Номер провадження: 11-сс/813/1481/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.10.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 13.09.2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0001120 від 04.09.2024 року, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с.Беляцьківка Кременчуцького району Полтавської області, громадянина України, українця, одруженого, з вищою освітою, заступника начальника Морехідного фахового коледжу ім. О.І. Маринеска НУ «Одеська морська академія» з навчально-виховної роботи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України,

встановив:

СУ ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001120 від 04.09.2024 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, скоєного за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до п.3 ч.1 ст.28 Закону України «Про вищу освіту», коледж - заклад вищої освіти або структурний підрозділ університету, академії чи інституту, що провадить освітню діяльність, пов`язану із здобуттям ступеня бакалавра та/або молодшого бакалавра, проводить прикладні наукові дослідження та/або творчу мистецьку діяльність.

На підставі наказу Міністерства освіти і науки України «Про припинення юридичної особи Одеського морехідного училища ім. О.І. Маринеска» № 353 від 22.04.08 створено фаховий коледж, а саме шляхом реорганізації та приєднання його до Національного університету «Одеська морська академія», як відокремленого структурного підрозділу із збереженням окремих прав юридичної особи.

Відповідно до п. 1.8 Положення «Про відокремлений структурний підрозділ «Морехідний фаховий коледж ім. О.І. Маринеска Національного університету «Одеська морська академія» (Надалі Положення про підрозділ), затвердженого 24.09.2020 вченою радою Національного університету «Одеська морська академія» та затвердженого 25.09.2020 ректором, коледж є відокремленим структурним підрозділом Національного університету «Одеська морська академія». Коледж здійснює свою діяльність на засадах неприбутковості, є бюджетною установою.

Відповідно до п. 1.3 Положення про підрозділ, основними напрямками діяльності Фахового коледжу є:

- провадження освітньої діяльності, пов`язаної із здобуттям фахової передвищої освіти;

- відповідно до ліцензії (ліцензій) забезпечення здобуття профільної середньої освіти професійного та академічного спрямування, професійної (професійно-технічної) та/або початкового рівня (короткого циклу) вищої освіти та/або першого (бакалаврського) рівня вищої освіти.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 та 6 ст. 46 Закону України «Про вищу освіту» передбачено, що:

- особа, відрахована з закладу вищої освіти до завершення навчання за відповідною освітньою програмою, має право на поновлення на навчання в межах ліцензованого обсягу закладу вищої освіти;

- поновлення на навчання осіб, відрахованих із закладів вищої освіти або яким надано академічну відпустку, а також переведення здобувачів вищої освіти здійснюються, як правило, під час канікул.

- порядок відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, а також порядок надання їм академічної відпустки визначаються положеннями, затвердженим центральним органом виконавчої влади у сфері освіти і науки. Поновлення та переведення здобувачів вищої освіти здійснюється з урахуванням вимог до вступників на відповідні освітні програми.

Відповідно до п. 1 та п. 2 Розділу ІІІ Положення про порядок відрахування, переривання навчання, поновлення і переведення осіб, які навчаються у закладах вищої освіти, та надання їм академічної відпустки, затвердженого Наказом Міністерства освіти і науки України № 134 від 07.02.2024 (далі - Положення) особи, відраховані до завершення навчання за певною освітньою програмою, можуть бути поновлені на навчання на місця за кошти фізичних (юридичних) осіб на підставі особистої заяви, поданої до закладу вищої освіти.

Особу може бути поновлено на навчання незалежно від причин відрахування, тривалості перерви в навчанні, форми здобуття вищої освіти, освітньої програми, джерела фінансування, форми власності та сфери управління закладу вищої освіти за умов: виконання вимог до вступників на відповідну освітню програму; позитивної оцінки результатів навчання, здобутих особою протягом попередніх періодів навчання. Особі може бути відмовлено в поновленні на навчання, якщо встановлена негативна оцінка її здатності успішно виконати відповідну освітню програму.

Відповідно до ч. 16 ст. 44 Закону України «Про вищу освіту» та п. 7 Розділу ІІІ Положення, наказ про поновлення на навчання видається після укладання договору про навчання між закладом вищої освіти з фізичною (юридичною) особою, яка замовляє платну освітню послугу (у випадку поновлення на навчання за кошти такої особи).

Наказом т.в.о. начальника Морехідного фахового коледжу ім. О.І. Маринеска НУ «Одеська морська академія» ОСОБА_7 «Про переведення Володимира Чорновола» № 21к від 11.04.2023 ОСОБА_6 , переведено з посади методиста на посаду заступника начальника коледжу з навчально-виховної роботи з 12.04.2023.

Відповідно до затвердженої начальником коледжу від 08.01.2024 посадової інструкції заступника начальника відокремленого структурного підрозділу «Морехідного фахового коледжу ім. О.І. Маринеска НУ «Одеська політехніка» з навчально-виховної роботи № П І 04, визначено, що ОСОБА_6 : є безпосереднім організатором та керівником виховної роботи з курсантами, який у своїй роботі керується Конституцією України, нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 1 пп. «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» суб`єкти, на яких поширюється дія цього Закону є: особи, які для цілей цього Закону прирівнюються до осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування: посадові особи юридичних осіб публічного права, які не зазначені у п. 1 ч. 1 ст. 3 вказаного закону.

На початку серпня 2024 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з метою поновлення на навчання на денну форму прибув до адміністративно-навчального корпусу «Морехідного фахового коледжу ім. О.І. Маринеска НУ «Одеська морська академія» (Надалі Коледж) по вул. Канатна, 8 у м. Одесі.

Відрахування ОСОБА_8 відбулось весною 2019 року з 3-го курсу судномеханічного відділення Коледжу.

Перебуваючи у приміщенні коледжу ОСОБА_8 дізнався, що начальник коледжу та завідувач судномеханічного відділення перебувають у відпустках. За рекомендацією секретаря начальника коледжу з вказаного питання він звернувся до заступника начальника коледжу з навчально-виховної роботи ОСОБА_6 .

ОСОБА_8 пояснив ОСОБА_6 , що має намір поновити навчання за тією ж освітньою програмою та спеціальністю з метою отримання диплома про фахову освіту, який необхідний для доступу до професії, а тому хотів з`ясувати процедуру відновлення на навчання.

ОСОБА_6 , дізнавшись про наміри колишнього курсанту (учня) коледжу, запросив ОСОБА_8 вийти на вулицю для більш зручного спілкування.

Під час роз`яснення процедури поновлення на навчання, у ОСОБА_6 виник злочинний намір на одержанням неправомірної вигоди. Дізнавшись від ОСОБА_8 про період його навчання, складені успішно іспити та причини відрахування, він миттєво розробив злочинний план та передбачив етапи для його втілення у життя.

ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_8 , що може допомогти поновити навчання з того ж курсу у Коледжі з якого його відраховано, гарантуючи успішний результат. При цьому він надав власну візитку з номерами його телефонів для зв`язку з ним. ОСОБА_6 пояснив, що єдиною умовою і застереженням для успішного відновлення на навчання є необхідність надання неправомірної вигоди, яку він визначив словом «подяка», супроводжуючи вислів жестами руки.

Побоюючись втрати можливість і право на продовження освіти ОСОБА_8 вимушено погодився на незаконну вимогу ОСОБА_6 .

ОСОБА_8 30.08.2024 року приїхав до Коледжу, в попередньо узгоджений із ОСОБА_6 по телефонну час. Останній з метою створення враження і переконання про власні можливості, підтвердження впливовості у питанні прийняття обумовленого рішення, забезпечив ОСОБА_8 знайомство із начальником судномеханічного відділення ОСОБА_9 . Останній особисто з`ясував у ОСОБА_8 причини з яких відбулось його відрахування з 3 курсу, коло знайомств ОСОБА_8 у закладі освіти за часи його навчання, а також спільно із ним ознайомився у відділі кадрів із особовою справою курсанта на ім`я ОСОБА_8 , повідомивши після цього про складність процедури поновлення на навчання та необхідність надання залікової книжки йому на огляд.

Після чого ОСОБА_6 у присутності ОСОБА_8 став позитивно та впевнено його характеризувати перед ОСОБА_10 , перепитувати його думку, а також просив сприяти у поновленні на навчання.

ОСОБА_8 за викликом ОСОБА_6 прибув 02.09.2024 року до Коледжу. Перебуваючи у службовому кабінеті ОСОБА_10 , який знаходиться на другому поверсі адміністративно-навчального корпусу Коледжу по АДРЕСА_3 , ОСОБА_8 отримав підтвердження про можливість зарахування на навчання і усну вказівку до написання рапорту (заяви) про зарахування, який має бути датований 30.08.2024. Вказана заява ОСОБА_8 одразу складена.

