У Х В А Л А

04.11.2024 м. Біла Церква

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4

про звільнення від відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та скасування арешту майна,

У С Т А Н О В И В:

Адвокат ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 звернулася до суду з клопотанням про звільнення засудженого від відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та скасування арешту накладеного на все його майно.

Клопотання мотивоване тим, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.02.2012 по справі № 1-179/11 ОСОБА_4 було визнано винним та засуджено за ч. 3 ст. 368 КК України до 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого йому належного майна, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків строком на три роки, з позбавленням 4 рангу державного службовця.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14.06.2012 вищезазначений вирок щодо нього залишено без змін.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 14.03.2013 зазначенні рішення суду першої та апеляційної інстанції змінено та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративного-господарських обов`язків на строк три роки з позбавленням 4 рангу державного службовця.

29.09.2013 на підставі постанови Бориспільського суду Київської області його звільнено від відбування покарання на підставі ст. 84 КК України за станом здоров`я.

Ухвалою Новоархангельского районний суд Кіровоградської області від 05.06.2014 по справі № 394/193/14-к з ОСОБА_4 достроково знято судимість.

Тому, ОСОБА_4 на даний час повністю відбув покарання та відповідно до вказаних вище статей не має судимості.

З моменту набрання законної сили ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 14.03.2013, строк давності виконання вироку не зупинявся та не переривався, тому останнім днем спливу встановленого законом строку давності для виконання вироку в частині конфіскації майна є 14.03.2023.

Таким чином, оскільки з дня набрання законної сили вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.02.2012 по справі № 1-179/11, яким визнано ОСОБА_4 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України, пройшло більше 10 років, то відповідно ч. 2 ст. 80 КК України строки давності щодо додаткового покарання, призначеного ОСОБА_4 , теж закінчилися.

У рамках кримінальної справи №47-1404 постановою слідчого в ОВС слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_6 від 23.06.2011 накладено арешт на усе майно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з витягом про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 30.09.2021 до Єдиного реєстру внесено реєстраційний запис про арешт нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_4 , реєстраційний номер обтяження 11393203.

Арешт майна після закінчення строків давності виконання обвинувального вироку непропорційно обмежує права ОСОБА_4 , оскільки держава втратила право на виконання призначеного покарання. ОСОБА_4 не ухилявся від відбування покарання, ним не було вчинено нового злочину до закінчення строку давності, що свідчить про те, що перебіг строку давності не зупинявся та не переривався.

Враховуючи, що наданий час закінчились строки давності виконання обвинувального вироку в частині конфіскації майна, а також відсутність даних про те, що ОСОБА_4 ухилявся від виконання покарання, тощо, наявні підстави для звільнення від відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна та скасування арешту, накладеного постановою слідчого.

На даний час, вбачається, що додаткове покарання у вигляді конфіскації майна засудженого не виконано. Зазначає, що втручання держави у виді арешту майна засудженого не відповідає принципам пропорційності, справедливої рівноваги між інтересами суспільства і правом особи на мирне володіння своїм майном та призводить до невиправданого обмеження права його власності у вигляді заборони відчуження, розпорядження та користування своїм майном.

Після закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, що є підставою для звільнення від відбування покарання, втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру,

Прокурор Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_7 в судовому засіданні заперечив з приводу задоволення клопотання оскільки відсутні будь-які підстави для його задоволення. При цьому вказав на те, що з часу розгляду судом 25.07.2019 у справі № 357/7979/19 аналогічного клопотання ОСОБА_4 , де йому було відмовлено у його задоволенні нічого не змінилося, рішення суду залишеється бути не виконаним.

Адвокат ОСОБА_5 просила суд задоволити клопотання з підстав вказаних у ньому. Додатково зазначила, що на час виконання вироку суду в частині конфіскації у квартирі ОСОБА_4 була зареєстрована неповнолітня дитина 2006 року народження, тому виконавчий лист було повернуто стягувачу без виконання. При цьому, ані прокурор, ані державний виконавець не вживали належних заходів для виконання рішення суду, в тому числі не зверталися до суду із позовом про виселення дитини з метою реалізації квартири. Звернула увагу на те, що обов`язок по примусовому виконанню судового рішення лежить на державному виконацю, а ОСОБА_4 не ухилявся та не перешкоджав виконанню вироку.

ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи в судове засідання не прибув, натомість надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відстуності.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінальної справи № 1-179/11 суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (подання) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом. У судове засідання викликаються засуджений, його захисник, законний представник, прокурор.

Судом встановлено, щоз метою забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна у кримінальному провадженні, постановою слідчого ОВС слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_6 від 23.06.2011 (а.с.44 т. 4) накладено арешт на будь-яке нерухоме та рухоме майно, зареєстроване на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 у межах кримінальної справи № 47-1404, порушеної щодо ОСОБА_4 за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та ОСОБА_8 за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 32183943 від 15.07.2022, виданого Першою Київською державною нотаріальною конторою (а.с.46 т.4) накладено арешт на все нерухоме ОСОБА_4 на підставі постанови слідчого про накладення арешту на майно № 47-1404 від 23.06.2011.

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.02.2012 ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі з конфіскацією всього особистого йому належного майна, з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків строком на три роки, з позбавленням 4 рангу державного службовця.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14.06.2012 вищезазначений вирок щодо нього залишено без змін.

На виконання вищевказаного вироку Білоцерківським міськрайонним судом Київської області в частині конфіскації майна засудженого ОСОБА_4 24.07.2012 до ДВС Деснянського району у м. Києві було направлено два виконавчі листи № 1-11/2012, копію вироку від 28.02.2012, копію ухвали від 14.06.2012, копію постанови про накладення арешту на майно, яке підлягає опису, копію відповіді нотаріальної контори та копію Витягу з Єдиного реєстру, копії постанов про накладення арешту на грошові кошти та квитанції до них (а.с. 141 т.8).

Для забезпечення виконання судового рішення в частині конфіскації всього особисто належного ОСОБА_4 майна, постановою державного виконавця відділу ДВС Деснянського районного управління поліції у м. Києві від 27.07.2012 на підставі виконавчого листа, виданого 02.07.2012 Білоцерківським міськрайонним судом Київської області накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_4 (а.с. 169 т.8)

14.03.2013 ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.02.2012 та ухвалу апеляційного суду Київської області від 14.06.2012 щодо ОСОБА_4 змінено. ОСОБА_4 призначено покарання за ч. 3 ст. 368 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративного-господарських обов`язків на строк три роки з позбавленням 4 рангу державного службовця (а.с.228-230 т.8).

Із наявної у матеріалах справи копії ухвали Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 20.09.2013 (а.с.268 т. 8) вбачається, що ОСОБА_4 звільнено від подальшого відбування покарання, призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.02.2012 у зв`язку із захворюванням на тяжку хворобу, на невідбуту частину покарання строком на 2 роки 22 місяців 15 днів.

Ухвалою Новоархангельского районний суд Кіровоградської області від 05.06.2014 (справа № 394/193/14-к) з ОСОБА_4 достроково знято судимість.

10.05.2019 до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з Деснянського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшла постанова головного державного виконавця відділу від 12.04.2019 про повернення стягувачу виконавчого листа, № 1-11, виданого Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 02.07.2012 про конфіскацію всього особистого, належного ОСОБА_4 майна на користь держави, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю зареєстрованих за боржником транспортних засобів, великовантажних та інших технологічних транспортних засобів; відсутністю відомостей про володіння боржником пакетами акції емітента ( 10 відсотків і більше статутного капіталу). Згідно відповіді Київського міського БТІ за боржником зареєстровано частину квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу ВАА № 571292 від 02.08.2002. Згідно відповіді Деснянської РДА в м. Києві у вказаній квартирі зареєстровані неповнолітні діти. Згідно відповіді служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації продаж даної квартири призведе до звуження обсягу житлових прав малолітніх дітей, а отже дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, не надано.

Відповідно до ст. 152 КВК України підставами звільнення від відбування покарання є, серед іншого, закінчення строків давності виконання обвинувального вироку.

Згідно з ч.1, 3 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: 3) п`ять років - у разі засудження до покарання у виді позбавлення волі за злочин середньої тяжкості, а також при засудженні до позбавлення волі на строк не більше п`яти років за тяжкий злочин.

Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 частини першої цієї статті, подвоюються.

Частиною 2 ст. 80 КК України встановлено, що строки давності щодо додаткових покарань визначаються основним покаранням призначеним за вироком суду.

На підставі ч.4 ст. 80 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкий злочин.

