Дата документу 25.07.2024
Справа № 334/807/24
Провадження № 1-кп/334/436/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2024 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

розглянувши у судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186, ч.5 ст.407 КК України

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186 ч.5 ст.407 КК України. Триває судовий розгляд.

Під час вирішення процесуальних питань, пов`язаних з продовженням запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_4 , прокурор заявив відповідне клопотання, мотивуючи його тим, що ризики передбачені ст.177 КПК України, які дають підставу для заявлення даного клопотання продовжують існувати, а саме: що ОСОБА_4 скоїв злочин, який відноситься до тяжких злочинів, може переховуватися від суду або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Крім того, прокурор зауважив, що ОСОБА_4 був засуджений за злочини проти власності. На теперішній час кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5ст.407 КК України об`єднано з кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України. Тому не виключається, що перебуваючи на свободі, ОСОБА_4 може вчинити новий аналогічний злочин або переховуватися від суду. Отже, з метою забезпечення обвинуваченим ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджання здійснення кримінального провадження та з підстав того, що більш м`який запобіжний захід не зможе запобігти приведеним ризикам, існує необхідність в продовжені строку утримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, оскільки вважають, що вказані прокурором ризики не доведені, а висловлена позиція сторони обвинувачення є лише припущенням. Просили суд змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. При цьому доводили, що сторона обвинувачення штучно підходить до питання продовження строку запобіжного заходу. Дублює клопотання та не доводить жодного ризику. Так, прокурор наголошує, що ОСОБА_4 не одружений, не має дітей на утриманні, тому не має стійких соціальних зв`язків.

На спростування доводів прокурора, захисник надала копію свідоцтва про шлюб ОСОБА_4 , копію свідоцтва про народження дитини, лікарські документи щодо стану здоров`я дитини, яка потребує тривале лікування.

Потерпілий ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився. Судова повістка про виклик його у судове засідання повертається з відміткою «адресат відсутній за місцем мешкання».

Вислухавши позицію прокурора, думку обвинуваченого та його захисника, суд прийшов до переконання про задоволення клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 виходячи з наступного:

Згідно зі змістом ст.ст.131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою від 10.11.2023 щодо обвинуваченого ОСОБА_4 обрано запобіжний захід - тримання під вартою.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно вимог ст.176 та ст. 177 КПК України, законодавець дав вичерпний перелік загальних положень про запобіжні заходи та визначив мету і підстави їх застосування за наявності ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобовязаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

До спливу продовженого строку суд зобовязаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та його продовження, міститься і в положеннях ст.ст.177, 178, 183 КПК України.

Згідно матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у скоєні тяжкого злочину, а усвідомлюючи ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та покарання, ОСОБА_4 може переховуватися від суду не зважаючи на існування у нього постійного міста проживання. Крім того, судом враховано, що ОСОБА_4 був засуджений за злочин проти власності.

Також, суд взяв до уваги, що ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем, відповідно до ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, 20 липня 2022 року, було направлено на лікування до військової частини НОМЕР_1 . Після чого, 21 липня 2022 року, не з`явився вчасно на службу без поважних причин з лікувального закладу, а саме до розташування військової частини НОМЕР_2 , яка дислокувалась в Гуляйпільській територіальній АДРЕСА_1 , внаслідок чого свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, заходів для повернення до військової частини НОМЕР_2 не приймав та незаконно ухилявся від обов`язків несення обов`язків військової служби до 12 грудня 2022 року. Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України - нез`явлення вчасно без поважних причин на службу з лікувального закладу військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.

У відповідності до практики ЄСПЛ, оцінка ризиків має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти Росії), § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови) § 58).

У даному випадку, ризик втечі або переховування від суду підтверджується наявністю у ОСОБА_4 судимості за аналогічний злочин, а також, фактом самовільного залишення обвинуваченим військової частини в умовах воєнного стану.

Крім того, доведеність аргументів сторони обвинувачення щодо міри покарання, яка може загрожувати ОСОБА_4 у разі ухвалення обвинувального вироку, обвинувачений може переховуватися від суду, а звідси існує ризик ухилення від правосуддя.

Враховуючи вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні зазначеного злочину, особу та репутацію ОСОБА_4 , суд вважає за необхідне клопотання прокурора задовольнити.

Суд прийняв до уваги доводи сторони захисту щодо соціальних зв`язків ОСОБА_4 . Перебування його дружини на утриманні та існування малолітньої дитини, але наявність соціальних зв`язків не можуть стояти у пріоритеті при вирішенні питання про зміну запобіжного заходу.

Доводи ОСОБА_4 , що він не буде переховуватися від суду сприймається критично, оскільки особа та репутація ОСОБА_4 не заслуговує на довіру. Оскарження кваліфікації злочину, на яке посилається обвинувачений як на підставу зміни запобіжного заходу, є безпідставними, оскільки судовий розгляд триває, сторони не допитані, письмові докази не вивчені. Отже думку стосовно кваліфікації злочину обвинувачений може висказати під час судових дебатів.

Враховуючи вимоги ст..331 КПК України та доведеність існування обставин, які свідчать про те, що маються ризики, які виправдовують необхідність продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також виходячи із його особи та самих обставин кримінального правопорушення у яких він обвинувачується, з можливості останнього з метою уникнення від покарання переховуватися від суду, а також з урахуванням обставин, що менш суворі запобіжні заходи будуть не достатні для запобігання вищезазначеним ризикам, суд вважає, що клопотання щодо продовження строку утримання під вартою заявлене прокурором підлягає задоволенню, тобто строк утримання під вартою необхідно продовжити до 60 днів.

Керуючись ст.107,314,323,324,369,372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 діб, тобто до 25 вересня 2024 року включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Копію ухвали направити учасникам судового провадження.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Запорізького Апеляційного суду шляхом подачі апеляції протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1