печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника підозрюваної - адвоката ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000001 від 05.01.2023 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

В С Т А Н О В И В:

26.07.2024 старший слідчий Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором, звернулася до Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000001 від 05.01.2023 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Мотивуючи клопотання, сторона обвинувачення вказує, що 06.07.2018 відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань» ОСОБА_7 (РНОКПП НОМЕР_1 ) зареєстровано як фізичну особу-підприємця, основний вид діяльності: 66.29 Інша допоміжна діяльність у сфері страхування та пенсійного забезпечення, додаткові види діяльності: 45.31 Оптова торгівля деталями та приладдям для автотранспортних засобів 46.18 Діяльність посередників, що спеціалізуються в торгівлі іншими товарами 46.31 Оптова торгівля фруктами й овочами 46.32 Оптова торгівля м`ясом і м`ясними продуктами 46.33 Оптова торгівля молочними продуктами, яйцями, харчовими оліями та жирами 46.37 Оптова торгівля кавою, чаєм, какао та прянощами 46.38 Оптова торгівля іншими продуктами харчування, у тому числі рибою, ракоподібними та молюсками 46.39 Неспеціалізована оптова торгівля продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами 46.47 Оптова торгівля меблями, килимами й освітлювальним приладдям 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення 46.51 Оптова торгівля комп`ютерами, периферійним устаткованням і програмним забезпеченням 46.69 Оптова торгівля іншими машинами й устаткованням 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля 47.21 Роздрібна торгівля фруктами й овочами в спеціалізованих магазинах 47.89 Роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет 47.99 Інші види роздрібної торгівлі поза магазинами 63.99 Надання інших інформаційних послуг, н.в.і.у. 70.22 Консультування з питань комерційної діяльності й керування.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про Національну гвардію України», Національна гвардія України є військовим формуванням з правоохоронними функціями, що входить до системи Міністерства внутрішніх справ України і призначено для виконання завдань із захисту та охорони життя, прав, свобод і законних інтересів громадян, суспільства і держави від кримінальних та інших протиправних посягань, охорони громадської безпеки і порядку та забезпечення громадської безпеки, а також у взаємодії з правоохоронними органами - із забезпечення державної безпеки і захисту державного кордону, припинення терористичної діяльності, діяльності незаконних воєнізованих або збройних формувань (груп), терористичних організацій, організованих груп та злочинних організацій.

Національна гвардія України бере участь відповідно до закону у взаємодії зі Збройними Силами України у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони.

Статтею 3 Закону України «Про Національну гвардію України» визначено, що діяльність Національної гвардії України ґрунтується на принципах верховенства права, забезпечення дотримання прав і свобод людини і громадянина, позапартійності, безперервності, законності, відкритості для демократичного цивільного контролю, прозорості, відповідальності, централізованого керівництва та єдиноначальності.

Згідно з ст. 4 Закону України «Про Національну гвардію України» Національна гвардія України у своїй діяльності керується Конституцією України, цим та іншими законами України, міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актами Президента України і Кабінету Міністрів України, а також виданими відповідно до них нормативно-правовими актами Міністерства внутрішніх справ України, іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про Національну гвардію України» держава забезпечує соціальний і правовий захист військовослужбовців, членів їхніх сімей, працівників, резервістів Національної гвардії України, а також членів сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісти, стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби (виконання обов`язків служби у військовому резерві) або постраждали в полоні у ході бойових дій (війни), в умовах правового режиму надзвичайного стану, під час проходження військової служби за межами України в порядку військового співробітництва або під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.

Також, відповідно ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» охорона здоров`я військовослужбовців забезпечується створенням сприятливих санітарно-гігієнічних умов проходження військової служби, побуту та системою заходів з обмеження дії небезпечних факторів військової служби, з урахуванням її специфіки та екологічної обстановки, які здійснюються командирами (начальниками) у взаємодії з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Турбота про збереження та зміцнення здоров`я військовослужбовців - обов`язок командирів (начальників). На них покладається забезпечення вимог безпеки при проведенні навчань, інших заходів бойової підготовки, під час експлуатації озброєння і військової техніки, проведення робіт та виконання інших обов`язків військової служби.

