ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №643/5005/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-сс/818/665/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-за участі секретаря ОСОБА_5 ,

-захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 17 травня 2024 року, -

УСТАНОВИЛА:

Цією ухвалою слідчого судді клопотання прокурора Салтівської окружної прокуратури м. Харкова задоволено та накладено арешт на майно, вилучене під час проведення обшуку 14.05.2024 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

1. Ключі, дві зв`язки загальною кількістю 6 одиниць;

2. Ключі від авто Ауді у формі брелка, з другим ключем на кільці;

3. Грошові кошти в сумі 134855 гривень;

4. Коробку з приладдям для комплектуючих для зброї;

5. Предмети, зовні схожі на патрони 30 одиниць;

6. Мобільний телефон «Нокіа», сірого кольору;

7. Документацію у вигляді копії паспортів громадян України на різні прізвища;

8. Печатку-штам з літерами;

9. Блокноти с записами 3 одиниці;

10. Паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

11. Російський Паспорт на ім`я « ОСОБА_9 », ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

12. Військові квитки СССР 3 одиниці, на різних осіб;

13. Картку «ПриватБанку» № НОМЕР_1 ;

14. Посвідчення «пресса» № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_10 ;

15. Сім-картку Укртелекома;

16. Слот з-під карти «Київстар» з № НОМЕР_3 ;

17. Ноутбук «Аррle»;

18. Флешки 5 одиниць;

19. Посвідчення пожежника 2 одиниць;

20. Чорнові записи;

21. МТ «Самсунг S10»;

22. Сувенірні купюри по 100 доларів США 83 одиниці;

23. Копії документів на різних осіб;

24. Планшети «Аррle» - 2 одиниці;

25. Ноутбук «Асус»;

26. Жорсткий диск «Adata Superior SH12».

В апеляційній скарзі, в редакції внесених змін, захисник ОСОБА_6 просить повернути ОСОБА_11 60 000 грн., ОСОБА_12 грошові кошти в сумі 61 768 грн. частку заробітної плати та 1853 грн. депозитні кошти Скарбнички АТ КБ «Приватбанк».

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що вилучені грошові кошти в сумі 60 000 грн. належать ОСОБА_11 , яка є особою похилого віку та відкладала вказані кошти на своє поховання, грошові кошти в розмірі 61 768 грн. частку заробітної плати та 1853 грн. депозитні кошти Скарбнички АТ КБ «Приватбанк» є власністю ОСОБА_12 , які були вилучені в неї в кімнаті. Наголосив, що зазначене майно не відноситься до пред`явленої підозри ОСОБА_13 та не належить йому на праві власності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, захисників, які підтримали апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що Слідчим відділом Харківського районного управління поліції № 2 ГУНП в Харківській області (далі Управління) здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні 0004289 від 13.12.2023 за ч. 3 ст. 369-2 КК України, під час якого встановлена група осіб, а саме ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дружина та донька останнього, яка приймала пропозиції від осіб, не бажаючих проходити службу у ЗСУ, вплинути на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, щодо непридатності до проходження служби у ЗСУ, а саме працівників РТЦК та ВЛК.

14.05.2024 в період часу з 09:11 до 15:43 на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук квартири за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено: ключі, дві зв`язки загальною кількістю 6 од; ключі від авто Ауді у формі брелка, з другим ключем на кільці; грошові кошти в сумі 134855 гривень; коробку з приладдям для комплектуючих для зброї; предмети, зовні схожі на патрони 30 од; мобільний телефон «Нокіа», сірого кольору; документацію у вигляді копії паспортів громадян України на різні прізвища; печатку-штам з літерами; блокноти с записами 3 од; паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; російський паспорт на ім`я « ОСОБА_9 », ІНФОРМАЦІЯ_2 ; військові квитки СССР 3 од на різних осіб; картку «ПриватБанку» № НОМЕР_1 ; посвідчення «пресса» № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_10 ; сім-картку Укртелеком; слот з-під карти «Київстар» з № НОМЕР_3 ; ноутбук «Аррle»; флешки 5 од; посвідчення пожежника 2 од; чорнові записи; мобільний телефон «Самсунг S10»; сувенірні купюри по 100 доларів США 83 од; копії документів на різних осіб; планшети «Аррle» - 2 од; ноутбук «Асус»; жорсткий диск «Adata Superior SH12».

Постановою слідчого від 14.05.2024 вилучене майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

З клопотання прокурора про арешт майна вбачається, що вказане майно, є речовим доказом у даному провадженні, оскільки вказане майно в повній мірі відповідає положенням ст. 98 КПК України, та являє собою речові докази.

Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Так, ч.2 ст.170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Задовольнивши клопотання слідчий суддя дійшов висновку, що стороною обвинувачення доведено, що вказане майно, на яке прокурор просить накласти арешт, може бути речовим доказом.

Як вбачається з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а посилання представника власника про зворотне є безпідставними.

Окрім того, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

При розгляді клопотання про арешт майна, слідчим суддею дотримані вимоги ч. ч. 2, 4 ст. 173 КПК України та ст. 172 КПК України, зміст ухвали слідчого судді в цілому відповідає вимогам ч. 5 ст. 173 КПК України.

Мотиви прийнятого рішення слідчим суддею викладені в мотивувальній частині ухвали, з чим погоджується і апеляційний суд.

Задовольнивши клопотання слідчого з посиланням на зміст ст. 170 КПК України слідчий суддя врахував, що в ньому йдеться не про арешт майна підозрюваного, а арешт майна, передбачений ч.2 ст.170 КПК України, що здійснюється для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні.

Відповідно до порядку, передбаченого ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар.

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Крім того слідчим суддею проаналізовані доводи захисника про належність зазначеного майна та грошових коштів іншим особам, у зв`язку із чим, слідчий суддя зазначив, що враховуючи початкову стадію розслідування питання щодо походження вилучених грошових коштів підлягає подальшому вирішенню, що неможливо здійснити на даному етапі досудового розслідування без надання відповідних документів щодо законності походження грошей.

До того ж, відповідно до клопотання прокурора причетними до вчиненого кримінального правопорушення можут бути також інші особи, а саме дружина та дочка ОСОБА_13 , а тому їх майно також може бути речовим доказом у кримінальному провадженні.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді обґрунтованою та належним чином мотивованою і підстав для її скасування, за доводами апеляційної скарги не вбачає.

Керуючись ст. ст.404, 405, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 17 травня 2024 року про накладення арешту на майно в рамках кримінального провадження №0004289 від 13.12.2023 за ч. 3 ст. 369-2 КК України -залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді