Справа № 347/2702/23
Провадження № 11-кп/4808/459/24
Категорія ст. 286 -1 ч.3 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2024 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

представника потерпілих ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 на вирок Косівського районного суду від 16 липня 2024 року, відносно ОСОБА_9 за ст. 286-1 ч.3 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , проживаючого як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 , вважає вирок суду першої інстанції незаконним та таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що суд першої інстанції при розгляді даного кримінального провадження не взяв до уваги докази, які були наведені ним в судовому засіданні, а саме те, що при об`їзді перешкоди у виді вибоїни на дорозі його винесло на гравійне покриття узбіччя та занесло. Він вдарився головою об стійку автомобіля і втратив свідомість, встигнувши натиснути на гальма. Перебуваючи в шоковому стані, при допомозі свідків відштовхували машину, щоб мати змогу надати першу медичну допомогу постраждалому. Вказує, що з місця події не втікав і не мав наміру, як це зазначають у своїх поясненнях свідки.

Просить вирок Косівського районного суду від 16.07.2024 року скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції. Змінити запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 в поданій апеляційній скарзі вважає, що вирок суду Косівського районного суду від 16.07.2024 року необхідно змінити, призначивши засудженому більш м`яке покарання, оскільки покарання у вигляді позбавлення волі на строк 9 років за скоєний злочин, хоч і не виходить за межі санкції ст. 286-1 ч.3 КК України, проте за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення.

Зазначає, що його підзахисний ОСОБА_9 , свою вину у вчиненому визнав повністю, підтвердив той факт, що перед керуванням автомобілем вживав алкогольні напої, у вчиненому щиро розкаюється, вперше притягається до кримінальної відповідальності, по місцю проживання характеризується позитивно, на обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, на утриманні має матір похилого віку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Просить вирок Косівського районного суду від 16.07.2024 року змінити та призначити ОСОБА_9 більш м`яке покарання із застосування вимог ст. 69 КК України.

Представник потерпілих ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , вважає їх безпідставними та необгрунтованими. Зазначає, що судом першої інстанції при постановленні вироку враховано показання обвинуваченого ОСОБА_9 , показання неповнолітніх свідків. Не вбачається невідповідності в їх показах із зазначеними у вироку суду. Самого моменту наїзду на велосипедиста, дійсно, згідно показів свідків вони не бачили, але дорожню обстановку, що безпосередньо передувала наїзд, подальші події після ДТП, розташування транспорту, слідові інформацію, виявлення потерпілого та подальші події вони деталізували при допитах. Суд, при ухвалені судового рішення, описав у вироку і врахував їх покази у сукупності доказів та надав їм оцінку з урахуванням письмових доказів.

Окрім цього зазначає, що вирок Косівського районного суду від 16.07.2024 року не підлягає зміні, оскільки призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_9 є справедливим. Судом обґрунтовано не взято до уваги як пом`якшуючу покарання обставину активне сприяння розкриттю злочину. Активного сприяння розслідуванню не було, так як первинно при оголошенні підозри і першому допиті ОСОБА_9 взагалі не давав показань і не сприяв розкриттю жодним чином. У діях обвинуваченого не вбачається і щирого каяття, під яким розуміється і осуд свого вчинку і щире жалкування про скоєне.

Смерть дитини завдала родичам потерпілого важкої моральної травми.

Просить апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Вироком суду ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286-1 ч.3 КК України та призначено покарання у виді 9 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 9 років.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_9 вказано рахувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 06.06.2023 року.

У відповідності до вимог ст. 72 ч.5 КК України, зараховано ОСОБА_9 в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення за вказаним кримінальним провадженням із дати фактичного його затримання 06.06.2023 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 500 000 гривень.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_14 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_14 моральну шкоду завдану кримінальним правопорушенням у розмірі 500 000 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави в загальному розмірі 49283,54 грн. процесуальних витрат за проведення експертиз.

