Єдиний унікальний номер 448/1542/24
Провадження № 1-кс/448/255/24
У Х В А Л А

про арешт майна

(повний текст)

27.08.2024 року слідчий суддя Мостиського районного суду Львівської області ОСОБА_1 при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська клопотання начальника СД відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000294 від 22.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, погоджене з прокурором Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Начальник СД ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_3 , в рамках кримінального провадження №0000294 від 22.08.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, звернулася до суду із зазначеним клопотанням про арешт майна, покликаючись на те, що в ході досудового розслідування встановлено, що 21.08.2024 року під час перетину державного кордону в ПП «Шегині», що в с.Шегині, Яворівського району Львівської області громадянин України ОСОБА_5 , з метою виїзду за межі території України під час проходження паспортного контролю надав працівнику прикордонної служби військово-обліковий документ №6 від 23.07.2024 року, виданий ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідку ВЛК № 1184/29 від 16.07.2024 року, видану ІНФОРМАЦІЯ_1 та довідку ВЛК № 3785/48 від 16.07.2024 року, видану ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості у яких можуть не відповідати дійсності з ознаками підробки.

Стверджує, що 21.08.2024 року в ході проведення огляду місця події а саме залу очікування по АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено документи видані на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зокрема військово-обліковий документ № 6 від 23.07.2024р., виданий ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідку ВЛК № 1184/29 від 16.07.2024р., видану ІНФОРМАЦІЯ_1 та довідку ВЛК № 3785/48 від 16.07.2024 року, видану ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до яких ОСОБА_5 визнаний тимчасово непридатним до військової служби і за результатами проходження військово-лікарської комісії.

Зазначає, що 22.08.2024 року постановою начальника сектору дізнання ВП № 1 Яворівського РВП ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_3 вказані тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідки ВЛК, що видані на установчі дані ОСОБА_5 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

З огляду на те, що зазначені документи можуть бути предметом вчинення кримінального правопорушення, на яких можуть міститись відомості, що можуть бути використані як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, такі підпадають під ознаки речей, визначених у ст.98 КПК України, а також з метою забезпечення незмінного стану речей із моменту їх вилучення для проведення відповідних експертиз у даному кримінальному провадженні, просить накласти арешт на вищевказані тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідки ВЛК, що видані на установчі дані ОСОБА_5 .

Начальник СД ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області капітан поліції ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, однак подала клопотання в якому зазначила, що винесення даного рішення покладає на розсуд суду. При цьому у вказаному клопотанні зазначила, що на даний час прийшли відомості з ІНФОРМАЦІЯ_3 , котрі підтверджують правдивість вказаних документів.

Власник майна ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Слідчий суддя, заслухавши думку представника власника майна та представника органу досудового розслідування, дослідивши матеріали клопотання і долучені до нього матеріали, а також надані документи, приходить до наступних висновків.

Так, згідно зі ст.ст.131, 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ст.171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено:

1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна;

2) перелік і види майна, що належить арештувати;

3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном;

4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставудляарештумайна; можливість використаннямайна якдоказу укримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч.3 ст.171 КПК України, у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним устатті 98цього Кодексу.

Згідно ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням положень ст.ст.2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як вбачається з витягу з ЄРДР №0000294 від 22.08.2024р. порушено кримінальне провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України. В якості обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення зазначено, що до ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області надійшло повідомлення про те, що у пункт пропуску «Шегині» на виїзд з України, прибув гр. ОСОБА_5 , який надав тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідки ВЛК, які викликають сумніви у справжності (підроблені).

21.08.2024 року в ході проведення огляду місця події а саме залу очікування по АДРЕСА_1 , виявлено та вилучено документи видані на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема військово-обліковий документ № 6 від 23.07.2024р., виданий ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідку ВЛК № 1184/29 від 16.07.2024р., видану ІНФОРМАЦІЯ_1 та довідку ВЛК № 3785/48 від 16.07.2024 року, видану ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідно до яких ОСОБА_5 визнаний тимчасово непридатним до військової служби за результатами проходження військово-лікарської комісії.

22.08.2024 року постановою начальника СД ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_3 , вищевказане тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідки ВЛК, що видані на установчі дані ОСОБА_5 , визнано речовими доказами в межах даного кримінального провадження.

Згідно пояснень ОСОБА_5 , які знаходяться в матеріалах справи, вбачається, що він при перетині державного кордону України у пункті пропуску «Шегині», передав необхідні документи для перетину кордону, у т.ч. довідки ВЛК та тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, однак йому було повідомлено, що зазначені документи викликають сумніви у їх справжності.

Слід зазначити те, що в матеріалах справи наявна відповідь начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_6 від 23.08.2024 року за №21496, з якої відомо, що гр. ОСОБА_5 дійсно отримував тимчасове посвідчення військовозобов`язаного, видане ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також проходив ВЛК 15.07.2024 року, де його визнано тимчасово непридатним до вісйькової служби на підставі статті 81 графи ІІ, про що видана відповідна довідка №3785/48, та в подальшому направлено для проходження повторної ВЛК в ІНФОРМАЦІЯ_4 .

16.07.2024 року ОСОБА_5 пройшов ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_5 , на підставі якої видано довідку №1184/29 від 16.07.2024 року, де зазначено, що такий визнаний тимчасово непридатним до військової служби на підставі ст.81 графи ІІ.

В ході розгляду клопотання слідчий суддя приходить до висновку, що дізнавачем ОСОБА_3 не доведено мету накладення арешту, а саме не встановлено з якою метою необхідно накласти арешт, не обґрунтовано вірогідність його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Таким чином, при розгляді клопотання встановлено, що тимчасове посвідчення військовозобов`язаного та довідки військово-лікарської комісії, що видані на установчі дані гр. ОСОБА_5 , дійсно видавались на ім`я останнього.

Слідчий суддя приходить до висновку про те, що у клопотанні не доведено мету накладення арешту - збереження речових доказів.

Відповідно до ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч.1 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Складом кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України є використання завідомо підробленого документа.

Відповідно до ч.ч. 2, 4 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи.

Враховуючи те, що орган досудового розслідування у розумінні ст.132 КПК України не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, зокрема щодо необхідності збереження речового доказу, а також не надав оцінку правовим підставам арешту майна, слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність відмовити у задоволенні клопотання, з наведених вище мотивів і підстав.

Відповідно до ст.169 КПК України копія судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, копія судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна негайно після його оголошення вручається слідчому, прокурору. У разі відсутності слідчого, прокурора під час оголошення судового рішення його копія надсилається таким особам не пізніше наступного робочого дня.

Слідчий, прокурор після отримання судового рішення про відмову в задоволенні або про часткове задоволення клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, судового рішення про повне або часткове скасування арешту тимчасово вилученого майна повинні негайно вжити заходів щодо виконання судового рішення та направити повідомлення про його виконання слідчому судді.

Згідно ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.98, 107, 131-132, 170-173, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання начальника СД відділення поліції №1 Яворівського районного відділу поліції ГУ НП у Львівській області капітана поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000294 від 22.08.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, погоджене з прокурором Яворівської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_4 про арешт майна відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено 29.08.2024р.

Слідчий суддя ОСОБА_1