Вийшовши на вулицю, він отримав дзвінок від ОСОБА_6 , який наздогнав його на вулиці та розповів, що контролює і гарантує процес поновлення на навчання, і підтвердженням до цього є те, що незабаром буде видано наказ керівника Коледжу про зарахування ОСОБА_8 до учбового закладу.

Наказом «Про поновлення курсанта СМВ» № 302-у від 03.09.2024 року, який виданий і підписаний начальником Коледжу ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , поновлено до складу курсантів за спеціальністю: «271 Морський та внутрішній транспорт»; «271.02 Управління судновими технічними системами і комплексами», освітньо-професійний ступень фаховий молодший бакалавр (навчання за кошти фізичної особи) денної форми та зараховано до 231 групи з 03.09.2024 року.

Вказаний наказ виданий на підставі рапорту (заяви) ОСОБА_12 з письмовим проханням про поновлення його на навчанні в Коледжі, адресований на ім`я начальника Коледжа ОСОБА_11 і датований - 30.08.2024. На вказаний рапорт накладено позитивні резолюції начальником судномеханічного відділення Коледжу ОСОБА_10 та начальником Коледжу ОСОБА_11 .

Через декілька днів за вказівкою ОСОБА_6 заявник ОСОБА_12 прибув і забрав у Коледжі довідку № 289971, складену на його ім`я, що підтверджує здобуття послідовного рівня освіти, яку зареєстровано у Єдиній державній електронній базі з питань освіти 06.09.2024, сформовано і підписано із використанням вказаної бази за допомогою електронного цифрового підпису начальником Коледжу ОСОБА_11 .

Під час чергової зустрічі, що мала місце 09.09.2024 року о 19:33 год. на парковці ТЦ «Епіцентр» за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_6 повторно висловив ОСОБА_8 вимогу про необхідність передачі йому неправомірної вигоди, визначивши на цей раз її розмір в сумі 500 доларів США, а саме: за здійснений ним вплив на прийняття рішення відповідними службовими особами Коледжу для поновлення на навчання.

Для визначення розміру неправомірної вигоди ОСОБА_6 спочатку конклюдентними діями - жестом своєї руки показав 5 пальців, а потім у відповідь на уточнююче запитання ОСОБА_8 словами сказав про необхідність передачі 500 дол. США. Розмір неправомірної вигоди він пояснив необхідністю врахування кола службових осіб з числа завідувача судномеханічного відділення Коледжу ОСОБА_10 , працівників відділу кадрів навчального закладу, а також начальника.

ОСОБА_8 12.09.2024 року о 12:16 год. на виконання вимог ОСОБА_6 прибув до Коледжу, де перебуваючи поруч із входом до адміністративно-навчального корпусу по АДРЕСА_3 , особисто зустрівся і привітався із ОСОБА_6 .

ОСОБА_6 , побачивши біля входу до Коледжу скупчення курсантів у форменому одязі, з метою відволікання від себе їх уваги та вжиття заходів до конспірації під час одержання неправомірної вигоди, повів ОСОБА_8 у магазин (тимчасову споруду), який розташований за приміщенням Коледжу на розі вул. Канатної та Карантинного узвозу, у якій здійснюють продаж фруктів і овочів.

Зайшовши в середину магазину ОСОБА_6 одразу простягнув праву долоню ОСОБА_8 вказуючи на намір рукостискання, супроводжуючи жест словами «жму вашу руку» і одержав кошти, які тримав у руці ОСОБА_8 .

У вказаний спосіб ОСОБА_6 одержав від ОСОБА_8 неправомірну вигоду у сумі 500 (п`ятсот) доларів США, що станом на 12.09.2024 року у еквівалентні за офіційним курсом у гривні складає - 20592 (двадцять тисяч п`ятсот дев`яносто дві) грн 75 коп., а саме: за здійснення впливу на прийняття рішення про поновлення ОСОБА_8 на навчання начальником Коледжу ОСОБА_11 , а також завідувачем судномеханічного відділення Коледжу ОСОБА_10 , який має повноваження з узгодження до прийняття вказаного рішення керівником та працівників відділу кадрів навчального закладу.

12.09.2024 року ОСОБА_6 затримано органом досудового розслідування в порядку ст.208 КПК України.

13.09.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, за кваліфікуючими ознаками: одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

13.09.2024 року старший слідчий СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_13 , за погодженням з прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_14 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, строком на 60 діб, із застосуванням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у сумі 908400 грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави.

Клопотання мотивоване тим, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, які обґрунтовують застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування; знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання слідчого та до підозрюваного ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком до 08.11.2024 року, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави в розмірі 200 (двісті тисяч) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605600 (шістсот п?ять тисяч шістсот) грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави, а саме:

- не відлучатися із міста Одеса, в якому ОСОБА_6 фактично проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та іншими свідками, які будуть визначені зі слідчим в ході досудового розслідування;

- здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- прибувати до старшого слідчого групи слідчих у кримінальному провадженні ОСОБА_13 із встановленою періодичністю кожного четверга.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочину та доведеність існування ризиків, передбачених ст.177 КПК, а саме переховування від органу досудового розслідування; незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; врахувавши вагомість наявних доказів про підозру останнього у вчиненні злочину, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим та особу підозрюваного.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить скасувати її та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою або визначити розмір застави у межах, передбачених п.2 ч.5 ст.182 КПК України.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, захисник посилається на необґрунтованість підозри та відсутність ризиків у кримінальному провадженні.

Також захисник зазначає, що слідчим суддею визначено заставу у розмірі, що не відповідає п.2 ч.5 ст.182 КПК України, а також не враховано даних про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем роботи, що є підставою для застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , або зменшити розмір застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

До початку апеляційного розгляду, захисник ОСОБА_5 подав доповнення до апеляційної скарги, з додатковим обґрунтуванням захисника стосовно необґрунтованості підозри, а також долучив копії документів, що характеризують особу підозрюваного, а саме: характеристики з місця роботи; подяк та нагород, трудової книжки та пенсійного посвідчення; а також довідку про доходи.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, учасники судового провадження до апеляційного суду не з`явилися, клопотань про відкладення не подавали.

Підозрюваний ОСОБА_6 не клопотав про забезпечення його участі в судовому засіданні.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.107, ч.4 ст.405, 422 КПК України апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників кримінального провадження та без фіксації за допомогою технічних засобів.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при застосуванні відносно особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначені змістом ст.ст. 177, 178, 183 КПК.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, дані про особу підозрюваного, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування; незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні; знищити, приховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Відповідно до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_6 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах судового провадження, здобуті у ході досудового розслідування кримінального провадження, вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_6 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Таким чином, долучені до клопотання слідчого докази, на які міститься посилання в оскарженій ухвалі слідчого судді, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_6 можливо вчинив інкримінований йому злочин: одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

З урахуванням викладеного, доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри є неспроможними.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_6 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, перебуваючи на свободі, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Ризик знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення також не виключається.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя з достатньою повнотою мотивував своє рішення щодо визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Частиною 5 статті 182 КПК визначено межі розмірів застави в залежності від тяжкості вчинених злочинів, а також передбачено щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину розмір застави у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Слідчий суддя правильно врахував обставини та тяжкість інкримінованого злочину, особу підозрюваного, та у відповідності до ст.182 КПК вірно встановив виключність випадку та вирішив визначити підозрюваному як альтернативний запобіжний захід заставу у розмірі 200 (двісті тисяч) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605600 (шістсот п?ять тисяч шістсот) грн., з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, у разі внесення застави, оскільки такий розмір застави достатньою мірою може гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків.

На думку апеляційного суду, з урахуванням особи підозрюваного, конкретних обставин кримінального провадження та висунутої підозри у скоєнні тяжкого злочину, а саме одержання неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди, визначений слідчим суддею розмір застави є достатнім і прийнятним також з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню.

Доводи захисника про необхідність зменшення розміру застави, непомірність його для підозрюваного, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки менший розмір застави, з великою вірогідністю може виявитися недостатнім для гарантування запобігання встановленим ризикам.

Доводи сторони захисту про можливість застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, колегія суддів визнає непереконливими, оскільки вказаний запобіжний захід також може виявитися неспроможним запобігти встановленим ризикам.

Доводи сторони захисту про те, що підозрюваний ОСОБА_6 раніше не судимий, має міцні соціальні зв`язки, одружений, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем роботи, має подяки та нагороди, не спростовують наявності існуючих на початковій стадії досудового розслідування ризиків у кримінальному провадженні.

Матеріали справи не містять даних про застереження, які б унеможливлювали перебування підозрюваного під вартою за станом здоров`я.

Апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.199 КПК, в тому числі і з урахуванням результатів досудового розслідування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під вартою.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.09.2024 року, якою підозрюваному ОСОБА_6 , в кримінальному провадженні №0001120 від 04.09.2024 року, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4