Так, 10.04.2015 відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України Про Національну гвардію України», ч. 1 ст. 11 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та з метою належного медичного забезпечення військовослужбовців та резервістів Національної гвардії України, 10.04.2015 Міністерством внутрішніх справ України видано наказ № 421 «Про затвердження Норм належності медичної служби для з`єднань, військових частин, підрозділів та навчальних закладів Національної гвардії України».

Відповідно до наказу до переліку предметів, які повинні знаходитись в аптечці медичній військовій індивідуальній належать: пакет перев`язувальний медичний стерильний першої допомоги з однією подушечкою або пакет перев`язувальний медичний першої допомоги; джгут кровоспинний; рукавички медичні латексні оглядові стерильні або рукавички хірургічні медичні латексні; налбуфін, розчин для ін`єкцій, 10 мг/мл по 2 мл у попередньо заповнених шприцах № 1, № 5, або Налбуфін, розчин для ін`єкцій, 10 мг/мл по 1 мл, або буторфанолу тартрат, розчин для ін`єкцій 0,2%; засіб кровоспинний медичний стерильний (гемостатик); футляр-підсумок, який розміщується на ремені спорядження; рекомендації щодо застосування вкладень.

Разом з тим, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і закон них інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України ведено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, та після його затвердження Законом України № 2102-IX від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» розпочався воєнний стан, строк дії якого неодноразово продовжувався та діє на даний час.

Відповідно до абз. 2 ч. 5 ст. 18 Закону України «Про національну безпеку України» із введенням воєнного стану Національна гвардія України приводиться в готовність до виконання завдань за призначенням в умовах дії правового режиму воєнного стану, входить до сил оборони, виконує завдання та підпорядковується відповідно до положень Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та Закону України «Про Національну гвардію України».

Також, відповідно до ч. 3 ст. 6-1 Закону України «Про Національну гвардію України» з введенням воєнного стану Національна гвардія України для виконання завдань з оборони держави приводиться в готовність до виконання завдань за призначенням і підпорядковується Головнокомандувачу Збройних Сил України, крім військових частин (підрозділів), які здійснюють конвоювання та охорону дипломатичних представництв.

Так, наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.01.2017 № 6, з метою досягнення оперативної цілі побудови системи медичного забезпечення для надання належної медичної підтримки всім завданням сил оборони затверджено Перелік лікарських засобів та медичних виробів, які повинні бути в складі аптечок медичних загальновійськових індивідуальних, аптечки автомобільної загальновійськової, наплічника медичного загальновійськового санітара та наплічника медичного загальновійськового санітарного інструктора».

Відповідно до наказу до переліку лікарських засобів та медичних виробів, які повинні бути в складі аптечок медичних загальновійськових індивідуальних входять: парацетамол 500 мг; мелоксикам 7,5 мг; ципрофлоксацин 500 мг (або левофлоксацин 500 мг); пакет перев`язувальний індивідуальний стерильний з еластичним компресійним компонентом першої допомоги із захисною вологостійкою оболонкою; бинт марлевий стерильний завдовжки 7 м, завширшки 14 см; засіб для зупинки кровотечі хімічний (бинт кровоспинний тампонувальний з гемостатичним засобом); оклюзійна торакальна пов`язка (наліпка) на гелевій основі з клапаном (або без клапана); лейкопластир на нетканій основі завдовжки 3-5 м, завширшки 2-3 см; рукавички медичні оглядові нітрилові нестерильні (розмір L або XL); термоковдра на поліетиленовій основі завширшки 160 см, завдовжки 210 см; засіб для зупинки кровотечі механічний по типу «CAT»; назофарингіальний повітровід (повітропровід, трубка) з лубрикантом; маркер водостійкий для нанесення інформації синього кольору; ножиці для розрізання одягу і взуття (атравматичні); футляр аптечки (сумка-укладка медична); картка постраждалого бійця (встановленого зразка).

Відповідно до пп. 1 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 169 «Деякі питання здійснення оборонних закупівель товарів, робіт і послуг в умовах воєнного стану» установлено, що в умовах воєнного стану оборонні та публічні закупівлі товарів, робіт і послуг здійснюються без застосування процедур закупівель та спрощених закупівель, визначених Законами України «Про публічні закупівлі» та «Про оборонні закупівлі».

