Провадження №11-сс/801/530/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч.4 ст.107 КПК України апеляційну скаргу ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28 червня 2024 року,

Короткий зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваною ухвалою відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_5 від 15.03.2024.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що розгляд справи та винесення працівниками поліції, у межах наданих їм повноважень, постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, навіть за наявності процедурних порушень при розгляді справи, не свідчить про наявність у діях працівників поліції складу кримінального правопорушення.

Оцінка дій працівників поліції при розгляді справи та винесення ними постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, а також наявність правових підстав для винесення ними постанови про вчинення адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення буде предметом дослідження суду в межах адміністративної справи №127/4260/24.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати оскаржувану ухвалу, постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважених осіб четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, внести відомості за його заявою, розпочати досудове розслідування та надати йому копію витягу з ЄРДР .

Вказує, що слідчий суддя не з`ясовував чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, адже в матеріалах справи є лише супровідний лист керівника четвертого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Хмельницькому, де повідомлено, що звернення щодо можливих протиправних дій працівників поліції надіслано на розгляд у поліцію.

Зазначає, що в заяві про вчинення злочину до відділу ТУ ДБР у м. Хмельницькому у відповідності до вимог кримінально процесуального законодавства описано діяння з ознаками складу злочину, передбаченого КК України, тобто всіх тих передбачених у законі об`єктивних і суб`єктивних ознак, що у відповідній статті (частині статті) Особливої частини КК характеризують певний склад злочину.

Позиції учасників судового провадження

Заявник ОСОБА_5 та представник Вінницької обласної прокуратури, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, у судове засідання не з`явились. Від заявника ОСОБА_5 надійшла заява, у якій він просив проводити апеляційний розгляд за його відсутності, вимоги апеляційної скарги підтримав.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, оскаржувана ухвала слідчого судді винесена з дотриманням вказаних вимог кримінального процесуального закону, містить належне мотивування і обґрунтування.

Як убачається з матеріалів судового провадження, 15 березня 2024 року заявник звернувся до четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, з заявою про вчинення кримінального правопорушення, у якій просив розпочати за цією заявою досудове розслідування у формі досудового слідства.

Заява про вчинення кримінального правопорушення мотивована тим, що 31.01.24 поліцейським патрульної поліції рядовим поліції ОСОБА_6 було винесено постанову ЕНА №1346731 про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу. Питання правомірності визнання заявника винним у скоєні адмінправопорушеня та накладення адміністративного стягнення буде вирішуватись у судовому порядку. Під час розгляду справи поліцейським патрульної поліції рядовим поліції ОСОБА_6 були присутні члени екіпажу, зокрема старший лейтенант поліції ОСОБА_7 , а також лейтенант поліції із шевроном 0161292.

При розгляді справи поліцейський ОСОБА_6 оголосив заявнику права, передбачені ст. 268 КУпАП. В цей же час лейтенант поліції із шевроном 0161292 взяв пристрій з допомогою якого роздруковується постанова про накладення адміністративного стягнення. З метою відволікання уваги ОСОБА_5 поліцейським ОСОБА_7 висловлював якісь вимоги, які не стосувались розгляду справи. Заявляючи своє клопотання про надання доказів скоєння правопорушення та надати можливість скористатись правовою допомогою адвоката, заявник ОСОБА_5 бачив як лейтенант поліції із шевроном НОМЕР_1 , який не причетний до розгляду справи, друкує. А через хвилину з`ясувалось, що лейтенант поліції із шевроном 0161292, який друкував, передав вже надруковану постанову поліцейському ОСОБА_6 . Після чого заявника- ОСОБА_5 повідомили, що він має право оскаржити постанову.

З огляду на це, заявник вважає, що в діях працівників поліції наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 КК України.

Колегією суддів установлено, що супровідним листом за підписом керівника четвертого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_8 від 02.04.2024 скаргу ОСОБА_5 направлено для розгляду в межах компетенції до УПП у Вінницькій області.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_5 звернувся до Вінницького міського суду Вінницької області зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому, яка полягає у не розгляді заяви ОСОБА_5 про вчинення кримінального правопорушення від 15.03.2024.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 29.05.2024 зобов`язано уповноважену особу четвертого СВ (з дислокацією у м. Вінниці) ТУ ДБР, розташованого у місті Хмельницькому, розглянути заяву ОСОБА_5 від 15.03.2024 про можливе вчинення кримінального правопорушення, протягом трьох днів з дня отримання копії даної ухвали, про що у встановлені законом спосіб та порядку повідомити ОСОБА_5 .

Листом за підписом керівника четвертого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_9 від 27.06.2024 заявника повідомлено про те, що: «На виконання ухвали слідчого судді ОСОБА_10 від 29.05.2024 направляю на Вашу адресу копію відповіді на ваше звернення від 15.03.2024, щодо можливих протиправних дій працівників УПП у Вінницькій області та з інших питань.»

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

У своїй постанові від 16.05.2019 Верховний Суд у складі колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) вказав: «Досудове розслідування - це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується, серед іншого, закриттям кримінального провадження. Якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин».