Судом встановлено, що ОСОБА_9 допустив порушення правил безпеки дорожнього руху будучи особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що знижує увагу та швидкість реакції, що спричинили смерть потерпілого за наступних обставин:

5 червня 2023 року близько 22 год. 45 хв. ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що знижує увагу, швидкість реакції та унеможливлює належним чином оцінювати дорожню обстановку, керував власним автомобілем марки «Skoda Oktavia А5», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався освітленою вуличними ліхтарями ділянкою автомобільної дороги по вулиці Героїв Небесної Сотні у селі Рожнів Косівського району Івано-Франківської області у напрямку до міста Косів.

В той же час у зустрічному до ОСОБА_9 напрямку по тротуару відокремленому від автомобільної дороги узбіччям та кюветом на велосипеді рухався ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Рухаючись вищевказаною ділянкою автомобільної дороги із заокругленням у ліву сторону ОСОБА_9 порушив вимоги ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», п. 1.3., п. 1.4., п. 1.5., 1.7., п. 1.10. (в частині визначення термінів: «автомобільна дорога, вилиця (дорога)», «безпечна швидкість», «велосипедист», «видимість у напрямку руху», «водій», «дорожні умови», «обмежена оглядовість», «транспортний засіб», «учасник дорожнього руху», «населений пункт», «тротуар») розділу 1, п.п. 2.3., 2.9. розділу 2, п. 10.1. розділу 10, п. 11.13 розділу 11, п.п 12.1., 12.4. розділу 12 Правил дорожнього руху України проїжджаючи повз територію ліцею та електроопори № 545 не обрав безпечної швидкості руху, рухаючись зі швидкістю не менше 55...61 км/год, що перевищує максимально-допустиму швидкість в населеному пункті (50 км/год), проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не справився з керуванням та виїхав за межі проїзної частини автомобільної дороги праворуч на тротуар відмежований від проїзної частини узбіччям та кюветом, рухаючись тротуаром вчинив наїзд на неповнолітнього велосипедиста ОСОБА_15 .

У результаті порушення водієм ОСОБА_9 зазначених пунктів Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої неповнолітній ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у вигляді масивної крововтрати внаслідок закритої травми грудної клітки з ушкодженням органів грудної порожнини, від яких помер по дорозі до лікувального закладу.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 , підтримали подані апеляційні скарги, просили їх задовольнити, а вирок суду першої інстанції змінити, застосувавши до обвинуваченого більш м`яке покарання не пов`язане з позбавленням волі;

- прокурор заперечив з приводу поданих апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , просив залишити їх без задоволення, вирок суду першої інстанції без змін;

- представник потерпілих ОСОБА_10 заперечила, щодо поданих апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника ОСОБА_8 , вважає їх безпідставними та необгрунтованими.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Ухвалений вирок судом першої інстанції в силу ст. 370 КПК України є законним, обґрунтованим і вмотивованим, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, і відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до ст. 404 ч.1КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з вироку, висновки суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що знижує увагу та швидкість реакції, що спричинили смерть потерпілого та про кваліфікацію таких дій обвинуваченого за ст. 286-1 ч.3 КК України за обставин, викладених у вироку є обґрунтованим.

Порушень норм кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винуватість обвинуваченого, на кваліфікацію його дій, та які б могли бути підставою для скасування вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Доводи наведенні в апеляційні скарзі обвинуваченого ОСОБА_9 з приводу того, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, а свідки відносно нього надавали в суді першої інстанції неправдиві покази з приводу того, що він хотів покинути місце дорожньо транспортної пригоди, на думку колегії суддів є незаконними та необгрунтованими.

