Провадження № 1-кс/638/2601/24
УХВАЛА

Іменем України

01 серпня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування №0001599 від 28.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, про арешт майна,

встановив:

До Дзержинського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування №0001599 від 28.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, про арешт майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що У провадженні СВ ХРУП N?3 ГУ НП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за N? 0001599 від 28.07.2024 року, за ознаками складу кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, за фактом вчинення хуліганських дій групою осіб.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 27.07.2024 року до ЧЧ ХРУП №3 надійшло повідомлення про те, що 27.07.2024 року близько 22:00 за адресою АДРЕСА_1 , між супермаркетами "АТБ" та "РОСТ", невстановлені слідством особи, грубо порушуючи громадський порядок, вчинили хуліганські дії.

27.07.2024 у період часу з 23 год. 05 хв. до 23 год. 59 хв., слідчим СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_4 проведено огляд місця події, за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на парковці біля магазину "АТБ".

В ході огляду місця події виявлено: 1) на асфальті три дерев?яні палиці, які поміщено до спеціалізованого сейф-пакету та запечатано полімерною стяжкою № B439902 2) два змиви речовини бурого кольору, які поміщено до двох паперових конвертів з маркування "Національна поліція"

29.07.2024 вищевказані вилучені предмети визнано в якості речових доказів, які мають істотне значення для забезпечення завдань кримінального провадження, передбаченого ст.2 КПК України.

Прокурор у клопотанні вказав, що виявлене та вилучене майно є предметами злочину та речовими доказами у даному кримінальному правопорушенні або мають відношення до вчинення кримінальних правопорушень, факт чого необхідно перевірити, а також визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, для чого необхідно проведення низки слідчих-розшукових дій, у тому числі експертиз, є необхідність у арешті вказаного майна.

Також зазначив, що незастосування арешту вказаного майна в подальшому зумовить труднощі в частині встановлення істини по кримінальному провадженню, внаслідок того, що таке майно може бути приховане, відчужене, пошкоджене чи знищене, необхідно накласти на вищезазначене майно.

Слідчий у судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, клопотання підтримала та просила задовольнити.

У зв`язку з неявкою учасників справи відповідно до ч.4 ст.107 КПК України, фіксування під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Суд, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, вважає доводи переконливими, а клопотання обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Доводи прокурора підтверджуються матеріалами справи, а саме: витягом з ЄРДР № 0001599 від 28.07.2024, поясненнями свідків, протоколом огляду місця події, постановою про визнання та долучення матеріалів кримінального провадження речових доказів.

Згідно з ч.1,2 ст.167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;

3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до вимог цього Кодексу арешт майна може також передбачати заборону для особи, на майно якого накладено арешт, іншої особи, у володінні якої перебуває майно, розпоряджатися будь-яким чином таким майном та використовувати його. Слідчий суддя або суд під час судового провадження накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу.

Згідно з п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі Бакланов проти Російської Федерації , Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі Фрізен проти Російської Федерації , Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Тобто, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A № 98).

Таким чином, правомірність втручання держави в право на мирне володіння майном у кримінальному провадженні під час застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, повинна бути доведена в суді першої інстанції, а спів розмірність наслідків обмеження права власності бути завданням кримінального провадження, а також можливості застосування найменш обтяжливий спосіб арешту.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Тобто, незастосування тимчасового позбавлення можливості будь-яких осіб відчужувати це майно, може призвести до зникнення, втрати, пошкодження вказаного майна.

Враховуючи вищевикладене, майно, на яке прокурора просить накласти арешт, оцінивши потреби досудового розслідування, правову підставу для арешту майна, враховуючи наслідки арешту майна для інших осіб, виходячи із розумності та співмірності обмеження в результаті накладення арешту на майно, завданням кримінального провадження, суд визнає клопотання таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.131, 132, 170, 172, 173 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , за матеріалами досудового розслідування №0001599 від 28.07.2024 року за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 296 КК України, про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на виявлені та вилучені предмети, речі слідчим СВ ХРУП №3 ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції ОСОБА_4 , під час проведення огляду місця події від 27.07.2024 у період часу з 23 год. 05 хв. до 23 год. 59 хв., за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на парковці біля магазину "АТБ", а саме:

1) на асфальті три дерев?яні палиці, які поміщено до спеціалізованого сейф- пакету та запечатано полімерною стяжкою № B439902.

2) два змиви речовини бурого кольору, які поміщено до двох паперових конвертів з маркування "Національна поліція".

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали про арешт майна не зупиняє її виконання.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом 5-ти днів з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1