Отже, при здійсненні оборонних закупівель товарів, в тому числі аптечок військових медичних індивідуальних, в умовах воєнного стану, Національна гвардія України, з метою належного медичного забезпечення особового складу під час участі у відсічі збройній агресії проти України та ліквідації збройного конфлікту шляхом ведення воєнних (бойових) дій, а також у виконанні завдань територіальної оборони, повинна керуватись нормативно-правовими актами, що регулюють перелік лікарських засобів та медичних виробів, які повинні бути в переліку аптечок медичних загальновійськових індивідуальних, в тому числі наказом Міністерства внутрішніх справ України від 10.04.2015 № 421 та наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.01.2017 № 6.

Окрім того, пп. 1 п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання здійснення оплати товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб сектору безпеки та оборони в умовах воєнного стану» від 20.03.2022 № 335 установлено, що на період воєнного стану ціна на постачання товарів, виконання робіт та надання послуг для забезпечення потреб сектору безпеки і оборони, а також інших товарів, робіт і послуг для гарантованого забезпечення потреб безпеки і оборони України визначається на підставі калькуляції витрат, сформованої виконавцем державного контракту (договору). При цьому під час розрахунку ціни враховуються всі податки та збори, загальновиробничі, адміністративні, операційні та інші витрати виконавця, пов`язані з виготовленням товарів, виконанням робіт та наданням послуг.

Під час розрахунку та встановлення цін положення щодо визначення ціни на основі розрахунково-калькуляційних матеріалів, встановлені Порядком формування та коригування очікуваної вартості товарів, робіт і послуг оборонного призначення, закупівля яких здійснюється за неконкурентною процедурою, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 березня 2021 р. № 309 (Офіційний вісник України, 2021 р., № 30, ст. 1737), та умови договорів, укладених відповідно до цього Порядку, не застосовуються.

Відповідальність за неправильність розрахунку, необґрунтованість витрат за статтями калькуляції витрат несе виконавець державного контракту (договору).

Також, згідно з ст. 265 Господарського кодексу України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 269 Господарського кодексу України, якість товарів, що поставляються, повинна відповідати стандартам, технічним умовам (у разі наявності), іншій технічній документації, яка встановлює вимоги до їх якості, або зразкам (еталонам), якщо сторони не визначать у договорі більш високі вимоги до якості товарів. Постачальник повинен засвідчити якість товарів, що поставляються, належним товаросупровідним документом, який надсилається разом з товаром, якщо інше не передбачено в договорі. У разі поставки товарів більш низької якості, ніж вимагається стандартом, технічними умовами (у разі наявності) чи зразком (еталоном), покупець має право відмовитися від прийняття і оплати товарів, а якщо товари уже оплачені покупцем, - вимагати повернення сплаченої суми.

Відповідно до ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 673 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу.

У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується.

Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

У разі продажу товару за зразком та (або) за описом продавець повинен передати покупцеві товар, який відповідає зразку та (або) опису.

Якщо законом встановлено вимоги щодо якості товару, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, який відповідає цим вимогам.

Продавець і покупець можуть домовитися про передання товару підвищеної якості порівняно з вимогами, встановленими законом.

Відповідно до ст. 678 Цивільного кодексу України покупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару.

Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару.

Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом.

Статтею 679 Цивільного кодексу України передбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Статтею 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції; одиницю виміру господарської операції, посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.

Отже, видаткова накладна є первинним документом, оскільки містить відомості про господарську операцію.

Так, листом Головного управління Національної гвардії України від 04.03.2022 доведено до ІНФОРМАЦІЯ_3 (військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України) (далі за текстом-Міжнародний центр) вимогу щодо закупівлі медичного обладнання, лікарських засобів та виробів медичного призначення: за КЕКВ 2220 «Медикаменти та перев`язувальні матеріали» на загальну суму 38 708 671 грн 60 коп та за КЕКВ 3110 «Придбання обладнання і предметів довгострокового користування» на загальну суму 33 804 810 грн.

