Справа № 953/8016/24
н/п 1-кс/953/6395/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" вересня 2024 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУ НП в Харківській області майора поліції ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0001017 від 02.05.2022, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Козловка Бутурліновського району Воронезької області РФ, начальника штабу батальйону 126-го полку військ національної гвардії федеральної служби військ національної гвардії Російської Федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

02.09.2024 до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУ НП в Харківській області майора поліції ОСОБА_5 , погоджене з прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 , в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України, про обрання відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

На обґрунтування клопотання слідчий вказує, що в провадженні СУ ГУ НП в Харківській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0001017 від 02.05.2022 за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що з лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації проти України та окупацією частини території України. У ході вказаного міжнародного збройного конфлікту 24.02.2022 президент РФ оголосив початок так званої спеціальної військової операції, що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення ЗС РФ, інших збройних формувань РФ та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п.п. 1, 3 Висновку 300 (2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п.п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ та ін.)».

Відповідно до ст. 2, спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Відповідно до ст. 4 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Норми ст. 27 Конвенції, крім іншого, вказують на те, що особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

Cторони конфлікту повинні застосовувати до осіб, що перебувають під захистом, таких заходів контролю чи безпеки, які будуть визнані за необхідні під час ведення війни.

Норми ст. 31 Конвенції забороняють застосування жодного примусу фізичного чи морального порядку до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.

Також, ст. 32 Конвенції встановлено, що Високі Договірні Сторони спеціально дають згоду на те, що їм забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Частиною 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) передбачено, що вбивство є забороненим й буде залишатися забороненим в будь-який час і в будь-якому місці, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів.

Військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_6 , обіймаючи посаду начальника штабу батальйону НОМЕР_1 полку військ національної гвардії федеральної служби військ національної гвардії Російської Федерації, брав участь у вторгненні на територію України у складі російських окупаційних військ.

Одразу після оголошення 24.02.2022 Президентом РФ про початок «спеціальної воєнної операції», російські війська, у т. ч. військовослужбовці батальйону 126-го полку військ національної гвардії федеральної служби військ національної гвардії Російської Федерації, серед яких перебував військовослужбовець ОСОБА_6 , у невстановленому місці перетнули російсько-український кордон та пішли у наступ на території Харківської області.

Одночасно з веденням бойових дій на території області, військовослужбовці ЗС РФ з метою забезпечення можливості безперешкодного пересування територією Харківської області здійснювали блокування та тимчасове захоплення населених пунктів, облаштування на автомобільних шляхах області блокпостів для здійснення заходів щодо контролю доступу осіб на обумовлену ділянку території.

Так, 02 березня 2022 року військовослужбовці ЗС РФ, зокрема й батальйону 126 полку військ національної гвардії федеральної служби військ національної гвардії Російської Федерації, у складі якого знаходився військовослужбовець ОСОБА_6 , увійшли на територію АДРЕСА_2 і з вказаної дати взяли його під свій контроль.

06.09.2022 військовослужбовці ЗС РФ відступили з території с. Савинці та с. Довгалівка та частини території Ізюмського району Харківської області, понісши втрати.

Таким чином, з 02 березня 2022 року по 06.09.2022 с. Савинці та АДРЕСА_2 , разом із місцевим цивільним населенням, яке не брало участі у збройному конфлікті, перебували у тимчасовій окупації військовослужбовців ЗС РФ.

Військовослужбовець ЗС РФ ОСОБА_6 за попередньою змовою із ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , та іншими невстановленими у ході досудового розслідування особами з числа військовослужбовців військових підрозділів РФ, маючи умисел на порушення законів та звичаїв війни, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, у формі жорстокого поводження з цивільним населенням, незаконно, без складання будь-яких процесуальних документів, із застосуванням фізичної сили, затримували потерпілих, після чого під примусом та погрожуючи позбавленням життя останніх та їх рідних, привозили до виробничої бази геофізичної партії № 91, яка є структурним підрозділом Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції державного геофізичного підприємства «Укргеофізика», розташованої по АДРЕСА_3 де із застосуванням фізичного насильства, погроз позбавлення життя та катування, допитували, примушуючи змінювати проукраїнську позицію, надавати дані про інших проукраїнські налаштованих громадян, військовослужбовців, учасників АТО, правоохоронців тощо.

