УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження, за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_5 , на ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні подання начальника державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№ 83)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати. Постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання начальника державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№ 83)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Короткий зміст заперечення на апеляційну скаргу

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, ухвалу суду без змін.

Короткий зміст ухвали.

Ухвалою суду, відмовлено у задоволенні подання начальника державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№ 83)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 .

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі засуджений зазначає, що приймає участь у суспільно-корисній праці, в організації виховних заходів, які проводяться в установі, на профілактичному обліку не перебуває, вважає, що сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Вказує, що дійсно допускав порушення режиму утримання з 2019 року по 2022 рік, однак після посиленої виховної роботи змінив своє ставлення до режиму відбування покарання.

На думку засудженого, подання, характеристика, довідка про заохочення та стягнення та матеріали його особової справи, які подавались на розгляд суду, є достатніми для того щоб в повній мірі вивчити всі обставини справи та дати належну оцінку.

Стверджує, що на момент розгляду подання він позитивно сприймав заходи виховного впливу, зробив для себе певні позитивні висновки, намагавсь весь час довести, що перевиховується та позитивно сприймає всю виховну роботу, яка проводилася по відношенню до нього. Звертає увагу, що сумлінно виконує вимоги режиму утримання у колонії, вказане підтверджується заохоченнями, не допускає порушень з 2022 року, тому що вибрав для себе ту сторону життя, яка більше ніколи не вступить в суперечку з законом.

Вважає, що суд виявив суперечності та не з`ясував причини цих істотних суперечностей, також вважає, що суд не цікавили інші документи, які б у тій чи іншій мірі свідчили про те, що він сумлінною поведінкою довів своє виправлення та суд ці документи не витребував.

Запевняє, що працювати з благоустрою місць позбавлення волі пішов з власної волі, щоб якомога швидше довести в першу чергу собі та своїм рідним що виправився та готовий до самокерованої і правослухняної поведінки. Зауважує, що приймає участь у суспільно-корисній праці, в організації виховних заходів, які проводяться в установі, має зв`язки з рідними, відбув більше 3/4 призначеного судом строку покарання, тому на думку засудженого, до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення.

Узагальнені доводи заперечення на апеляційну скаргу.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурор звертає увагу, що ОСОБА_5 засуджений за вчинення особливо тяжкого злочину, за період відбування покарання мав 10 заохочень, разом із тим, 9 разів допустив порушення режиму утримання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності, стягнення за які погашені у встановленому порядку.

Вказує, що хоча ці стягнення є погашеними, проте вони свідчать про нестабільну, поведінку засудженого протягом всього строку відбування покарання. Вважає, що суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про те, що засуджений ОСОБА_5 своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці, не довів свого виправлення.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Начальник ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№ 83)» звернувся до суду з поданням про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , мотивуючи тим, що засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Представник ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№ 83)» будучи належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, в судове засідання не з`явився. Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення подання. Зазначив, що засуджений за час відбування покарання дев`ять разів, з жовтня 2019 року по лютий 2022 року, притягувався до дисциплінарної відповідальності. Стягнення на даний час погашені та одне зняте у встановленому законом порядку. Має десять заохочень за сумлінну поведінку та ставлення до праці за період з липня 2020 року по квітень 2024 року. Не працевлаштований, залучається до робіт з благоустрою колонії, характеризується позитивно. Однак зазначив, що поведінка засудженого під час відбуття покарання була нестабільною, про що свідчить наявність дев`яти стягнень та десяти заохочень. Попередня характеристика свідчить про те, що поведінка засудженого була посередньою. Вважає, що засуджений своєю поведінкою та ставленням до праці не довів свого виправлення.

Ухвалою Арбузинського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2024 року, відмовлено у задоволенні подання начальника державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№ 83)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 . Відмовляючи в задоволенні подання, суд дослідивши матеріали провадження та матеріали особової справи, зробив висновок про те, що засуджений своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці не довів свого виправлення.

Обставини встановлені апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до ст. 81 КК України умовно дострокове звільнення може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення. Тобто, єдиною і достатньою підставою умовно - дострокового звільнення ( крім відбуття визначеної в законі частини строку покарання) є досягнення однієї з цілей покарання виправлення засудженого, що підтверджується його сумлінною поведінкою і ставленням до праці в процесі відбуття покарання, а також після фактичного відбуття засудженим не менш двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин.