Також, відповідно до Додатку до листа від 04.03.2022, доведено перелік товарів, які необхідно придбати, серед яких зокрема визначено, що за КЕКВ 2220 «Медикаменти та перев`язувальні матеріали» необхідно провести закупівлю лікарських засобів, перев`язувального матеріалу та виробів медичного призначення, при цьому перевагу надати аптечкам військовим медичним індивідуальним, анальгетикам, гемостатичним засобам, інфузійним розчинам та перев`язувальному матеріалу.

Так, приблизно на початку березня 2022 року, точна дата та час слідством не встановлені, ФОП ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем реєстрації, за адресою: АДРЕСА_1 , дізнався від невстановлених слідством осіб, про закупівлю Міжнародним центром аптечок військових медичних індивідуальних.

У подальшому в невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, однак не пізніше 01.04.2022, в умовах воєнного стану у ФОП ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на шахрайське заволодіння грошовими коштами Міжнародного центру, шляхом поставки аптечок військових медичних індивідуальних, які не відповідають вимогам наказу Міністерства внутрішніх справ України від 10.04.2015 № 421 «Про затвердження Норм належності медичної служби для з`єднань, військових частин, підрозділів та навчальних закладів Національної гвардії України, наказу Міністерства охорони здоров`я України від 05.01.2017 року № 6 «Про затвердження переліків лікарських засобів та медичних виробів, які повинні бути в складі аптечок медичних загальновійськових індивідуальних, аптечки автомобільної загальновійськової, наплічника медичного загальновійськового санітара та наплічника медичного загальновійськового санітарного інструктора», постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 № 753 «Про затвердження Технічного регламенту щодо медичних виробів», та не можуть використовуватись за своїм цільовим призначенням, як аптечки військові медичні індивідуальні.

Так, 01.04.2022 між Міжнародним центром (Покупцем), в особі начальника ОСОБА_8 , з однієї сторони та Фізичною особою підприємцем ОСОБА_7 (далі за текстом- ФОП ОСОБА_7 ), з другої сторони, укладено Договір № 316МС (далі за текстом - Договір).

Відповідно п.п. 1.1.-1.3. Договору, Виконавець зобов`язується поставити у власність Покупцеві товар за ДК 021:2015:33190000-8 (Медичне обладнання та вироби медичного призначення різні): аптечка військова медична індивідуальна в кількості 2310 шт. на суму 4 389 000,00 грн.

Пунктом 2.6 Договору передбачено, що відповідальність за шкоду нанесену в умовах правового режиму воєнного стану обороноздатності, державній, економічній безпеці (стосується якості, кількості, завищеної ціни товару), за ціноутворення у повному обсязі покладається на Постачальника.

Відповідно до п.п. 3.1-3.3 Договору передача (приймання-здача) товару здійснюється в пункті відвантаження: АДРЕСА_2 . Отримувачем товару є представник військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_9 (моб. телефон НОМЕР_4 ).

Приймання товару за кількістю та якістю здійснюється сторонами в порядку, що визначається чинним законодавством.

У разі поставки Продавцем неякісного товару, такий товар підлягає заміні на товар належної якості, визначений в Договорі. Всі витрати з приводу заміни неякісного товару несе Продавець.

Пунктами 4.1.-4.3. Договору передбачено, що якість товару, що поставляється Продавцем повинна відповідати вимогам чинних нормативно-правових актів та ДСТУ.

Строк придатності товару повинен відповідати строку визначеному у ДСТУ на цей вид товару з дня поставки його на склад Покупця.

У разі поставки недоброякісного товару або поставки товару з порушенням вимог договору Продавець безоплатно усуває недоліки товару в 10 денний термін.

Відповідно до п.п. 5.3-5.5. Договору на кожну партію товару, що постачається, Продавець обов`язково налає Покупцю накладну (у трьох примірниках) та декларацію виробника (свідоцтво про якість продукції), копію завірену печаткою Продавця.

Якщо під час поставки товару та його огляду якість товару викликає сумніви, складається відповідний акт. Товар, якість якого викликає сумніви, може бути направлений у присутності представника Покупця і Продавця на додаткові дослідження на відповідність вказаним ДСТУ у дві незалежні експертизи.

Тара та упаковка товару під час транспортування до місця поставки повинна бути цілісною і непошкодженою.

