ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1737/24 Справа № 610/278/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2024 року м.Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, у місті Дніпро апеляційну скаргу прокурора Балаклійського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 хі змінами до неї, поданою на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Балаклія, Харківської області, громадянина України, маючого середню освіту, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

- 08.12.2023 року Балаклійським районним судом Харківської області за ч. 4 ст.185, ч. 4 ст.70 КК України до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- 30.01.2024 року вироком Харківського апеляційного суду, згідно якого вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 08.12.2023 відносно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено в цій частині новий вирок. Вважати ОСОБА_7 засудженим до покарання за ч.4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ч.4 ст.70 КК України призначено остаточне покарання у виді 6 років 6 місяців позбавленні волі з конфіскацією майна, яке є власністю обвинуваченого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та призначено покарання 3 роки позбавлення волі.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного за цим вироком, більш суворим покаранням призначеним за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 грудня 2023 року -5 років 7 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його власністю.

На підставі ч. 4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, призначено ОСОБА_7 остаточне покарання, шляхом поглинання менш суворого покарання призначеного цим вироком, більш суворим покаранням, призначеним за вироком Харківського апеляційного суду від 30 січня 2024 року - 6 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є власністю обвинуваченого.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_7 визначений з моменту його фактичного затримання з 17 серпня 2023 року.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст.100 КПК України, -

встановила:

Вироком суду встановлено, що в період часу з 11 листопада 2021 року по 12 листопада 2021року, більш точний час під час досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_7 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення за рахунок інших осіб, діючи умисно, повторно, таємно і протиправно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу потрапив в приміщення під`їзду багатоквартирного будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де шляхом вільного доступу вчинив крадіжку двох велосипедних коліс марки «Comanche» модель Prairie 27,5"Disc, вартістю 1975 грн., після чого зник з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на свій розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальну шкоду на вказану суму.

Не оспорюючи обставин вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, встановлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 185 КК України у зміненій апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду 1 інстанції скасувати, а кримінальне провадження стосовно ОСОБА_7 закрити на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України.

Свої вимоги прокурор мотивує тим, що вартість предметів кримінального посягання за кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 185 КК України не перевищує 2 неоподаткованих мінімуми доходів громадян, а тому з урахуванням положень ч.1 ст.5 КК України, ст.51 КУпАП із унесеними змінами ОСОБА_7 не підлягає кримінальній відповідальності за вказане діяння.

Під час апеляційного розгляду:

-прокурор Балаклійського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 підтримала змінену апеляційну скаргу у повному обсязі викладених доводів;

- обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти задоволення змінених апеляційних вимог прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи зміненої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікація дій останнього за ч.2 ст.185 КК України в зміненій апеляційній скарзі прокурора Балаклійського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 не оспорюються, а тому апеляційним судом не перевіряються.

Перевіряючи доводи зміненої апеляційної скарги про закриття кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 на підставі п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, яким ст.51 КУпАП викладено у новій редакцій та встановлено, що максимальний розмір викраденого майна для кваліфікації дій особи як дрібне викрадення чужого майна за ч. 2 ст.51 КУпАП не може перевищувати двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, відповідно до вказаного Закону, дрібної крадіжкою, за яке передбачене адміністративне стягнення, вважається крадіжка, вартість майна якої на момент вчинення правопорушення не перевищує двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Крім того, колегія суддів бере до уваги правові висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, що містяться в постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 (провадження № 51-2555кмо24), згідно яких, Закон №3886?IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886?IX, мають зворотну дію в часі. У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Відповідно п. 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 Податкового кодексу України визначено, що податкова соціальна пільга (неподатковий мінімум доходу громадян) дорівнює 50% розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік», прожитковий мінімум для працездатної особи на 01 липня 2021 року становить 2379 гривень, тобто неоподаткований мінімум доходів громадян складає 1189 гривень 50 копійок на 2021 рік, а два неоподаткованих мінімумів (ч.2 ст. 51 КУпАП) становить 2379 гривень.

Таким чином, з 09 серпня 2024 року кримінальна відповідальність за скоєння крадіжки, вчинена у 2021 році, настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, встановлений статтею 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто 2379 гривень.

Згідно зі сформульованим обвинуваченням ОСОБА_7 , визнано винним за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, а саме в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

Зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_7 в період часу з 11 листопада 2021 року по 12 листопада 2021 року скоїв крадіжку двох велосипедних коліс марки «Comanche» моделі Prairie 27,5"Disc, вартість яких складає 1975 гривень, що належать ОСОБА_8 .

З урахуванням положень ст. 5 КК України, а також тієї обставини, що вартість викраденого ОСОБА_7 майна не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в 2021 році, тобто є меншим за розміром, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положення Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, тому його дії на даний час не утворюють кримінально-караного діяння, передбаченого ч.2 ст.185 КК України, у зв`язку із декриміналізацією діяння.

За приписами п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Враховуючи, що відповідно до положень Закону України № 3886-ІХ законодавець змінив розміри шкоди для визначення діянь, при вчиненні яких настає кримінальна відповідальність за вчинення крадіжки чужого майна, колегія суддів вважає, що у даному випадку наявні правові підстави для закриття кримінального провадження за пунктом 4-1 частини 1 статті 284 КПК України.

У зв`язку з цим, із мотивувальної та резолютивної частини вироку слід виключити висновки суду щодо призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Змінену апеляційну скаргу прокурора Балаклійського відділу Ізюмської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_6 задовольнити у повному обсязі.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2024 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України скасувати.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України закрити на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, з підстави втрати чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Виключити із мотивувальної та резолютивної частини вироку висновки суду щодо призначення ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч.4 ст.70 КК України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі на неї касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а для ОСОБА_7 , який утримується під вартою, у той же строк та спосіб, починаючи з дня вручення йому копії ухвали суду апеляційної інстанції

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4