Справа № 712/7569/24
Провадження № 1-кп/712/639/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2024 року Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар ОСОБА_2

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000145 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Христинівка, Христинівського району, Черкаської області, українця, громадянина України, військовослужбовця за мобілізацією, солдата резерву взводу резерву роти резерву солдатського складу військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані «солдат», проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , проходячи військову службу за мобілізацією у військовому званні «солдат» на посаді солдата резерву взводу резерву роти резерву солдатського складу військової частини НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України №548-XIV від 24.03.1999, та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, затвердженого Законом України №551-XIV від 24.03.1999, близько 21 год. 00 хв. 07.02.2024, самовільно без дозволу командування залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокувалась за адресою: АДРЕСА_1 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів до повернення до військової частини, за наявності реальної можливості для цього, поки 16.04.2024 усвідомлюючи протиправність і помилковість своїх дій, побоюючись кримінальної відповідальності за вчинений злочин, добровільно та з власної ініціативи прибув до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, що розташований за адресою АДРЕСА_2 , і заявив про себе та вчинений злочин.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав у повному обсязі та повністю підтвердив обставини вказані вище щодо часу, місця, мети, способу вчинення ним кримінального правопорушення, які зазначені в обвинуваченні, не оспорював та дав показання, які відповідають опису подій, які сформульовані в обвинувальному акті. У скоєному щиро кається. Просив суворо не карати та виразив бажання продовжувати військову службу.

Прокурор, вважає необхідним, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, призначити йому покарання в мінімальних межах санкції статті ч.5 ст.407 КК у виді позбавлення волі строком на 5 років.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд ухвалив про проведення скороченого судового розгляду і визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюють ся. При цьому, судом з`ясовано, чи правильно обвинувачений розуміє зміст тих обставин, які він не оспорює, чи є добровільною та істинною його позиція, а також роз`яснив учасникам процесу, що у разі не дослідження судом доказів, сторони будуть позбавлені права в апеляційному порядку оскаржити обставини, які не оспорю валися.

Оцінюючи докази, які зібрані в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення повністю доведена.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого є з`явлення із зізнанням, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Згідно з ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Відповідно до вимог ч.2 ст.65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст.50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Санкцією ч.5 ст.407 КК України передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років.

З урахуванням наявності обставин, які пом`якшують покарання, за відсутності обставин,що обтяжують покарання, враховуючи особу обвинуваченого, який характеризуються посередньо, враховуючи його ставлення до вчиненого злочину, розкаяння, суд, керуючись ст.ст.63,65-67 КК України, вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання за ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі в межах санкції закону.

Враховуючи особу обвинуваченого, зокрема, його вік та стан здоров`я, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема тривалість вчиненого злочину, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, його добровільне з`явлення до органу досудового розслідування, суд вважає, що покарання в максимальному розмірі буде несправедливим через надмірну суворість.

Разом з тим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, визнання ним своєї вини, розкаяння, відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає за можливе призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції статті.

Суд не знаходить можливим для призначення ОСОБА_4 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом або звільнення від відбування покарання, з огляду на те, що частина 1статті 69 і частина 1 ст.75 КК України прямо вказують на неможливість прийняття зазначених рішень у випадку засудження за кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану.

Суд наголошує, що призначення покарання є дискрецією лише суду, та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді, і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст.50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

На думку суду, саме такий вид покарання буде необхідним та достатнім для виправлення і перевиховання ОСОБА_4 .

На досудовому розслідуванні обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід не обирався.

Разом з тим, враховуючи, що суд прийшов до висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, суд вважає, що до вступу вироку в закону силу ОСОБА_4 слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Цивільний позов по кримінальному провадженню не заявлено.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.100, 349, 368, 369, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд,

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі.

До вступу вироку в законну силу обрати обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з 10.07.2024, з моменту обрання йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

На вирок протягом 30 діб може бути подана апеляція до Черкаського апеляційного суду.

Головуючий ОСОБА_1