Так, ОСОБА_7 в порушення вимог ст.ст. 11, 51, 75 Додаткового протоколу І та ст.ст. 3, 27, 31-32, 41-43 Конвенції, діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки, переслідуючи прямий єдиний умисел, спрямований на жорстоке поводження з цивільним населенням, незаконно затримав потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є депутатом селищної ради Савинської ОТГ, та перемістив останнього до спеціально облаштованої катівні, де його нелегально ув`язнили, піддаючи катуванню та психологічному насильству.

15.04.2022 в денний час доби (більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_7 спільно з 4-ма невстановленими під час досудового розслідування військовослужбовцями ЗС РФ на автомобілі марки «Жигулі» синього кольору (державний номерний знак під час досудового розслідування не встановлено) приїхали до будинку АДРЕСА_4 , в якому мешкав ОСОБА_9 разом з родиною.

Увійшовши до домоволодіння, ОСОБА_7 , будучи озброєним автоматичною зброєю, що створювало психологічний ефект та протиставило його оточуючим, достеменно знаючи, що ОСОБА_9 є представником народу в органах влади, запропонував останньому співпрацю з окупаційною владою.

Отримавши відмову від ОСОБА_9 , ОСОБА_7 з метою посилення психологічного тиску на потерпілого наказав всім хто був у домоволодінні вийти на вулицю, після чого разом з іншими невстановленими під час досудового розслідування військовослужбовцями ЗС РФ без складання будь-яких процесуальних документів незаконно провів обшук, за результатами якого вилучив мобільні телефони та комп`ютерну техніку, пригрозивши, що її вміст будуть перевіряти працівники ФСБ після чого залишили домоволодіння.

18.04.2022 ближче до вечора (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_7 разом з трьома невстановленими під час досудового розслідування військовослужбовцями ЗС РФ приїхали на автівці білого кольору до будинку АДРЕСА_4 , в якому мешкав ОСОБА_9 разом з родиною.

Безперешкодно зайшовши на територію домоволодіння, будучи озброєним автоматичною зброєю, ОСОБА_7 наказав ОСОБА_9 збирати теплі речі, незаконно затримав та доставив останнього до спеціально облаштованої катівні на території виробничої бази геофізичної партії № 91, яка є структурним підрозділом Придніпровської геофізичної розвідувальної експедиції державного геофізичного підприємства «Укргеофізика», розташованої по АДРЕСА_3 .

По прибуттю в зазначене місце, відразу розпочався допит ОСОБА_9 , який особисто проводив начальник штабу військ Національної гвардії РФ ОСОБА_6 (позивний « ОСОБА_10 »). Перед початком допиту ОСОБА_7 відзвітував ОСОБА_6 , що він доставив потерпілого, що свідчить про виконання його наказу.

ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що перед ним цивільна особа, яка не виконувала будь-яких бойових задач, одягнена у цивільний одяг та на яку поширюються норми міжнародного гуманітарного права, і його дії порушують ст.ст. 27, 31, 32, 33 Конвенції про захист цивільного населення під час війни, підписаної у м. Женеві 12.08.1949, та є такими, які спрямовані на приниження честі, залякування, а також спричинення фізичних та моральних страждань, почав ставити питання щодо військовослужбовців та позиції ЗСУ, власників мисливської зброї а також учасників АТО.

З метою посилення психологічного ефекту від своїх незаконних дій ОСОБА_6 почав погрожувати ОСОБА_9 фізичним каліцтвом, а саме відрізанням статевих органів, порівнюючи це з тим, як поводились з українськими військовополоненими на заводі « ОСОБА_11 ».

Під час допиту, окрім ОСОБА_6 був присутнім його охоронець (під час досудового розслідування анкетні дані не встановлено), ОСОБА_7 , ОСОБА_12 (позивний « ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ») та ще декілька невстановлених в ході досудового розслідування військовослужбовців ЗС РФ.

З метою посилення психологічного тиску та досягнення необхідного для подолання волі ефекту ОСОБА_12 періодично питав дозвіл у ОСОБА_6 вистрілити у ногу ОСОБА_9 та отримавши такий, здійснив постріл з автоматичної зброї в землю перед потерпілим.

Крім того, виконуючи невербальний наказ ОСОБА_6 , охоронець, який стояв поруч з ним, після відповідей ОСОБА_9 наносив йому удари прикладом автомата по ребрах, чим завдав особливі болісні відчуття.

Після завершення допиту ОСОБА_9 помістили до підвального приміщення на території бази та ОСОБА_6 віддав наказ ОСОБА_7 на очікування приїзду дізнавачів, які повторно проводитимуть допит.

