Справа № 541/4082/24
Провадження № 1-кс/541/1054/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2024 рокум.Миргород

Слідчий суддя Миргородського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного 03.11.2024 року до ЄРДР за № 0001168 клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, а саме, просив накласти арешт на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , яка відповідно до договору купівлі-продажу від 25.07.2024, на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП номер: НОМЕР_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, шляхом заборони розпорядження зазначеним майном. Прокурор до початку судового засідання подав заяву про розгляд клопотання за його відсутністю, клопотання підтримав та просив задовольнити.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України клопотання прокурора розглядається без повідомлення власника майна, з метою забезпечення арешту майна.

Вивчивши клопотання, перевіривши додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання з наступних підстав.

Встановлено, що в провадженні СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001168 від 03.11.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 02.11.2024 до чергової частини Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області надійшло повідомлення від ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , про те, що у червні 2024 року в м. Миргород, Полтавської області, маловідома жінка на ім?я ОСОБА_4 , шляхом зловживання довірою батька заявника - ОСОБА_7 , заволоділа належними ОСОБА_5 грошовими коштами в сумі 120 000 доларів США.

Під час досудового розслідування зібраними доказами підтверджується, що особою, яка можливо причетна до кримінального правопорушення є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Так, з пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також потерпілого ОСОБА_5 було встановлено, що на початку червня 2024 року ОСОБА_5 передав ОСОБА_4 121 000 доларів США для придбання та оформлення квартири в м. Києві на його сина ОСОБА_7 , після отримання грошових коштів ОСОБА_4 поїхала на деякий час до м. Києва та як в подальшому виявилося придбала квартиру, яку оформила у свою власність.

Відповідно до довідки №402825036 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право вланості

на квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до договору купівлі-продажу від 25.07.2024 зареєстровано за ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Згідно з наданих ГУ ДПС в Полтавській області відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків щодо ОСОБА_4 у період з 2006 по 2011 роки інформація про джерела доходів відсутня, у період з 2012 по І квартал 2021 отримувалися соціальні виплати з Управління соціального захисту населення Миргородської міської ради, у період з І кварталу 2023 по ІІ квартал 2024 інформація про джерела доходів відсутня.

З огляду на встановлені досудовим розслідуванням факт та предмет доказування у цьому кримінальному провадженні наявні достатні підстави вважати, що право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 набуте внаслідок вчинення кримінально-протиправних дій стосовно потерпілого ОСОБА_5

12.11.2024 року постановою заступника начальника СВ Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0001168.

Як зазначено прокурором, під час проведення досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту з метою забезпечення збереження речового доказу об`єкту нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 , запобігання на даний час її відчужувати, унеможливлення подальшого продажу майна, що можливо набуто шахрайським шляхом або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Відповідно до вимог ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно положень ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі "Смирнов проти Росії" висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст. 170 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до п.2 ч.2, п.4 ч. 5 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для накладення арешту на вищевказане майно, оскільки прокурором доведено, що є ознаки вчинення кримінального правопорушення та зазначений об`єкт нерухомого майна відповідає критеріям, викладеним у ст. 98 КПК України та був визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою збереження речового доказу, вважаю за необхідне клопотання задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 167, 170, 171 КПК України, слідчий суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0001168 - задовольнити.

Накласти арешт на об`єкт нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1 , яка відповідно до договору купівлі-продажу від 25.07.2024, на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 000, шляхом заборони розпорядження зазначеного майна.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддяОСОБА_1