Справа № 203/3502/23
Провадження № 1-кп/0203/349/2024
В И Р О К

іменем України

27 вересня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000053 від 10.02.2022 року, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Найдьонівка Красногвардійського району АР Крим, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні мати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 4 малолітніх дітей, учасника бойових дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-01.11.2022 року Садгірським районним судом м. Чернівці за ч.5 ст. 407 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки;

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді старшого стрільця десантно-штурмового відділення десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 12, 16, 40, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 02 серпня 2019 року, тобто в умовах особливого періоду, діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою тимчасово ухилитися від військової служби та з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів та начальників, вчинив самовільне залишення військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_3 , а вільний час, що з`явився у зв`язку із самовільним залишенням військової частини, використовував на власний розсуд за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його із виконанням обов`язків з військової служби, до 01 березня 2022 року до моменту мобілізації до лав Збройних Сил України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 69/2022 «Про загальну мобілізацію».

ОСОБА_5 в судовому засіданні вину у вчиненні правопорушення визнав, підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що його командир пообіцяв його відпустити додому, оскільки він виконував всі його доручення та коли він звернувся до нього з проханням надати відпустку, той відмовив, після чого він став вживати алкогольні напої, на фоні чого вирішив покинути частину та самовільно поїхати додому, де перебував до оголошення загальної мобілізації після початку повномасштабного вторгнення РФ в Україну, після якої добровільно звернувся до ТЦК. Зауважив, що позиції на полі бою ніколи не покидав. Оскільки дізнався в судовому засіданні, що він не звільнений з військової служби та й досі рахується за військовою часиною НОМЕР_2 , вказав, що має бажання продовжити військову службу.

Вина обвинуваченого також підтверджується наступними письмовими доказами: контрактом про проходження громадянами України військової служби у ЗСУ на посадах осіб рядового складу від 20.11.2017 року, витягом з наказу командира в/ч НОМЕР_1 № 15 від 20.11.2017 про призначення солдата ОСОБА_5 на посаду навідника 2 десантно-штурмового відділення 2 десантно-штурмового взводу десантно-штурмової роти, витягом з наказу командира НОМЕР_3 окремого батальйону морської піхоти військово-морських сил Збройних сил України № 58-РС від 31.05.2019 року про призначення ОСОБА_5 на посаду старший матрос в порядку просування по службі, наказом командира в/ч НОМЕР_1 від 02.08.2019 року № 476 про призначення службового розслідування стосовно матроса ОСОБА_5 , рапортом заст.командира ДШР військової частини НОМЕР_1 про самовільне залишення ОСОБА_5 місця служби, повідомленням командира в/ч НОМЕР_1 про факт самовільного залишення частини, витягом з наказу командира НОМЕР_3 окремого батальйону морської піхоти військово-морських сил Збройних сил України № 89-РС від 15.09.2019 року про увільнення ОСОБА_5 та зарахування у розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 .

Таким чином суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.407 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення злочину), оскільки будучи військовослужбовцем (крім строкової служби) самовільно залишив військову частину тривалістю понад один місяць, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

Призначаючи покарання, суд виходить з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами, враховує характер та ступінь тяжкості скоєного злочину, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особу обвинуваченого, його відношення до скоєного злочину.

ОСОБА_5 вчинив злочин, який відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, раніше судимий, не працює, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, двічі притягався до адміністративної відповідальності, одружений, є учасником бойових дій, був нагороджений медаллю «Захиснику Вітчизни», нагрудним знаком «10 гірсько-штурмова бригада», відзнакою Президента України «За участь в антитерористичній операції», має на утриманні 4 малолітніх дітей, а також мати пенсійного віку, яка потребує стороннього догляду, за місцем несення служби характеризується задовільно, свою вину визнав у повному обсязі.

Обставиною, що пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття у скоєному.

Обставини, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України відсутні.

Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ч. 4 ст. 70 КК України, за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винний ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 був засуджений вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 01.11.2022 року за ч.5 ст. 407 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 3 роки, при цьому, вчинив інкриміноване йому суспільно-небезпечне діяння у цьому кримінальному провадженні до винесення зазначеного вироку суду, у зв`язку з чим, суд вважає за необхідне призначити остаточне покарання ОСОБА_5 за правилами ч.4 ст. 70 КК України.

Приймаючи рішення про порядок відбування обвинуваченим ОСОБА_7 призначеного покарання суд враховує те, що положення статті 75 КК України наділяють суд дискреційними повноваженнями при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років визначити, із урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомостей про особу винного та інших обставин кримінального провадження, чи можливе виправлення засудженого без реального відбування покарання.

Відтак, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_5 кримінального правопорушення, обставин даного кримінального провадження, особи винного, який після повномасштабного військового вторгнення РФ в Україну добровільно повернувся до військової частини, наразі має бажання продовжувати служити в ЗСУ та виконувати свій конституційний обов`язок по захисту держави,а також беручи до уваги наявність пом`якшуючої покарання обставини, відсутність обтяжуючих покарання обставин, суд вважає за можливе на підставі ст.75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та з метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого у період його дії, покласти на нього передбачені п.п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України обов`язки, які на думку суду будуть необхідні і достатні для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З метою додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання у даному випадку, на думку суду, можливо досягти мети заходу примусу без ізоляції обвинуваченого ОСОБА_5 від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку тривалістю три роки, який буде достатнім для того, щоб останній довів своє виправлення, а покладення на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України дозволить здійснювати контроль за поведінкою обвинуваченого.

На думку суду, таке покарання та звільнення від його відбування з випробуванням буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

При цьому суд враховує, що Об`єднаною палатою Верховного Суду у постанові від 23.09.2019 року №51-2631кмо19 зазначалось, що якщо особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання на підставі і в порядку статті 75 КК України, вчинила до ухвалення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, від відбування якого також звільняється з випробуванням, суд визначає остаточне покарання згідно частини 4 статті 70 КК України, а також звільняє особу від відбування остаточного покарання, встановивши іспитовий строк за правилами статті 75 КК України.

Судові витрати та речові докази відсутні.

Зважаючи на призначене судом покарання, а також, враховуючи положення ст.377 КПК України, суд вважає необхідним звільнити обвинуваченого з-під варти негайно в залі суду.

Керуючись ст. 369,370,371,373,374,376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за даним вироком більш суворим покаранням за вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 01.11.2022 року, остаточно призначити покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням та встановити йому іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Згідно з п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки: повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 з-під варти негайно в залі суду.

Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання у виді позбавлення волі строк перебування під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 з місцям дислокації в АДРЕСА_4 з дня його фактичного затримання, тобто з 07 серпня 2024 року по 27 вересня 2024 року включно.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо його не буде скасовано.

Суддя ОСОБА_1