В цей же день, перебуваючи у підвальному приміщенні, ОСОБА_9 почув як відкрились у двері та всередину приміщення кинули димову шашку, від дії якої останній почав задихатися, після чого його витягнули на двір бази.

Там невстановлені під час досудового розслідування військовослужбовці ЗС РФ накинули йому мотузку на шию та почали стискати, поступово обмежуючи доступ повітря. При цьому ОСОБА_9 почали ставити питання щодо місцевих партизанів.

Від нестачі повітря ОСОБА_9 втратив свідомість, його привели до тями та почали наносити удари ногами по тілу поки він лежав на землі. Така екзекуція проводилась декілька разів.

Прийшов до тями ОСОБА_9 вже 19.04.2022 у лікарні у м. Куп`янськ, Харківської області.

Дії військових РФ та учасників пов`язаних з ними незаконних збройних формувань носили для ОСОБА_9 характер травматичного стресу, руйнівна сила якого мала наслідки психічної травми середнього ступеня важкості та є причиною проявів посттравматичного стресового розладу.

Отже, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_12 , ОСОБА_7 та іншими невстановленими військовослужбовцями збройних формувань РФ вчинили жорстоке поводження з цивільною особою ОСОБА_9 , що виражалось у нелюдському поводженні (утримання у підвальному приміщенні, непристосованому до тривалого перебування осіб в антисанітарних умовах, позбавлення їжі та води), завданні сильних фізичних (побоїв і тілесних ушкоджень) та психологічних страждань, тобто у вчиненні катування останнього; а також вчинив інші порушення законів та звичаїв війни, які полягали у нелегальному ув`язненні цивільної особи, яка перебуває під захистом, чим грубо порушив ст. ст. 27, 31, 32, 33, 41-43 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, ст. ст. 11, 51, 75 Додаткового протоколу І протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року.

20.08.2024 відповідно до вимог ст.ст. 111, 135, 278 КПК України, ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, шляхом опублікування повідомлення про підозру від 20.08.2024 на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті» Урядовий кур`єр» № 168 від 20.08.2024.

Обґрунтованість повідомленої підозри сторона обвинувачення підтверджує зібраними під час досудового розслідування доказами, наданими до суду, а також вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливо.

При розгляді клопотання в судовому засіданні прокурор підтримав клопотання.

Захисник в судовому засіданні при розгляді клопотання про застосування відносно ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання проти задоволення клопотання заперечувала, посилаючись на неотримання підозри її підзахисним, відсутністю можливості надати покази та просила відмовити у задоволенні клопотання.

Клопотання розглядається слідчим суддею в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України за відсутності підозрюваного.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників процесу та дослідивши надані докази, встановив, що СУ ГУ НП в Харківській області проводиться досудове слідство у кримінальному провадженні № 0001017 від 02.05.2022, за підозрою ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України, за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України, за підозрою ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

У відповідності до положень ст. 131 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно положень ст. ст. 176, 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Згідно положень ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Слідчим суддею встановлено, що 20.08.2024 у даному кримінальному провадженні старшим слідчим в ОВС СУ ГУ НП в Харківській області майором поліції ОСОБА_5 за погодженням з прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 складено повідомлення про підозру ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Частиною 1 статті 42 КПК України встановлено, що підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Статтею 278 КПК України передбачено порядок вручення письмового повідомлення про підозру - письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Частиною 1 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Частиною 3 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, Глава 11 Розділу ІІ КПК України містить статтю 135, якою передбачено порядок здійснення виклику в кримінальному провадженні, а також статтю 136, якою встановлено яким чином підтверджується отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом.

Відповідно до ч. 1 ст. 135 Глави 11 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 136 КПК України, належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістку про виклик або ознайомлення з її змістом.

Отже, з огляду на наведені положення закону, стаття 278 КПК України покладає на слідчого/прокурора обов`язок вручити підозрюваному в кримінальному провадження письмове повідомлення про підозру в день його складення слідчим прокурором, однак, якщо це неможливо зробити, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст. 111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст. 135 КПК України) в тому числі шляхом надіслання підозрюваному повідомлення про підозру поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення повідомлення про підозру по телефону або телеграмою, під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи.