Пунктами 6.1.-6.2. Договору передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання своїх обов`язків за Договором Сторони несуть відповідальність передбачену відповідно до Цивільного та Господарського кодексів України, а також інших чинних нормативно-правових актів України та цим Договором.

За порушення умов Договору винна сторона відшкодовує спричинені збитки у порядку, передбаченому чинним законодавством.

Відповідно до специфікації, що є додатком 1 до Договору від 01.04.2022 № 316МС ФОП ОСОБА_7 зобов`язувався поставити Міжнародному центру аптечки військові медичні індивідуальні в кількості 2310 шт., загальною вартістю 4 389 000,00 грн.

Продовжуючи свій злочинний умисел направлений на шахрайське заволодіння грошовими коштами, ФОП ОСОБА_7 діючи з корисливих мотивів, з метою особистого протиправного збагачення, достовірно знаючи, що аптечки військові медичні індивідуальні не відповідають вимогам наказу Міністерства внутрішніх справ України від 10.04.2015 № 421 «Про затвердження Норм належності медичної служби для з`єднань, військових частин, підрозділів та навчальних закладів Національної гвардії України, наказу Міністерства охорони здоров`я України від 05.01.2017 року № 6 «Про затвердження переліків лікарських засобів та медичних виробів, які повинні бути в складі аптечок медичних загальновійськових індивідуальних, аптечки автомобільної загальновійськової, наплічника медичного загальновійськового санітара та наплічника медичного загальновійськового санітарного інструктора» та постанови Кабінету Міністрів України від 02.10.2013 № 753 «Про затвердження Технічного регламенту щодо медичних виробів», оскільки не можуть використовуватись за своїм цільовим призначенням, як аптечки військові медичні індивідуальні, на підставі видаткової накладної № 22 від 03.06.2022 здійснив на адресу Міжнародного центру поставку аптечок військових медичних індивідуальних в кількості 2310 шт.

Поставка аптечок військових медичних індивідуальних здійснена за місцем дислокації військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України, за адресою: АДРЕСА_3 , а їх прийняття безпідставно здійснено військовослужбовцем зазначеної військової частини ОСОБА_9 , без участі представника Міжнародного центру, перевірки документів про відповідність поставлених аптечок вимогам договору від 01.04.2022 № 316МС, їх якості та відповідності нормативно-правовим актам, що регулюють перелік лікарських засобів та медичних виробів, які повинні бути в аптечці медичній військовій індивідуальній.

03.06.2022 на підставі платіжного доручення № 1761 (внутрішній номер 213090978) Міжнародним центром на рахунок ФОП ОСОБА_7 № НОМЕР_5 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк», перераховано грошові кошти в сумі 4 389 000,00 грн в якості оплати за поставку аптечок медичок військових індивідуальних, на виконання договору від 01.04.2022 № 316МС.

Разом з тим, відповідно до проведеної комплексної товарознавчої та судово-економічної експертизи від 15.07.2024, предмети поставлені ФОП ОСОБА_7 на виконання договору від 01.04.2022 № 316МС не є аптечками військовими медичними індивідуальними та не можуть використовуватись за цільовим призначенням, як аптечки військові медичні індивідуальні та встановлено спричинення матеріальної шкоди (збитків) Державному бюджету України в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 (військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України) на загальну суму 4 389 000,00 грн, за результатом поставки аптечок військових медичних індивідуальних.

Таким чином, 03.06.2022 ФОП ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою шахрайського заволодіння державними грошовими коштами, на підставі видаткової накладної № 22 від 03.06.2022, поставив на адресу Міжнародного центру предмети, які не є аптечками військовими медичними індивідуальним, в кількості 2310 шт., внаслідок чого Міжнародним центром на банківський рахунок ФОП ОСОБА_7 № НОМЕР_5 , відкритий в АТ КБ «Приватбанк» перераховано грошові кошти в сумі 4 389 000,00 грн, якими останній в подальшому заволодів та розпорядився на власний розсуд, що призвело до спричинення шкоди державі в особі ІНФОРМАЦІЯ_3 (військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України), що відповідно до ч. 4 примітки ст. 185 КК України, є особливо великим розміром.

Сторона обвинувачення вказує, що підставою застосування підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під варту є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень та наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. п 1, 2, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України.