Вказані положення свідчать, про те, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Під давністю виконання обвинувального вироку розуміється сплив встановлених у законі строків з дня набрання чинності обвинувальним вироком, що виключає виконання призначеного судом покарання. Існування в Кримінальному кодексі України цього виду звільнення від відбування покарання обумовлюється недоцільністю виконання обвинувального вироку, оскільки після спливу вказаних строків його виконання не може мати належного карального і превентивного впливу, а також тим, що не вчинення засудженим у цей період нового злочину, як правило, свідчить про втрату ним суспільної небезпечності.

Загальними умовами, за яких особа, крім тих, що засуджені за злочини, передбачені ст. ст. 437-439 і ч. 1 ст. 442 КК України, або за інші злочини до довічного позбавлення волі, звільняється від відбування покарання відповідно до ст. 80 КК України, є: закінчення зазначених у ч. 1 ч.3 ст. 80 строків; не вчинення протягом цих строків нового середньої тяжкості, тяжкого або особливо тяжкого злочину; не ухилення засудженого від відбування покарання.

Отже, тривалість строків давності, передбачених, зокрема, п.1-5 ч. 1 ст. 80 КК України, диференціюється залежно від тяжкості вчиненого злочину, а також виду та міри призначеного судом покарання, у тому числі остаточного покарання за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків та початком перебігу строку давності є день набрання чинності обвинувальним вироком, який встановлюється кримінально-процесуальним законодавством.

Правила звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку, встановлені правилами ст. 80 КК України, стосуються як основного, так і додаткового покарання.

Як вбачається в матеріалів провадження, ОСОБА_4 було засуджено за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, до покарання у виді 4 років позбавлення волі з конфіскацією належного йому майна. Вирок набрав законної сили 14.06.2012. У зв`язку з цим 14.06.2017 закінчився строк давності виконання вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.02.2012 стосовно ОСОБА_4 в тому числі в частині додаткового покарання у виді конфіскації належного йому майна.

У постанові від 24.12.2015 року у справі № 5-324кс15 Верховний Суд України вказав на те, що редакція частини третьої статті 80 КК певним чином співвідноситься зі статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні частини третьої статті 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій статті 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

В матеріалах даного кримінального провадження відсутні дані про ухилення ОСОБА_4 від відбування покарання у виді конфіскації майна, а відтак відсутні підстави для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування частини третьої статті 80 КК.

Отже, ОСОБА_4 не ухилявся від відбування покарання, ним не було вчинено нового злочину до закінчення строку давності, що свідчить про те, що перебіг строку давності не зупинявся та не переривався, що також підтверджується матеріалами справи, зокрема повідомленням заступника директора Департаменту інформації МВС України ОСОБА_9 від 10.10.2024 та повідомленням начальника відділу інформаційного забезпечення учасників кримінального провадження управління інформаційного забезпечення Єдиного реєстру досудових розслідувань та інформаціно-аналітичної роботи Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 від 10.10.2024.

Таким чином, наведені обставини свідчать про закінчення строків давності виконання обвинувального вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.02.2012 в частині додаткового покарання у виді конфіскації належного ОСОБА_4 майна відповідно до приписів п. 3 ч.1, ч.2 ст. 80 КК України.

Наведений висновок підтверджується правовою позицією Верховного Суду України щодо застосування ст. 80 КК України. Так, правовим висновком Верховного Суду України, наведеному у постанові від 24.12.2015 року у справі № 5-324кс15, передбачено, що стаття 80 КК передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені нею органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати право обмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку із чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

З огляду на цю позицію ВСУ, неможливість виконання вироку суду через відсутність дозволу служби у справах дітей на вчинення правочинів щодо нерухомого майна та такі дії ОСОБА_4 як самостійне не зняття з реєстрації з вказаної квартири неповнолітньої дитини не можуть бути розцінені судом як перешкоджання у виконанні вироку суду.

Суд звертає увагу на те, що державним виконавцем з часу зверення виконавчого листа до виконання 24.07.2012 не було вжито інших заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження» для примусового виконання вироку суду.

З часу поверненя стягнувачу з Деснянського районного відділу ДВС м. Київ ГТУЮЮ у м. Києві до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області виконавчого листа - 10.05.2019, останній в межах строку, визначеного ст. 12 ЗУ «Про виконавче провадження» не був повторно звернутий до виконання.

У постанові Верховного Суду у складі Третьої судової палати Касаційного кримінального суду від 21.11.2022 у справі №754/17643/21 вказано про те, що ст. 80 КК України у передбачає нормативне регулювання інституту звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та встановлює імперативні строки, сплив яких є безумовною підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому покарання.