У відповідності до положень ст.94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Згідно вимог ст.84 ч.1 КПК України доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Зокрема, на підтвердження встановлених фактичних обставин кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286-1 ч.3 КК України, суд першої інстанції обґрунтовано послався на показання потерпілого ОСОБА_13 , потерпілої ОСОБА_14 , свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , неповнолітніх свідків ОСОБА_18 в присутності батька ОСОБА_19 , ОСОБА_20 в присутності батька ОСОБА_21 , а також письмові докази : витяг з ЄРДР від 06.06.2023 року, протокол затримання підозрюваного у вчиненні злочину від 06.06.2023 року, повідомлення про підозру ОСОБА_9 від 06.06.2023 року, повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри ОСОБА_9 від 20.09.2023 року, заяву ОСОБА_13 про залучення потерпілим, заяву ОСОБА_14 про залучення потерпілою, рапорт про отримання повідомлення на спецлінію 102 про дорожньо - транспортну пригоду с. Рожнів Косівського району, протокол огляду місця події від 06.06.2023 року із додатками схемою ДТП, ілюстративною таблицею якими встановлено час та місце вчиненого кримінального правопорушення; постанова про визнання речовими доказами автомобіля «Skoda Oktavia A5», реєстраційний номер НОМЕР_1 та велосипеда марки «TITAN» та двох передніх подушок безпеки автомобіля «Skoda Oktavia A5»; протокол огляду від 13.06.2023 року та постанова про визнання одягу потерпілого речовим доказом; висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_9 проведеного 06.06.2023 року в КНП «Косівська ЦРЛ», яким стверджено, що в крові ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт 0,93 %; інформаційна довідка КНП « Прикарпатський наркологічний центр Івано Франківської облради », за № 851 від 16.06.2023 року відповідно до якої в крові ОСОБА_9 виявлено етиловий спирт 0,93 %; висновок щодо результатів медичного огляду ОСОБА_9 , проведеного 06.06.2023 року в КНП «Коломийська ЦРЛ», відповідно до якої ОСОБА_9 перебував в стані алкогольного сп`яніння; висновки інженерно транспортної експертизи від 26.07.2023 року, 28.08.2023, 19.08.2023 року; висновок судово медичної експертизи від 04.08.2023 року; висновок медико криміналістичної експертизи від 24.07.2023 року; висновок молекулярно генетичної експертизи від 18.08.2023 року.

Враховуючи вищенаведені докази, у колегії суддів не виникає сумнівів у їх належності та допустимості, так як вони є послідовними, не суперечать один одному, зібрані відповідно до вимог закону та об`єктивно доводять вину ОСОБА_9 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286-1 ч.3 КК України.

Доводи захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 наведені в апеляційній скарзі з приводу того, що судом першої інстанції при призначенні його підзахисному покарання було не в повній мірі враховано всі пом`якшуючі обставини та призначено надто суворе покарання, на думку колегії суддів є безпідставними та необгрунтованими.

За правилами кримінального закону покарання, призначене особі за скоєний злочин, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому вигляді й розмірі, яке з урахування ступеня тяжкості скоєного злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження скоєння нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, та й іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до загальної частини цього кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка скоїла злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення зобов`язують суд при призначені покарання врахувати не лише ступінь тяжкості скоєного злочину та обставини, що обтяжують покарання, а й особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції призначаючи покарання обвинуваченому дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання і врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання в силу ст. 66, 67 КК України.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 судом першої інстанції визнано щире каяття та вперше притягнення до кримінальної відповідальності.

Обставин, які відповідно до ст.67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Щодо тверджень наведених в поданій апеляційній скарзі захисником ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 з приводу того, що судом першої інстанції не враховано при призначенні його підзахисному покарання те, що він визнав свою вину, щиро розкаявся та активно сприяв в розкриттю злочину, судова колегія вважає їх безпідставними та необгрунтованими, оскільки судом дані обставини були враховані.

Стаття 65 КК України передбачає, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а згідно ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових злочинів, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України.

Як під час розгляду провадження в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, не встановлено підстав для висновку про можливість застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_9 ст. 75 чи ст. 69 КК України.

Більш м`яке покарання за ст. 286 -1 ч.3 КК України не відповідатиме ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, не буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід залишити без задоволення, як необґрунтовану. Доводи апеляційних скарг обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 повністю спростовуються висновками суду першої інстанції, які є обґрунтованими належними доказами, яким дана вичерпна правова оцінка.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405,407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 16 липня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_9 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286-1 ч.3 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, засудженим у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_5

ОСОБА_4