Прокурор в судовому засіданні доводи клопотання підтримав, просив задовольнити, зазначивши, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є єдиним можливим заходом, що зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Підозрюваний та її захисник в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання, вказуючи на необґрунтованість підозри та відсутність ризиків у кримінальному провадженні, разом з тим у випадку все ж застосування запобіжного заходу просили застосувати домашній арешт у певний період.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Судовим розглядом встановлено, що Третім слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000001 від 05.01.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 425, ч. 4 ст. 426, ч. 1 ст. 209 КК України.

Нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва у зазначеному кримінальному провадженні здійснюється прокурорами Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону.

23.07.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру про те, що він підозрюється у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчинене в особливо великих розмірах, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України (чинна до 11.08.2023).

З частини 2 статті 8 та частини 5 статті 9 КПК України слідує, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно з ст.ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, жодна особа не може бути позбавлена свободи, крім випадків і відповідно до процедури, встановленої законом та судовим органом, створеним відповідно до закону.

Згідно з положеннями ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правовою допомогою захисника. Кожний затриманий має право у будь-який час оскаржити в суді своє затримання. Про арешт або затримання людини має бути негайно повідомлено родичів заарештованого чи затриманого.

Пріоритет положень Конституції над законами та підзаконними актами є очевидним та не підлягає доведенню. Окрім іншого, це підтверджено у рішенні ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» та інших справах.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя не приймає доводи сторони захисту та погоджується з доводами сторони обвинувачення та вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів та підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами, а саме:

- повідомлення Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України від 01.01.2023 № 17/3/1-8нт про виявлення ознак кримінального правопорушення;

- рапортом співробітника Департаменту військової контррозвідки Служби безпеки України від 01.01.2023 № 17/3/1-7нт про виявлення кримінального про порушення;

- листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 04.03.2022 щодо закупівлі медичного обладнання, лікарських засобів та виробів медичного призначення з додатком;

- договором про закупівлю аптечок військових медичних індивідуальних від 01.04.2022 № 316МС укладеним з ФОП « ОСОБА_7 »;

- видатковою накладною від 03.06.2022 № 22 щодо поставки ФОП « ОСОБА_7 » аптечок військових медичних індивідуальних;

- платіжним дорученням Міжнародного центру від 03.06.2022 № 1761 щодо перерахунку грошових коштів за поставку аптечок військових медичних індивідуальних;

- протоколами допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ;

- протоколом огляду мобільного телефону свідка ОСОБА_9 від 03.10.2023;

- протоколом обшуку військової частини НОМЕР_3 Національної гвардії України;

- висновком експерта від 15.07.2024 № 68/6-309/5 за результатами комплексної товарознавчої та судово-економічної експертизи;

- іншими доказами у їх сукупності.

Наряду з вказаним, слідчий суддя приймає до уваги, що у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Відтак, на даний час у кримінальному провадженні існують обставини, з якими закон пов`язує можливість перебування особи під одним із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити злочинну діяльність.

У відповідності до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний в сукупності оцінити тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, дані про особу підозрюваного, розмір майнової шкоди, в заподіянні якого підозрюється особа.

Вирішуючи питання про застосування підозрюваному запобіжного заходу суддя враховує не тільки положення, які передбачені КПК, а й вимоги пунктів 3 і 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

В той же час, слідчий суддя не в повній мірі може погодитися із ризиками, на які вказує сторона обвинувачення в клопотанні та про які прокурор наголошував у судовому засіданні.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 сг. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

Стороною обвинувачення в клопотання вказує на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий в клопотанні доведено, що ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість покарання у разі визнання підозрюваної винною у вчиненні інкримінованому кримінальному правопорушенні, ОСОБА_7 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. При цьому, посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі підозрюваної в певній мірі є безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю до 23.07.2024 процесуального статусу підозрюваного та відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не обрання їй запобіжного заходу.

Окрім цього, сторона обвинувачення стверджує, на наявність ризику передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України , який полягає у тому, що підозрювана користуючись налагодженими міцними соціальними зв`язками та здобутими знайомствами, отриманими під час вчинення кримінального правопорушення, може особисто або опосередковано негативно впливати на хід досудового слідства та судового розгляду, через прохання, погрози або іншим шляхом знищити, приховати або спотворити докази, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також речі та документи, які містять інформацію що має значення для кримінального провадження, в тому числі документацію, а отже зможе змінити вже існуючі або знищити не встановлені до кінця документи.

