 3303, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі НОМЕР_2 , заборонивши власнику майна ОСОБА_6 відчужувати вказане майно, та повернути даний транспортний засіб ОСОБА_6 у користування.

В решті цю ж ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4