З матеріалів клопотання вбачається, що у зв`язку із неможливістю вручення ОСОБА_15 нарочно повідомлення про підозру у день його складення внаслідок не встановлення його місцезнаходження, стороною обвинувачення вжито заходів для вручення повідомлення про підозру ОСОБА_15 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень згідно ч. 1 ст. 278 КПК України з урахуванням ст. 111 КПК України та ст. 135 КПК України, зокрема, шляхом оголошення повного тексту на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті`Урядовий кур`єр» № 168 від 20.08.2024 (а.с. 44-47, 66-68), а також шляхом вручення захиснику ОСОБА_4 (а.с. 47).

Враховуючи, що повідомлення про підозру, як процесуальний документ, складено та підписано з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства і стороною обвинувачення вжито заходів для його вручення підозрюваному ОСОБА_15 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень (частина 1 статті 42 КПК України), що підтверджується доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими слідчим суддею, стороною обвинувачення доведено, що ОСОБА_15 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, відповідно до положень ч. 1 ст. 42 КПК України.

Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_15 підозри у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, зокрема, дорученням оперативному підрозділу 4-го прикордонного загону на проведення слідчих (розшукових) дій від 19.01.2024; відповіддю на виконання доручення 4-го прикордонного загону; заявою про вчинення кримінального правопорушення (злочину) ОСОБА_9 від 01.11.2023; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 01.11.2023; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю ОСОБА_9 від 07.11.2023; постановою про залучення спеціалістів від 23.11.2023; висновком спеціаліста психолога стану потерпілого ОСОБА_9 від 18.12.2023; висновком експерта № 09-1638/2023 від 22.12.2023 потерпілого ОСОБА_9 ; протоколом проведення слідчого експерименту від 16.08.2024 за участю потерпілого ОСОБА_9 .

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні сторона обвинувачення посилається на те, що наявні ризики, які свідчать про можливе вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 частини 1 статті 177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Так, ризик переховування від органу досудового розслідування / суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання - злочин за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, у якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , передбачає виключно покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до дванадцяти років. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та / або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

При цьому, слідчий суддя при встановленні даного ризику враховує також існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у ОСОБА_6 можливості переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Так, органом досудового розслідування було складено та оприлюднено на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті» Урядовий кур`єр» № 168 від 20.08.2024 повістки про виклик ОСОБА_6 до слідчого СУ ГУ НП в Харківській області на 26.08.2024, 27.08.2024, 28.08.2024 для проведення відносно нього процесуальних та слідчих дій (а.с. 44-47, 66-68). На вказані виклики до органу досудового розслідування ОСОБА_6 не з`явився та про поважні причини неявки не повідомив.

Постановою старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУ НП в Харківській області майора поліції ОСОБА_5 від 29.08.2024 підозрюваного ОСОБА_6 оголошено у міжнародний розшук (а.с. 77-79).

Вищевикладені обставини свідчать про існування реальної можливості переховування підозрюваного від суду та органу досудового розслідування з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілого, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного або інших зацікавлених осіб, як на свідків, так і на інших невстановлених органом досудового розслідування осіб.

Також достатньо обґрунтованим є ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, оскільки є розумна підозра вважати, що замовники здійснення протиправної діяльності перебувають на території РФ.

Разом з тим, слідчий суддя вважає, що органом досудового розслідування не доведено існування ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться стороною захисту, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки підозрюваного і виконання ним процесуальних рішень у справі.

З урахуванням вищевстановлених обставин кримінального правопорушення, наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів, що свідчать про набуття ОСОБА_6 статусу підозрюваного у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики вчинення ОСОБА_6 дій, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, перебуванням підозрюваного на території, визнаної Верховною Радою України державою агресором, оголошенням підозрюваного у міжнародний розшук, слідчий суддя, виходячи з положень ч. 6 ст. 193 КПК України, дійшов до висновку про наявність підстав для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 за його відсутності.

Таким чином, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 184, 193, 194, 196, 197, 200, 206, 211, 372, 376, 395, 579, 580 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУ НП в Харківській області майора поліції ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0001017 від 02.05.2022, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

В порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрати відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави.

Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, зобов`язати компетентних службових осіб органу досудового розслідування після затримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки його до місця кримінального провадження звернутися до слідчого судді, суду для розгляду питання за участю ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про застосування обраного йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Зобов`язати старшого слідчого в ОВС відділу СУ ГУ НП в Харківській області майора поліції ОСОБА_5 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про тримання під вартою останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1