Провадження № 1-кс/202/7333/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська клопотання прокурора Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про арешт майна, та додані до клопотання матеріали кримінального провадження, внесеного № 0001190 від 14.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло зазначене клопотання в якому слідчий просить накласти арешт на мобільний телефон марки мобільний телефон марки Іphone 11, imei НОМЕР_1 , належний ОСОБА_4 , з обов`язковим позбавленням права власників, користувачів на відчуження, розпорядження та користування.

В обґрунтування вказаного клопотання слідчий посилається на те, що в провадженні СВ ВП № 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено 14.10.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001190 від 14.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням здійснюється групою прокурорів Лівобережної окружної прокуратури м. Дніпра Дніпропетровської області.

14.10.2024 до ЧЧ ВП №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області надійшло повідомлення від співробітника СПК ВП №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області про те, що 14.10.2024 за адресою: м. Дніпро, вул. Березинська, 52-А, зупинено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за підозрою збуту наркотичних засобів та психотропних речовин на території Індустріального району.

Так в ході допиту в якості свідка ОСОБА_4 , було встановлено, що він проживає за адресою: АДРЕСА_1 , при цьому 12.10.2024 ОСОБА_4 перебуваючи у м. Берестин, придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи мобільний телефон Іphone 11, imei НОМЕР_1 . Так в ході огляду вищевказаного мобільного телефону, ОСОБА_4 , виявив фотознімки з координатами місць залишення «закладок» з наркотичними засобами, згідно яких вищезазначені «закладки» були залишені невстановленою досудовим розслідуванням особою поблизу буд. АДРЕСА_2 . Надалі ОСОБА_4 , розповів про вищевказаний факт своїм знайомим ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , після чого останні прийняли рішення поїхати до м. Дніпро та відшукати наркотичні засоби для особистого вживання без мети збуту.

14.10.2024 близько 14.00 год. ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , прибули у двір буд. АДРЕСА_2 , де за допомогою фотознімків які знаходились в мобільному телефоні Іphone 11, imei НОМЕР_1 , відшукали в землі сліп-пакет перемотаний ізолюючою стрічкою, всередині якого знаходилась кристалічна речовина зеленого кольору, яку останні визначили як особливо небезпечну психотропну речовину PVP. Надалі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 направились вздовж вул. Березинської в м. Дніпро, де були зупинені співробітниками поліції, яким добровільно видали знайдений ними сліп-пакет із вмістом, та повідомили про обставини його отримання.

14.10.2024 слідчим СВ ВП № 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, було проведено огляд місця події в ході якого ОСОБА_4 , добровільно видав належний йому мобільний телефон Іphone 11, imei НОМЕР_1 , який було визнано речовими доказом та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Враховуючи вищевикладене, виникає необхідність накладення арешту на майно, яке було вилучене під час огляду поблизу буд. АДРЕСА_2 , а саме: мобільний телефон марки Іphone 11, imei НОМЕР_1 , належний ОСОБА_4 .

Вказана інформація є важливою для подальшого проведення повного, всебічного та об`єктивного досудового розслідування, встановлення всіх обставин, пов`язаних з об`єктивною стороною вчиненого злочину, передбаченого ст. 307 КК України.

Беручи до уваги вищевикладене, з метою забезпечення збереження речових доказів у кримінальному провадженні, задля попередження настання наслідків, що можуть перешкоджати кримінальному провадженню, тобто з метою запобігання можливості приховування вказаного майна, його пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що сприяє досягненню дієвості кримінального провадження

В судове засідання слідчий не з`явився, надав заяву про розгляду клопотання за його відсутності, в заяві вказав, що клопотання підтримує.

Власник майна ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, про дату, місце та час судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, його неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

З огляду на викладене, відповідно до вимог ч.1 ст.172 КПК України, слідчий суддя вважає доцільним здійснити розгляд клопотання за відсутності осіб, які беруть участь у судовому засіданні, не здійснюючи аудіо-, відеофіксацію судового засідання, відповідно до вимог ч. 4 ст.107 КПК України.

Вивчивши клопотання, вислухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши надані слідчим матеріали кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, вказане в клопотанні майно вилучено 14.10.2024. Клопотання про арешт майна було подано до суду в межах строку, визначеного ч.ч.3, 5 ст. 171 КПК України, з урахуванням ухвали Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про повернення клопотання.

Так, слідчим суддею встановлено, що в провадженні СВ ВП № 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесено 14.10.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001190 від 14.10.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.307 КК України.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 14.10.2024 року, слідчим СВ ВП № 2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, було проведено огляд місця події в ході якого ОСОБА_4 , добровільно видав належний йому мобільний телефон Іphone 11, imei НОМЕР_1 .

Постановою слідчого від 14.10.2024 року, вказаний мобільний телефон було визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див.також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див.рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22 вересня 1994 року та "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх не застосування при зведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя враховує обставини, зазначені у клопотанні та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні та в межах якого подано клопотання, та приймає до уваги, що органом досудового розслідування доведено, що вилучене майно, а саме: мобільний телефон марки мобільний телефон марки Іphone 11, imei НОМЕР_1 , містить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України та може бути використаним як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Також суд враховує наведені в клопотанні правові підстави для арешту майна, зокрема відповідність майна критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а також доведеність мети застосування арешту майна, а саме збереження речових доказів, розумність та співрозмірність обмеження права власності, необхідність виконання завдань у даному кримінальному провадженні.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

Статтею 100 КПК України передбачено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. 2, 3 ст.170КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст. 98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

При накладенні арешту на вилучене майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

При вирішення питання про можливість накладення арешту на майно, слідчий суддя виходить з того, що матеріали клопотання про арешт майна свідчать про відповідність вилученого під час обшуку майна ознакам речових доказів, а саме: мобільний телефон марки Іphone 11, imei НОМЕР_1 , містить відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, може містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, не може бути арештованим майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Також, слідчий суддя звертає увагу на те, що слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.

На думку слідчого судді, вимоги клопотання, на цьому етапі досудового розслідування, виправдовують втручання у права і інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження.

На підставі вищевикладеного, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, оскільки зазначені предмети містять відомості, які мають значення для забезпечення даного кримінального провадження, може містити інформацію щодо обставин вчинення злочину, яке має значення для цього кримінального провадження і ці обставини стануть предметом перевірки під час досудового розслідування.

Керуючись ст. 7, 110, 131, 132, 167-168, 170-173, 175, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт у кримінальному провадженні внесеному 14.10.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001190, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, на майно, а саме: мобільний телефон марки Іphone 11, imei НОМЕР_1 , який вилучений 14.10.2024 року в ході огляду місця події у ОСОБА_4 , заборонивши володіння, користування та розпорядження вищевказаним майном, до скасування арешту у встановленому КПК України порядку.

Арештоване майно зберігати відповідно до Порядку зберігання речових доказів, затвердженого постановою КМУ від 19 листопада 2012 р. № 1104 із змінами та доповненнями.

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчим, прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду в термін 5 днів з моменту її проголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1