Таким чином, Верховним Судом акцентується увага на безумовності звільнення засудженого від відбування покарання у випадку спливу строків, встановлених ст. 80 КК України.

Враховуючи вищевикладене, та також те, що вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.02.2012 в частині додаткового покарання у виді конфіскації належного ОСОБА_4 майна виконано не було, з дня набрання чинності вказаним обвинувальним вироком минуло понад 10 років, строки давності не зупинялися та не переривалися, закінчився строк для повторного звернення виконавчого листа до виконання, суд приходить висновку про доцільність звільнення засудженого від відбування зазначеного додаткового покарання.

Судом встановлено, що арешт на майно у кримінальній справі був накладений під час дії КПК України в редакції 1960 року.

Відповідно до п. 9 Розділу XI Перехідних положень КПК України (2012 року) запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно зі статтею 409 КПК України 1960 року питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішується судом, який постановив вирок.

У порядку, передбаченому статтею 411 КПК України (1960 року), суди вправі вирішувати питання, які виникають при виконанні вироку, зокрема про скасування заходів по забезпеченню цивільного позову чи можливої конфіскації майна, якщо при винесенні виправдувального вироку чи відмови в позові або незастосування конфіскації вироком ці заходи не скасовані.

Відповідно до ч. 6 ст. 126 КПК України (1960 року) накладення арешту на майно скасовується, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. Відповідно до ст. ст. 125-126 КПК України (1960 року) арешт на майно по кримінальній справі накладається з метою забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна.

Відповідно до ст. 13 Конституції України держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності». Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, і ніхто не може бути протиправне позбавлений права власності (ст. 41 Конституції України).

Згідно з п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.1990 «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироку суду», суд в порядку ст. ст. 409, 411 КПК України (1960 року) вправі на стадії виконання вироку вирішити питання про скасування заходів забезпечення позову чи можливої конфіскації майна, якщо при постановленні вироку ці заходи скасовані не були.

Враховуючи вищевикладене, оскільки метою накладення арешту було забезпечення можливої конфіскації у порядку виконання вироку суду, але стосовно призначеного ОСОБА_4 додаткового покарання у вигляді конфіскації майна сплинув визначений у Кримінальному кодексі України строк давності виконання вироку, що у свою чергу, є підставою для звільнення засудженого від відбування покарання, а тому суд приходить до висновку, що арешт майна, накладений постановою слідчого постановою слідчого в ОВС слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_6 від 23.06.2011 в рамках кримінальної справи № 47-1404 необхідно скасувати.

Суд вважає необгрунтованою позицію сторони обвинувачення щодо відсутності підстав для задоволення клопотання, посилаючись на те, що Білоцерківським міськрайонним судом Київської області 25.07.2019 у справі № 357/7979/19 розглядалося аналогічне клопотання у задоволенні якого було відмовлено. Суд вважає клопотання вмотивованим та таким, що грунтується на чинному законодавстві, підстави такого звільнення передбачені як КК України (1960 року) так і КК України (в редакції 2001 року). З часу приведення вироку до виконання і по час заявлення клопотання минуло більше 10 років, однак державою за цей час не вчинено дій направлених на виконання додаткової міри покарання призначеного ОСОБА_4 .

Факт накладення арешту на майно без вчинення активних дій направлених на виконання вироку у вигляді конфіскації майна, яке триває більше 10 років, порушує права заявника ОСОБА_4 на вільне володіння, користування та розпорядження належним йому майном, а тому не може тривати безкінечно та повинно бути обмежено у часі.

Керуючись ст. 80 КК України, ст. 409, ст.411 КПК України (в редакції Закону1960 року), ст.372, ст. 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ :

Задовольнити клопотання адвоката ОСОБА_3 , яка діє в інтересах ОСОБА_4 про звільнення від відбування додаткового покарання у виді конфіскації майна у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та скасування арешту майна.

Звільнити ОСОБА_4 від відбування додаткового покарання у вигляді конфіскації майна призначеного вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28.02.2012, який змінено ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 14.03.2013, у зв`яку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку.

Скасувати арешт, що був накладений на майно ОСОБА_4 постановою слідчого в ОВС слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області ОСОБА_6 від 23.06.2011 в рамках кримінальної справи № 47-1404.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_11