Справа № 513/1186/24
Провадження № 1-кп/513/171/24
Саратський районний суд Одеської області

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_6 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в приміщені суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001514 від 24 грудня 2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Фараонівка, Саратського району Одеської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, інваліда ІІ групи,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

у с т а н о в и в:

В провадженні Саратського районного суду Одеської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001514 від 24 грудня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та ухвалою суду від 02 жовтня 2024 року було призначено підготовче судове засідання на розгляд у якому винесено питання регламентовані ст.ст. 314-316 КПК України.

Так, ОСОБА_6 , 23 грудня 2023 року приблизно о 13 годині 23 хвилин, в світлий час доби, без опадів, при мокрому дорожньому покритті, маючи посвідчення водія на керування транспортними засобами та стаж водіння автомобілем з травня 2023 року, керуючи технічно справним автомобілем марки «KIA CEED», з реєстраційним номерним знаком НОМЕР_1 , червоного кольору, який належить останній на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , здійснювала рух по горизонтальному, асфальтному дорожньому покриттю, де організований двосторонній рух, без розмітки для розділення зустрічних потоків транспорту, по проїзній частині АДРЕСА_2 з боку центру села в напрямку смт Сарата Білгород-Дністровського району Одеської області. Керуючи вказаним автомобілем марки «KIA CEED» і здійснюючи рух в умовах необмеженої видимості, по мокрому дорожньому покриттю проїзної частини вул. Центральна, у межах населеного пункту, діючи в порушення вимог пунктів 1.5, 1.7, 2.3 б) 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі Правила дорожнього руху України), згідно яких: п.1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків…»; п.1.7 «Водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності»; п.2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; п. 12.1. «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»; п. 13. 1. «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу»; діючи з необережністю та проявляючи злочинну самовпевненість, рухаючись по нерегульованій ділянці в районі будинку АДРЕСА_2 , не маючи достатніх навиків у керуванні легковим автомобілем внаслідок незначного водійського стажу, не вибрала в установлених межах безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу, під час руху була не уважною, проявляючи злочинну самовпевненість, тобто передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, легковажно розраховувала на їх відвернення, постійно не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не реагувала на її зміну, у вигляді пішохода ОСОБА_4 , яка рухалась у попутному напрямку з правого краю проїзної частини, яку вона своєчасно та заздалегідь повинна була об`єктивно бачити, при наближенні до пішохода з урахуванням швидкості керованого автомобіля, не вибрала безпечний інтервал, внаслідок чого, правою передньо-боковою частиною автомобіля марки «КІА CEED» скоїла наїзд на ліву бокову частину тіла пішохода ОСОБА_4 з подальшим наїздом колесом на ліву її стопу. В результаті дорожньо-транспортної події пішоходу ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми стопи: закритий перелом човноподібної кістки, закритий внутрішньо-суглобовий перелом переднього відділу медіальної клиноподібної кістки, закриті уламкові переломи першої, другої, третьої плеснових кісток на рівні проксимального еліметадіафізу, закритий перелом дистальної фаланги четвертого пальця лівої стопи. Дані ушкодження по критерію небезпеки для життя, згідно п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (наказ №6 МОЗ України від 17 січня 1995 року) відноситься до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Допущенні водієм ОСОБА_6 порушення вимог п.п. 2.3 б), 12.1, 13.1 «Правил дорожнього руху» України, знаходяться в прямому причино-наслідковому зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням суспільно-небезпечних наслідків у вигляді заподіяння потерпілій ОСОБА_4 тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

У підготовчому судовому засіданні захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 заявив клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України, так як вони з потерпілою примирились, шкода нею потерпілоій відшкодована у повному обсязі, свою вину у вчиненому визнає повністю та щиро кається.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні проти клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України не заперечувала, так як досягнуто примирення із обвинуваченою, матеріальних претензій не має, збитки їй відшкодовані у повному обсязі, про що надала письмову заяву.

Прокурор не заперечувала проти задоволення клопотання захисника обвинуваченої про закриття провадження у зв`язку із примиренням обвинуваченої та потерпілої.

Дослідивши клопотання захисника обвинуваченої, заяву потерпілої, вислухавши думку потерпілої, прокурора, дослідивши долучені до кримінального провадження копії документів, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», звільнення особи від кримінальної відповідальності у випадку, передбаченому ст. 45 та ст. 46 КК України є обов`язковим.

За змістом ст. ст. 44, 45, 46 КК України за наявності підстав, передбачених ст.46 КК України, звільнення особи від кримінальної відповідальності - є обов`язковим, якщо тільки вона сама проти цього не заперечує.

За змістом п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з п. 1 ч. 2 та ч. 8 ст. 284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності кримінальне провадження закривається.

Закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Шляхом опитування сторін кримінального провадження судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_6 правильно розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого їй обвинувачення, правову кваліфікацію своїх дій за ч. 1 ст.286 КК України, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності такої її позиції, а відтак діяння, яке поставлено обвинуваченій у провину, дійсно мало місце, вчинене нею, і отримало правильну кримінально-правову оцінку та визнано самою обвинуваченою.

Крім того, судом встановлено, що обвинувачена цілком розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 46 КК України, а також наслідки закриття провадження з цієї підстави і після роз`яснення цих положень наполягала на закритті провадження з підстав, передбачених ст. 46 КК України.

Відповідно до ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Для застосування вказаної норми необхідною є сукупність таких умов: 1) особа вчинила злочин уперше; 2) вчинення злочину невеликої тяжкості або необережного злочину середньої тяжкості, при цьому не вимагається, щоб ними були злочини, кримінальне провадження щодо яких здійснюється у формі приватного обвинувачення; 3) вчинений злочин не належить до числа корупційних; 4) примирення з потерпілим; 5) відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди. Крім того, неважливо, щоб особа, яка вчинила злочин, щиро покаялася й активно сприяла розкриттю злочину.

Більш широке тлумачення даної норми, а саме заборона її застосування в разі вчинення певних злочинів, за наявності всіх інших, передбачених законом підстав, є неприпустимим та суперечить основній засаді судочинства - верховенству права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Крім того, застосування в кримінальному провадженні положень КПК України щодо примирення обвинуваченого з потерпілим відповідає тим міжнародним актам, які закріплюють рекомендацію або обов`язок для держав застосовувати форми відновного правосуддя, змінюючи підхід до реакції держави на злочин та його наслідки з карального на гуманістичний. Частина 4 статті 286 КПК України передбачає, що якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" від 23 грудня 2005 року № 12 роз`яснив, що особу можна звільнити від кримінальної відповідальності лише за наявності визначених у КК України умов і підстав. Умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності є вчинення нею певного умисного злочину, незалежно від того, закінчено його чи ні, вчинений він одноособово чи у співучасті. Підставою такого звільнення може бути або певна поведінка особи після вчинення злочину, яку держава заохочує (дійове каяття, примирення винного з потерпілим, припинення злочинної діяльності та добровільне повідомлення про вчинене тощо), або настання певної події (наприклад, зміна обстановки, закінчення строків давності).

При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час судового розгляду справи повинен переконатися, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК України. Судам слід звернути увагу на те, що ухвалити рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності можна лише за наявності її згоди на закриття справи з відповідної підстави.

Відповідно до п. 4 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, умовою звільнення особи (обвинуваченого, підсудного) від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням із потерпілим (ст. 46 КК України) є вчинення нею вперше злочину невеликої тяжкості. Примирення винної особи з потерпілим (потерпілими) належить розуміти як акт прощення її ним (ними) в результаті вільного волевиявлення, що виключає будь-який неправомірний вплив, незалежно від того, яка зі сторін була ініціатором, та з яких мотивів. Звільнення винної особи від кримінальної відповідальності та закриття справи у зв`язку з примиренням із потерпілим можливе тільки в разі відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди. За наявності передбачених у ст. 46 КК України підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язковим.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачена просить звільнити її від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням з потерпілою та закрити кримінальне провадження, обвинувачена щиро розкаялася у вчиненому і відшкодувала усі збитки, кримінальне правопорушення вчинила вперше.

Потерпіла цивільний позов не заявляла, суду пояснила, що претензій матеріального і морального характеру до обвинуваченої не має.

Діяння, яке поставлено ОСОБА_6 за провину: вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

Для звільнення особи від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження судом, необхідне встановлення процесуальних та матеріально-правових підстав, визначених відповідно КПК та КК України.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 314 КПК України під час підготовчого судового засідання суд має право закрити провадження, в тому числі у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Отже, суд дійшов до висновку про наявність усіх правових підстав для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинене нею кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку з примиренням з потерпілою на підставі ст. 46 КК України, та закриття кримінального провадження.

Запобіжний захід ОСОБА_6 не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Процесуальні витрати по справі суд стягує з ОСОБА_6 на підставі ст. 124 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 26, 284, 369-372, 392 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Клопотання захисника обвинуваченої ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 задовольнити.

Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з примиренням із потерпілою.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001514 від 24 грудня 2023 року закрити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати на проведення судових експертиз в сумі 9087 (дев`ять тисяч вісімдесят сім) гривень 36 копійок.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 грудня 2023 року справа №495/13996/23, провадження №1-кс/495/2755/2023.

Речовий доказ автомобіль марки «KIA CEE'D», р.н. НОМЕР_1 , червоного кольору, який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який передано на відповідальне зберігання власнику - вважати повернутими власнику; лівий зимовий чобіт (чорного кольору, виготовленого із замшу) - повернути власнику.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку на її оскарження та може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Саратський районний суд Одеської області.

Суддя ОСОБА_1