Положення ст. 214 КПК України перебувають у взаємозв`язку з ч. 1 ст. 2 КК України, згідно з якою підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого ним Кодексом, і саме тому фактичні дані, які вказують на ознаки складу злочину кримінального правопорушення, мають бути критерієм внесення його до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

До Єдиного реєстру досудових розслідувань, зокрема, має бути внесено короткий виклад обставин про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела (ч. 5 ст. 214 КПК України).

На підставі п. 2 параграфу 3 Розділу II Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Офісу Генерального прокурора України № 298 від 30.06.2020, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема, мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз вищезазначених положень закону дає підстави для висновку, що реєстрації в Єдиному реєстрі досудових розслідувань підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення. Якщо у заяві чи повідомленні таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, що повинні бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Це слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Так, статтею 365 КК України передбачено кримінальну відповідальність за перевищення влади або службових повноважень, тобто умисне вчинення працівником правоохоронного органу дій, які явно виходять за межі наданих йому прав чи повноважень, якщо вони завдали істотної шкоди охоронюваним законом правам, інтересам окремих громадян, державним чи громадським інтересам, інтересам юридичних осіб (частина 1); дії, передбачені частиною першою цієї статті, якщо вони супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства, застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування (частина 2); дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, якщо вони спричинили тяжкі наслідки (частина 3).

Перевищення влади за ч. 1 ст. 365 КК належить до злочинів із матеріальним складом і визнається закінченим при заподіянні наслідків у вигляді істотної шкоди правам, свободам та інтересам фізичних чи юридичних осіб або державним чи громадським інтересам.

За ч. 3 ст. 364 КК України істотною шкодою у статтях 364, 364 - 1, 365, 365 - 2, 367 вважається така шкода, яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Згідно з висновками, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 (справа №301/2178/13-к), об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.2 ст.365 КК України, вичерпується діями, які явно виходять за межі наданих працівнику правоохоронного органу прав чи повноважень і містять принаймні одну з ознак: супроводжуються насильством або погрозою застосування насильства; застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування. Заподіяння наслідків у вигляді істотної шкоди в розумінні п.3 примітки до ст.364 КК України не є обов`язковою умовою для кваліфікації дій за ч.2 ст.365 КК України.

Тяжкими наслідками у статтях 364-367 вважаються такі наслідки, які у двісті п`ятдесят і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Разом з тим, як убачається із змісту заяви ОСОБА_5 , у ній не міститься доказів, які б вказували на заподіяння шкоди у розмірі яка в сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян або доказів, які б вказували, що дії працівників поліції супроводжувалися насильством або погрозою застосування насильства; застосуванням зброї чи спеціальних засобів або болісними і такими, що ображають особисту гідність потерпілого, діями, за відсутності ознак катування, або доказів того, що дії працівників поліції спричинили тяжкі наслідки.

Фактично доводи заяви про вчинення кримінального правопорушення зводяться до незгоди з процесуальними діями працівників поліції, які зупинили транспортний засіб заявника та склали протокол про адміністративне правопорушення. Зрештою доводи заяви не містять достатніх відомостей, які б об`єктивно свідчили про наявність у діях працівників поліції ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365 КК України.

Колегія суддів вважає, що ініціювання процедури кримінального переслідування та застосування державного механізму для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне відкриття кримінального провадження є недопустимим і може порушувати права конкретних осіб, стосовно яких таке провадження ініційоване, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Таким чином, апеляційним судом не встановлено обставини, що свідчать про ознаки вчинення особами, на яких вказує ОСОБА_5 , кримінального правопорушення, зокрема відсутні об`єктивні дані, які б свідчили про реальну необхідність внесення відомостей до ЄРДР, оскільки в заяві фактично викладені обставини, які зводяться лише до незгоди з професійною і процесуальною діяльністю працівників поліції, які зупинили автомобіль заявника та винесли протокол про вчинення адміністративного правопорушення. Тому ініціювання кримінального переслідування щодо указаних заявником осіб за встановлених обставин, на переконання колегії суддів, є необґрунтованим засобом кримінально-правового примусу та не відповідає приписам кримінального процесуального закону.

З огляду на це, правильним є висновок слідчого судді про те, що розгляд справи та винесення працівниками поліції, у межах наданих їм повноважень, постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, навіть за наявності процедурних порушень при розгляді справи, не свідчить про наявність у діях працівників поліції складу кримінального правопорушення.

Окрім того, як правильно зазначив слідчий суддя, оцінка дій працівників поліції при розгляді справи та винесення ними постанови про накладення адміністративного стягнення за вчинення ОСОБА_5 адміністративного правопорушення, а також наявність правових підстав для винесення ними постанови про вчинення адміністративного правопорушення та накладення адміністративного стягнення буде предметом дослідження суду в межах адміністративної справи №127/4260/24.

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає необґрунтованими та такими, що не спростовують правильність висновків слідчого судді.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. ч. 4 ст.107, 214, 303, 404-405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 28 червня 2024 року залишити без змін.

Відповідно до ч.4 ст.532 КПК України ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4