Провадження №1-кп/522/3249/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд у спрощеному провадженні, на підставі обвинувального акту, у кримінальному провадженні №0000492 внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16.09.2024 р., у залі Приморського районного суду м. Одеси, стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, українця, не працевлаштованого, із середньою освітою, не одруженого, який мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 26.02.2024 р. Приморським районним судом м.Одеси за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік; на розгляді Приморського районного суду м. Одеси перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за ч. 4 ст.185 КК України,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , діючи умисно, з метою незаконного проникнення до житла особи, 16.09.2024 р. близько 20:30 години перебуваючи у дворі багатоквартирного будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , без належного дозволу власника, за відсутності передбачених законом підстав, переслідуючи умисел на порушення конституційного права щодо недоторканності житла, заліз на не житлову прибудову першого поверху вказаного будинку, підійшов до вікна квартири потерпілої ОСОБА_4 , що на другому поверсі будинку та шляхом віджиму, відчинив вікно домоволодіння останньої і через віконний пройом проник у квартиру АДРЕСА_2 , яка на підставі договору купівлі-продажу від 10.07.2019 належить ОСОБА_4 .

Кримінальне правопорушення, яке передбачене ч.1 ст.162 КК України, є кримінальним проступком.

Положеннями ч.ч.2 та 3 ст.381 КПК України передбачено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Згідно із вимогами ч.3 ст.302 КПК України, до обвинувального акту додано письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_3 , складену в присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , та за участю перекладача жестової мови ОСОБА_6 , щодо беззаперечного визнання ОСОБА_3 винуватості у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні. У даній заяві захисником підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості ОСОБА_3 , його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акту без його участі.

Згідно письмової заяви потерпілої ОСОБА_4 , вона погоджується із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлена з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України та погодилась на розгляд акта у спрощеному провадженні.

Згідно до другого речення ч. 2 ст. 382 КПК України у вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Отже, враховуючи, що учасники судового провадження не оспорюють встановлені під час дізнання обставини і згодні з розглядом обвинувального акта у спрощеному провадженні (без проведення судового розгляду, за відсутності учасників судового провадження), про що свідчать відповідні їх письмові заяви, які додані до обвинувального акта, суд, вивчивши обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 та додані до нього матеріали, які містять належні, допустимі, достовірні та достатні докази, оцінені судом відповідно до ст.94 КПК України, дійшов висновку про відсутність необхідності призначати розгляд у судовому засіданні обвинувального акта, викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, та про наявність підстав для ухвалення вироку стосовно ОСОБА_3 у спрощеному провадженні (без проведення судового розгляду, за відсутності учасників судового провадження), в порядку, передбаченому ст.ст.381-382 КПК України.

Оцінені судом додані до обвинувального акта матеріали також дають підстави для висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , про винуватість останнього в його вчиненні, про наявність фактичних підстав для визнання ним винуватості та про відповідність встановлених органом досудового розслідування обставин наявним матеріалам досудового розслідування та формулюванню обвинувачення, визнаного судом доведеним. Суд також погоджується з кваліфікацією дій обвинуваченого за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, який передбачений ч.1 ст.162 КК України, а саме незаконне проникнення до житла.

До обставин, які відповідно до ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , суд відносить: щире каяття.

До обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд відносить: рецидив злочинів.

За вчинення проступку, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 162 КК України, передбачено покарання у виді штрафу від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк до двох років, або обмеження волі на строк до трьох років.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд у відповідності до ст.ст.65-67 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставину, що пом`якшує покарання, а також обставину, яка обтяжує покарання винного.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_3 необхідно для його виправлення та запобігання нових кримінальних правопорушень призначити покарання у виді обмеження волі в мінімальних межах строку обмеження волі, передбаченого ч.2 ст.61 КК України, та санкцією ч.1 ст.162 КК України.

Згідно ст. 61 КК України, покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці. Обмеження волі встановлюється на строк від одного до п`яти років. Обмеження волі не застосовується до неповнолітніх, вагітних жінок і жінок, що мають дітей віком до чотирнадцяти років, до осіб, що досягли пенсійного віку, військовослужбовців строкової служби та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді обмеження волі у мінімальних межах у виді обмеження волі, передбаченого ч.2 ст.61 КК України та санкцією ч.1 ст.162 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винному.

ОСОБА_3 засуджений вироком Приморського районного суду м. Одеси від 26.02.2024 р. за вчинення ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України, обвинувачений вчинив після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання, а тому за вчинення вказаного кримінального правопорушення йому слід призначити покарання за правилами ст. 71 КК України, частково приєднавши невідбуте покарання за попереднім вироком.

Також, суд враховує, те що системний аналіз положень КК України свідчить, що у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового злочину суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими статтями 71, 72 КК України. У разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК України про звільнення від відбування покарання з випробуванням і призначати покарання за сукупністю вироків на підставі статті 71 КК України. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Суд враховує, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 26.02.2024 р., ОСОБА_3 засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік. Новий злочин вчинено ОСОБА_3 в період іспитового строку, а саме 16.09.2024 р.

Враховуючи, що ОСОБА_3 вчинив новий злочин в період іспитового строку, а також вимоги статей 71, 78 КК України, положення пунктів 10, 26 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд дійшов висновку про необхідність призначення покарання у виді обмеження волі, яке слід відбувати реально і про неможливість застосування до обвинуваченої положень ст. 75 КК України при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків.

Відтак, підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, або ж застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані, та оскільки суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст.65 КК України, визначена даним вироком міра покарання, а саме у межах санкції ч. 1 ст. 162 КК України, є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

На підставі вище зазначеного, суд вважає, що таке покарання буде законним, достатнім і справедливим для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме меті призначення покарання.

Враховуючи викладене, суд вважає, що необхідним і достатнім для виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень обвинуваченим ОСОБА_3 буде призначення йому покарання, передбаченого санкцією ч.1 ст. 162 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, а остаточне покарання слід призначити за правилами ч. ч. 1, 4 ст. 71 КК України до призначеного покарання за новим вироком повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 26.02.2024 р., та остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць.

Судові витрати відсутні.

Питання про долю речових доказів суд вирішує у відповідності до положень ст.100 КПК України.

Цивільний позов по кримінальному провадженні не заявлявся.

Керуючись ст. 50, 61, 65, 71, 162 КК України, ст. 100, 124, ч. 3 ст. 349, 367-371, 373, 374, 381 382 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, та призначити покарання за ч.1 ст.162 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. ч. 1, 4 ст.71 КК України, при призначенні покарання за сукупністю вироків, до призначеного покарання за новим вироком повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 26.02.2024 р., та остаточно призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 1 (один) місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Речові докази по справі:

-диск формату CD-диск ззаписом відеоспостереження за адресою: АДРЕСА_1 , від 14.09.2024 р. зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження та негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Приморського районного суду

м. Одеси ОСОБА_1