Відповідно до ст. 6 КВК України - виправлення засудженого це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

При вирішенні питання про можливість умовно-дострокового звільнення слід враховувати не тільки поведінку засудженого під час відбування покарання, а і сукупність даних, що характеризують його особу в цілому, а також характер та тяжкість злочинів, вчинених засудженим.

З матеріалів справи вбачається, що засуджений ОСОБА_5 раніше судимий: 10.01.2018 року вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області за ч.3 ст. 185, ч.1 ст. 185 КК України до 3 років 2 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 2 роки; 03.04.2018 року вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області за ч.3 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.ч.1, 2 ст. 190 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного судом покарання з іспитовим строком на 3 роки; 12.09.2018 року вироком Добровеличківського районного суду Кіровоградської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 15, ч.3 ст. 185, ч. 3 ст. 185 КК України із застосуванням ч.1 ст.70, ч.1 ст. 71 КК України до 5 років позбавлення волі. По даній справі ОСОБА_5 засуджений вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда від 19.11.2018 року за ч.3 ст. 187, ч.1 ст. 357 КК України із застосуванням ч.ч.1, 4 ст. 70 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого майна.

На момент розгляду клопотання судом засуджений відбув більш 3/4 частини строку покарання. З досліджених матеріалів особової справи засудженого вбачається, що засуджений з 18 січня 2019 року відбуває покарання в ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№ 83)».

У відповідності до характеристики на засудженого ОСОБА_5 , затвердженої начальником ДУ «Південноукраїнська виправна колонія (№ 83)», початок строку відбування покарання - 19.06.2018 року, кінець строку 19.06.2026 року. Відбув більше ніж 3/4 частини строку покарання. Станом на день звернення до суду першої інстанції з даним поданням не відбутий строк відбування покарання становив 24 дні 11 місяців 01 рік. Згідно ч. 5 ст. 118 КВК України залучається без оплати праці до робіт з благоустрою колонії, поліпшення житлово-побутових умов та до допоміжних робіт, як у гуртожитку відділення так і в локальному секторі відділення, стежить за порядком прилеглої території. До виконання робіт ставиться з розумовою ініціативою. За період відбування покарання ОСОБА_5 притягувався до дисциплінарної відповідальності дев`ять разів, а саме за період з жовтня 2019 року по лютий 2022 року. Стягнення на час розгляду подання зняті та погашені. Окрім стягнень, засуджений має 10 заохочень за підсумками у роботі за період з липня 2020 року по квітень 2024 року.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов до висновку про нестабільність процесу виправлення засудженого протягом всього періоду відбування покарання.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та вважає, що наявність у засудженого ОСОБА_5 9 стягнень, які хоча і погашені та зняті у встановленому законом порядку, проте свідчать про недостатність підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання, оскільки не доводять виправлення засудженого та сумлінність його поведінки протягом всього строку відбування покарання.

Як вбачається з характеристики засуджений бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі. Підтримує зв`язки з родичами шляхом листування. Отримує від них посилки. На профілактичному обліку не перебував та не перебуває. Відповідно до свідоцтва НОМЕР_1 від 02 липня 2020 року ОСОБА_5 у 2020 році закінчив ДПТНЗ "Арбузинський навчальний центр №83 " та здобув професію каменотес. Крім того, вбачається, що раніше ОСОБА_5 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Доводи засудженого про те, що він довів своє виправлення не підтверджується матеріалами судової справи. З матеріалів провадження не вбачається, а засуджений ОСОБА_5 не надав в розпорядження суду доказів, які б давали підстави вважати, що він сумлінною поведінкою довів своє виправлення, та може бути умовно-достроково звільнений від відбування покарання.

Мотиви застосування умовно-дострокового звільнення на які посилається засуджений ОСОБА_5 в своїй апеляційній скарзі не передбачені чинним законодавством, що виключає можливість для суду звільнити останнього умовно-достроково.

Умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, у зв`язку з чим апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у ОСОБА_5 сформованої правослухняної поведінки та не доведення засудженим свого виправлення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про нестабільність процесу виправлення засудженого протягом всього періоду відбування покарання та неготовність його до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим ухвалив рішення у відповідності з вимогами статті 81 КК України та статей 537, 539 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та вмотивованою, а тому підстав для її скасування немає, а відтак і для задоволення апеляційної скарги засудженого.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Арбузинського районного суду Миколаївської області від 31 липня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні подання начальника державної установи «Південноукраїнська виправна колонія (№ 83)» про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді