У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 липня 2024 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000357 від 10.07.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС відділу слідчого управління Головного управління Національної поліції в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000357 від 10.07.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна.

Клопотання мотивовано тим, що у провадженні слідчого управління ГУНП в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000357 від 10 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Як вказано у клопотанні досудовим розслідуванням встановлено, що в порядку ст.208 КПК України, в м. Ужгороді, затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які організували незаконне переправляли через державний кордон України поза межами пункту пропуску до Словацької Республіки особи, яка діяла під контролем працівників правоохоронних органів ОСОБА_7 , за грошову винагороду в розмірі 6000 доларів США, які останній сплатив ОСОБА_6 та ОСОБА_5

19.07.2024 року в ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_6 , у приміщенні слідчого управління ГУНП в Закарпатській області за адресою м. Ужгород, вул. Ф.Ракоці, 13, виявлено та вилучено: грошові кошти у сумі двісті доларів США, а саме дві купюри номіналом «100», купюра під №1 КВ09011638С, купюра під №2 HF09011638С, які упаковані до спец.пакету НПУ WAR1113134;грошові кошти у сумі три тисячі двісті сімдесять гривень з яких 2 купюри номіналом «1000», 7 купюр номіналом «200», 1 купюра номіналом «50», 1 купюра номіналом «20», які поміщені до спецпакету НПУ WAR1113133;мобільний телефон марки «Apple XS» чорного кольору, який поміщено до спецпакету НПУ WAR1113135.;

Слідчий зазначає, що у зв`язку із тим, що вищеперераховані речі, які були вилучені у ході затримання в порядку статті 208 КПК України у даному кримінальному провадженні та необхідні проведення необхідних процесуальних та слідчих дій, а також те, що вилучені грошові кошти були отримані ОСОБА_6 , за сприянням у незаконному переправленні осіб через державний кордон України, а також те, що на вилученому мобільному телефоні може міститись інформація, яка буде свідчити про протиправну діяльність ОСОБА_6 і встановлення його спільників, виникає необхідність у накладенні арешту на вищевказане тимчасово вилучене майно.

При обґрунтування клопотання слідчий покликається на положення пункту 1 частини 2 статті 167, ст. 170 КПК України.

Як зазначає слідчий враховуючи, що постановою слідчого від 19.07.2024 вказані речі визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні, є достатні підстави вважати, що вони зберегли на собі сліди вчиненого кримінального правопорушення, а також можуть містити інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому є необхідність у накладенні арешту на них.

На підставі викладеного, з метою збереження речових доказів, керуючись ст.ст. 36, 98, 170, 171, 234 КПК України, слідчий просить:

накласти арешт на майно, яке було вилучено 19.07.2024 року в ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_6 , у приміщенні слідчого управління ГУНП в Закарпатській області за адресою м. Ужгород, вул. Ф.Ракоці, 13, грошові кошти у сумі двісті доларів США, а саме дві купюри номіналом «100», купюра під №1 КВ09011638С, купюра під №2 HF09011638С, які упаковані до спец.пакету НПУ WAR1113134, грошові кошти у сумі три тисячі двісті сімдесять гривень з яких 2 купюри номіналом «1000», 7 купюр номіналом «200», 1 купюра номіналом «50», 1 купюра номіналом «20», які поміщені до спецпакету НПУ WAR1113133, мобільний телефон марки «Apple XS» чорного кольору, який поміщено до спецпакету НПУ WAR1113135. шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Слідчий в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду клопотання повідомлявся належним чином, подав заяву про розгляд клопотання без його участі. Клопотання підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. При цьому зазначає, що ним повідомлено власників майна про дату та час розгляду клопотання.

Власник майна в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином, заяв та клопотань не подавав.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчий суддя, на підставі ч.2 ст. 172 КПК України, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності належним чим повідомлених сторін кримінального провадження, оскільки їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів. Частиною 11 ст.170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно ч.5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто.

Слідчим суддею встановлено, що упровадженні слідчого управління ГУНП в Закарпатській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000357 від 10 липня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Згідно протоколу вручення грошових коштів від 18.07.2024, співробітниками поліції громадянину ОСОБА_7 вручено грошові кошти у сумі 500 (п`ятсот) доларів США, а саме п`ять купюр номіналом 100 (сто) з КВ09011638С, HF67927155С, FF57639200B,HK26740215C,KA37370704A.

Так, згідно протоколу затримання від 19 липня 2024 року в порядку ст.208 КПК України, в м. Ужгороді, затримано ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які організували незаконне переправляли через державний кордон України поза межами пункту пропуску до Словацької Республіки особи, яка діяла під контролем працівників правоохоронних органів ОСОБА_7 , за грошову винагороду в розмірі 6000 доларів США, які останній сплатив ОСОБА_6 та ОСОБА_5

19.07.2024 року в ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_6 , у приміщенні слідчого управління ГУНП в Закарпатській області за адресою м. Ужгород, вул. Ф.Ракоці, 13, виявлено та вилучено: грошові кошти у сумі двісті доларів США, а саме дві купюри номіналом «100», купюра під №1 КВ09011638С; купюра під №2 HF09011638С, які упаковані до спец.пакету НПУ WAR1113134; грошові кошти у сумі три тисячі двісті сімдесять гривень з яких 2 купюри номіналом «1000», 7 купюр номіналом «200», 1 купюра номіналом «50», 1 купюра номіналом «20», які поміщені до спецпакету НПУ WAR1113133; мобільний телефон марки «Apple XS» чорного кольору, який поміщено до спецпакету НПУ WAR1113135.

Згідно постанови про визнання речовими доказами від 19.7.2024, вказані виявлені та вилучені речі, визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.

З матеріалів клопотання вбачається, що ОСОБА_6 ,, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбачене ч.3 ст. 332 КК України.

Згідно ст. п.1 ч.2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч3. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчий суддя вважає, доведеним, що вилучені, згідно протоколу затримання ОСОБА_8 речі, а саме: грошові кошти у сумі двісті доларів США, а саме дві купюри номіналом «100», купюра під №1 КВ09011638С; купюра під №2 HF09011638С, які упаковані до спец.пакету НПУ WAR1113134; мобільний телефон марки «Apple XS» чорного кольору, який поміщено до спецпакету НПУ WAR1113135, могли зберегти на собі сліди злочину або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження.

При цьому, вказане в клопотанні таке майно на переконання слідчого судді, відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання).

У даному кримінальному провадженні є підстави вважати, що тимчасово вилучене майно може бути приховано, передано, пошкоджено або знищено заявленим володільцем. Таким чином, арешт на це майно з підстав передбачених ч.ч. 2,3 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Таким чином, з огляду на вказане вище, слідчий суддя вважає, що в даному випадку вилучене майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, є всі правові підстави для накладення арешту на вказане майно.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі відмови у накладенні арешту вилученого майна.

Така шкода може виразитись у втраті речового доказу стороною обвинувачення та унеможливить подальше провадження досудового розслідування, проведення відповідних судових експертиз, встановлення осіб винних у вчиненні кримінального правопорушення, та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над відсутністю в даний час повідомленої підозри винуватій у вчиненні злочинів особі, а також неможливістю власником (володільцем) тимчасово розпоряджатися вказаним майном.

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вилучені вищевказані предмети мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню, у цій частині.

Разом із тим,слідчий вважає, що в частині накладення арешту на грошові кошти у сумі три тисячі двісті сімдесять гривень з яких 2 купюри номіналом «1000», 7 купюр номіналом «200», 1 купюра номіналом «50», 1 купюра номіналом «20», які поміщені до спецпакету НПУ WAR1113133, слід відмовити, оскільки правових підстав для накладення арешту на вказані кошти матеріалами клопотання не доведено.

В даному випадку звертаючись до суду із даним клопотанням слідчий керується п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме зазначає, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Однак зі змісту клопотання вбачається, що слідчим не доведено що зазначені грошові кошти в сумі у сумі три тисячі двісті сімдесят гривень з яких 2 купюри номіналом «1000», 7 купюр номіналом «200», 1 купюра номіналом «50», 1 купюра номіналом «20», які поміщені до спецпакету НПУ WAR1113133, були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Разом із тим, слід звернути увагу на те, що згідно п.2 ч.1 ст. 171КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати.

При цьому, щодо вказаного майна, а саме грошових коштів у сумі три тисячі двісті сімдесять гривень з яких 2 купюри номіналом «1000», 7 купюр номіналом «200», 1 купюра номіналом «50», 1 купюра номіналом «20», які поміщені до спецпакету НПУ WAR1113133, слідчим не конкретизовано мету та підстави накладення арешту в цій частині.

Так, відповідно до наведених норм КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт накладається, на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При цьому слід вказати, що слідчий при обґрунтуванні клопотання, метою накладення арешту на майно, вказує саме збереження речових доказів.

Разом із тим, на переконання слідчого судді, правова підстава для накладення арешту на вказане майно відсутня. Слідчим не доведено можливості використання вилученого майна як доказу у кримінальному провадженні.

За частиною третьою статті 170 КПК України, арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно протоколу затримання особи, підозрюваної у вчинення злочину ОСОБА_6 , в ході якого було вилучено майно (на яке слідчий просить накласти арешт), затримання відбулося 19.07.2024.

Клопотання надійшло до суду, та зареєстровано 25.07.2024 року, поштовим зв`язком. Разом із тим. згідно поштового штемпелю (що міститься на поштовому конверті у якому клопотання надійшло до суду) міститься дата відправлення 20.07.2024.

Таким чином в даному випадку органом досудового розслідування дотримано процесуальних строків передбачених КПК України.

Слідчий суддя вважає, що на виконання вимог ч.1 ст. 173 КПК України слідчим, слідчому судді доведено необхідність арешту майна з метою збереження речових доказів, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що наявні достатні правові підстави для арешту майна, а саме: грошових коштів у сумі двісті доларів США, (а саме дві купюри номіналом «100», купюра під №1 КВ09011638С, купюра під №2 HF09011638С, які упаковані до спец.пакету НПУ WAR1113134), та мобільного телефону марки «Apple XS» чорного кольору, який поміщено до спецпакету НПУ WAR1113135, оскільки враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Таким чином клопотання підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно ч.2 ст.174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 394, 395 КПК України,слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Закарпатській області капітана поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000357 від 10.07.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна,- задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, яке було вилучено 19.07.2024 року в ході проведення особистого обшуку затриманого ОСОБА_6 , у приміщенні слідчого управління ГУНП в Закарпатській області за адресою м. Ужгород, вул. Ф.Ракоці, 13, грошові кошти у сумі двісті доларів США, а саме дві купюри номіналом «100», купюра під №1 КВ09011638С, купюра під №2 HF09011638С, які упаковані до спец.пакету НПУ WAR1113134, мобільний телефон марки «Apple XS» чорного кольору, який поміщено до спецпакету НПУ WAR1113135. шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

У задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1