Проте, ані слідчим в клопотанні, ані прокурором в судовому засіданні не доведено в повній мірі вказаного ризику, а його обґрунтування по своїй суті являється формальним.

Також, слідчий у клопотанні зазначає, що ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України виражається у тому, що отримавши матеріали клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний володітиме інформацією стосовно характеризуючих, в тому числі біографічних даних свідків, які надали органу досудового розслідування викривальні покази стосовно нього, у зв`язку з чим останній перебуваючи на волі матиме можливість безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу шляхом підкупу, примусу, погроз з метою зміни або відмови їх від показів.

Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом безпосереднього допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, на даний час з об`єктивних причин не встановлено та не допитано всіх свідків у кримінальному провадженні, показання яких можуть мати важливе доказове значення.

Разом з тим, прокурором не доведено, що вказаному ризику можливо запобігти виключно застосувавши запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Так, матеріалами клопотання доведено, що ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України виражається у тому, що підозрюваний розуміючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, може будь-яким чином перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом неявки до органу досудового розслідування, прокуратури та суду, оскільки може виконувати завдання військової служби у різним місцевостях, що в подальшому, може позбавити орган досудового можливості забезпечити розслідування кримінального провадження та завершення провадження у розумні строки, у зв`язку з чим порушуватимуться права інших учасників.

Окрім цього, прокурором, в судовому засіданні доведено, що ризик передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України виражається у тому, що ОСОБА_7 може вчинити інші кримінальні правопорушення, у зв`язку із заволодінням бюджетних коштів, є ймовірність легалізації (відмивання) бюджетних коштів, одержаних злочинним шляхом, вчиняти аналогічні злочини, у зв`язку із обізнаністю підозрюваного ОСОБА_7 , що є об`єктивним ризиком продовження вказаного злочину використовуючи більше методів конспірації.

Разом з тим, на переконання слідчого судді, в світлі встановлених обставин кримінального провадження, зазначені ризики і мають ймовірність, проте доказів того, що запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе їм запобігти, слідчому судді не надано, а відтак слід вважати, що такі відсутні.

Слідчий суддя вважає, що вказані ризики можна виключити не лише шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а й застосуванням запобіжного заходу не пов`язаного з триманням особою під вартою й покладення відповідних обов`язків та застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

За таких обставин, тримання під вартою ОСОБА_7 є невиправданим, а таке втручання в його основоположні права і свободи жодним чином не забезпечить реалізацію завдань кримінального провадження та об`єктивний судовий розгляд, а відтак клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Враховуючи вказане, вбачається, що клопотання не містить переконливого обґрунтування припущень сторони обвинувачення про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України, а відтак застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим, що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та частково доведено актуальність ризиків на даний час, передбачених ст. 177 КПК України, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний період доби, у межах строку досудового розслідування, що зможе забезпечити цілі кримінального провадження та одночасно не буде допущено порушення прав ОСОБА_7 .

Питання доведеності вини підозрюваного у скоєнні інкримінованих злочинів і правильності кваліфікації його дій, з чим сторона захисту не погоджується, слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалися, оскільки це є предметом дослідження досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000001 від 05.01.2023 ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід, у межах строку досудового розслідування кримінального провадження № 0000001 від 05.01.2023, а саме до 22.09.2024 включно, у вигляді домашнього арешту у певний період доби з 23.00 год. до 06.00 год. наступної доби, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_4 , за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та прослідування в укриття цивільного захисту.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконувати процесуальні обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме :

- прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

- утримуватися від спілкування зі свідками, коло яких визначено буде письмово прокурором та іншими підозрюваними у кримінальному провадженні щодо обставин кримінального провадження;

- не відлучатись з Львівської області без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України.

Зобов`язати прокурора у кримінальному провадженні передати ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до виконання органу Національної поліції за його місцем проживання.

Обов`язок контролю за виконанням ухвали слідчого судді покладається на прокурора у кримінальному провадженні № 0000001 від 05.01.2023.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_15