Справа № 739/1622/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/785/24
Категорія - ч. 2 ст. 389 КК України. Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі відеоконференцій із Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області та Семенівським районним судом Чернігівської області, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000095 від 01 липня 2024 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Новгород-Сіверської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 16 липня 2024 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новгород-Сіверський Чернігівської області,громадянина України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючого, неодруженого не зареєстрованого, фактично проживаючого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області:

09 березня 2016 року за ч. 2 ст. 121 КК України до 7 років позбавлення волі; 02 серпня 2021 року звільненого ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області умовно-достроково на строк 1 рік 6 місяців 8 днів;

- 25 березня 2024 року за ч.1 ст. 125 КК України до 180 годин громадських робіт, з яких не відбув на день постановлення вироку 61 годину,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.2 ст. 389 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч.2 ст. 389 КК України до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ч.2 ст. 59-1 КК України на ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Судом ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що будучи засудженим 25 березня 2024 року Новгород-Сіверським районним судом Чернігівської області за вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді 180 годин громадських робіт, перебуваючи на обліку в Новгород-Сіверському районному секторі №1 філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області, будучи ознайомленим під підпис з умовами, терміном та порядком відбування призначеного йому покарання, а також попередженим про кримінальну відповідальність за ч.2 ст. 389 КК України за ухилення від відбування покарання, умисно, без поважних причин ухилився від його відбування.

Достовірно знаючи про обов`язковість відбуття покарання у виді громадських робіт, засуджений ОСОБА_6 , у ПП «Н-С. Вікторія «Школярик», згідно направлення Новгород-Сіверського районного сектору №1 філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області від 08 травня 2024 року, у червні 2024 року умисно не відпрацював 37 годин із запланованих згідно графіку робіт на цей місяць 80 годин громадських робіт.

Зокрема, 17 червня 2024 року засуджений ОСОБА_6 не відпрацював 3 години із запланованих згідно графіку 4-х годин, 18 червня 2024 року не відпрацював 2 години із запланованих згідно графіку 4-х годин, а також з 19 червня 2024 року по 21 червня 2024 року та з 24 червня 2024 року по 28 червня 2024 року не вийшов на відпрацювання громадських робіт без поважних причин.

Таким чином у відповідності до частини третьої статті 40 КВК України ОСОБА_6 ухилився від відбування покарання, що виразилося у невиході більше двох разів протягом місяця на громадські роботи без поважних причин.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 та кваліфікацію його дій, просить вирок суду скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_6 призначити покарання за ч.2 ст. 389КК України у виді 2 років пробаційного нагляду.

На підставі ч.1 ст. 71, ст. 72 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 25 березня 2024 року та остаточно за сукупністю вироків призначити покарання у виді 2 років 7 днів пробаційного нагляду.

У відповідності до ч.2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Мотивує тим, що не відбута частина покарання засудженим ОСОБА_6 на день ухвалення вироку становила 61 годину, що підтверджується відповідною довідкою.

Обвинувачений ОСОБА_6 ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт вчинив після постановлення вироку від 25 березня 2024 року, до повного відбування покарання, а тому йому необхідно було визначити покарання за правила ст. 71 КК України і до покарання за новим вироком, частково приєднати не відбуту частину покарання за попереднім вироком від 25 березня 2024 року з урахуванням правил ст. 72 КК України щодо складання покарань та їх співвідношення.

Аналогічні вимоги закріплені у п. п. 25,26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року.

Тобто, застосовуючи правила ст. 71 КК України, за сукупністю вироків суд має призначити остаточне покарання, яке має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, так і невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Однак, при ухваленні вироку від 16 липня 2024 року вказані вимоги ст. ст. 71, 72 КК України залишились поза увагою суду.

Також за змістом п.п.4, 5 ч.1 ст. 72 КК України, при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид, виходячи з такого їх співвідношення: одному дню обмеження волі або арешту відповідають вісім годин громадських робіт; одному дню обмеження волі відповідає один день пробаційного нагляду.

Таким чином, враховуючи вказані положення, одному дню пробаційного нагляду відповідають всім годин громадських робіт.

Таким чином, неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню, призвів до призначення ОСОБА_6 покарання за сукупністю вироків, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вказуючи, що після постановлення вироку відпрацьовані громадські роботи, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. ч.2 ст. 389 КК України,у судовому засіданні не розглядалося. Вирок суду був ухвалений у спрощеному провадженні.

Згідно з п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно п.1 ч.1 ст.413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, вважається незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

За правилами ч.1 та ч.4 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно із роз`ясненнями, що містяться в п. п. 25, 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 № 7, за сукупністю вироків (ст. 71 КК) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин. При застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком. Тобто, при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, а тому суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначати їх вид та розмір у новому вироку.

Також згідно із правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 червня 2020 року у справі № 766/39/17, якщо кримінальне правопорушення, за яке (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків). При цьому, визначення законодавцем більш суворих правил призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, ніж за сукупністю злочинів, обумовлено саме фактом вчинення нового кримінального правопорушення після постановлення попереднього вироку, тобто після того, як цю особу вже було засуджено за інше кримінальне правопорушення, але вона не зробила висновків зі своєї попередньої протиправної поведінки та факту її засудження, а навпаки продовжила злочинну діяльність, що вказує на підвищену суспільну небезпеку цієї особи та недосягнення виховної мети покарання, призначеного за попереднім вироком.

Проте, судом першої інстанції, при наявності невідбутого покарання, призначеного попереднім вироком, з врахуванням того, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 389 КК України, обвинувачений вчинив після постановлення попереднього вироку, безпідставно не застосував правила ст.71 КК України та не призначив остаточного покарання за сукупністю вироків.

Отже, доводи апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню, є обґрунтованими.

Так, ОСОБА_6 будучи засудженим вироком Новгород-Сіверського районного суду від 25 березня 2024 року за ч.1 ст. 125 КК України до покарання у виді 180 годин громадських робіт, відбув їх частково -119 годин. При цьому невідбута частина покарання, на день ухвалення оскаржуваного вироку, становила 61 годину, що підтверджується відповідною довідкою.

Зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_6 за вироком суду від 16 липня 2024 року вчинив кримінальне правопорушення після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, необхідно було при визначенні остаточного покарання застосувати правила ст. 71 КК України і до призначенні покарання за новим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком від 25 березня 2024 року, але з урахуванням правил ст. 72 КК України щодо складання покарань та їх співвідношення.

Враховуючи положення ч.1 ст. 72 КК України, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що одному дню пробаційного нагляду відповідають всім годин громадських робіт.

Відтак, до покарання призначеного судом першої інстанції за ч.2 ст. 389 КК України, підлягає приєднанню невідбута частина покарання, яка з урахуванням встановлених ч.1 ст. 72 КК України співвідношень, відповідає 7 дням пробаційного нагляду.

Отже, з урахуванням положень ст. 72 КК України, та на підставі ч.1 ст. 71 КК України, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне до покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 25 березня 2024 року та остаточно за сукупністю вироків призначити покарання у виді 2 років 7 днів пробаційного нагляду.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 420, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Новгород-Сіверської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 16 липня 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

ОСОБА_6 за ч.2 ст. 389КК України призначити покарання у виді 2 років пробаційного нагляду.

На підставі ч.1 ст. 71, ст. 72 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 25 березня 2024 року та остаточно за сукупністю вироків призначити покарання у виді 2 років 7 днів пробаційного нагляду.

Згідно ч.2 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті цей вирок залишити без змін.

Вирок набуває законної сили після проголошення і може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12