Справа № 307/3301/24
Провадження №1-кс/307/629/24
У Х В А Л А

про відмову у задоволенні клопотання

09 вересня 2024 року м. Тячів

Слідчий суддя Тячівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , секретар судового засідання ОСОБА_2 , за участю прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та володільця майна ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання володільця майна ОСОБА_4 про скасування арешту тимчасово вилученого майна,

встановила:

Володілець майна ОСОБА_4 06 вересня 2024 року звернувся до слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області із клопотанням про скасування арешту тимчасово вилученого майна, в якому просить скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 09 серпня 2024 року у кримінальному провадження №0000643, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 серпня 2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України.

В обґрунтування клопотання посилався на те, що вказаною ухвалою слідчого судді накладено арешт на тимчасово вилучене майно, з метою збереження речових доказів у вказаному кримінальному провадженні шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування таким майном, зокрема, автомобілем марки «Volkswagen», моделі «Golf», номерний знак НОМЕР_1 , володільцем якого є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 та власником якого, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , є ОСОБА_5 , мешканка АДРЕСА_2 .

Із ухвали вбачається, що 07.08.2024 року, приблизно о 15 год., ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 , знаходячись на узбіччі дороги по вул. Грушевського, біля будівлі № 1 в с. Нересниця, проявив неуважність до дорожньої обстановки, не пересвідчився в безпеці свого руху і виїхав з правого узбіччя, якщо рухатись у напрямку с. Підплеша, на проїжджу частину дороги, де в цей час правою смугою руху у напрямку с. Підплеша на велосипеді їхала ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканка АДРЕСА_3 , внаслідок чого передньою частиною авто допустив на неї наїзд, у зв?язку з чим ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді політравма (під питанням), перелом кісток тазу.

Водночас, зазначив, що власник автомобіля ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні не являється підозрюваною або обвинуваченою та арешт на автомобіль, який перебуває його, ОСОБА_4 , користуванні накладено виключно з метою збереження речових доказів.

При цьому, автомобіль на який накладено арешт, знаходиться на зберіганні на території спеціального майданчику, що не забезпечує в повній мірі збереження його в належному стані, оскільки такий постійно зазнає руйнівного впливу природних факторів.

Крім цього, зазначив, що в межах даного кримінального провадження, здійснено огляд транспортного засобу, проведено автотехнічні експертизи, майно зберігається на відкритій місцевості, а також те, що накладення арешту на вказане майно унеможливлює його використання протягом тривалого часу, вважає, що на даний час відпала потреба в арешті тимчасово вилученого майна і просить цей арешт скасувати.

Під час розгляду, володілець майна ОСОБА_4 у підтримання клопотання посилався на викладені у ньому обставини.

Прокурор Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання, оскільки даний автомобіль є знаряддям злочину та на даний час не відпали підстави для застосування арешту майна, оскільки не всі експертизи здійснені.

Заслухавши думку прокурора, володільця майна та дослідивши документи, долучені до клопотання, слідчий суддя дійшла висновку про відмову у скасуванні арешту на майно виходячи з такого.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Так, СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000643 від 08 серпня 2024 року за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області від 09 серпня 2024 року з метою збереження речових доказів накладено арешт на тимчасово вилучене майно, яке перебувало у володінні та користуванні ОСОБА_4 , власником якого є ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового розгляду - судом.

У частині другій вказаної статті цього Кодексу зазначено про те, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено не обґрунтовано.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Тобто, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

При вирішенні питання про скасування арешту майна, суд має встановити відсутність підстав для його подальшого застосування у конкретному кримінальному провадженні, розгляд якого здійснюється судом, при цьому правомірність та обґрунтованість арешту майна визначається наявністю передбачених законом підстав, зв`язком з обставинами конкретного кримінального провадження, змістом ухвали про накладення арешту та належним мотивуванням клопотання про скасування арешту.

На даний час триває досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні та проводяться відповідні слідчі дії, а вилучений транспортний засіб визнаний речовим доказом та на нього обґрунтовано накладено арешт з метою збереження речових доказів, відтак скасування арешту майна може призвести до настання наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

Ураховуючи наведене, слідчий суддя дійшла висновку про те, що володільцем майна ОСОБА_4 не доведено, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба чи арешт накладено необґрунтовано, мета, з якою накладено арешт на автомобіль не відпала, відтак вказане клопотання є передчасним.

Керуючись ст. ст. 371, 372, 376 КПК України,

постановила:

Відмовити у задоволенні клопотання володільця майна ОСОБА_4 про скасування арешту тимчасово вилученого майна, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 серпня 2024 року за № 0000643 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, накладеного на підставі ухвали слідчого судді Тячівського районного суду Закарпатської області 09 серпня 2024 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення і оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Повний текст ухвали буде складений та оголошений 13 вересня 2024 року о 14 год. 00 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1