КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/4959/2024 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційними скаргами підозрюваного ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2024 року, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дмитров Донецької області, українця, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209, ст. 219 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , погоджене прокурором другого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209, ст. 219 КК України.

Застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15.07.2024 року включно щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209, ст. 219 КК України.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, підозрюваний ОСОБА_6 подав ідентичні за змістом та формою апеляційні скарги, в яких просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2024 року.

На обґрунтування доводів скарг підозрюваний посилається на те, що оскаржувана ухвала постановлена із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, є необґрунтованою та невмотивованою, що є порушенням вимог ст. 370 КПК України, тому підлягає скасуванню.

Вказує, що раніше при розгляді аналогічного клопотання сторони обвинувачення щодо іншого підозрюваного у даному кримінальному провадженні слідчим суддею ОСОБА_1 було заявлено самовідвід з мотивів наявності у нього конфлікту інтересів, а також його зацікавленості у вирішенні даної судової справи, який ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2024 року у справі №757/22665/24-к задоволено.

На підставі викладеного зазначає, що розгляд клопотання від 17.05.2024 року про застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відбувся неуповноваженим слідчим суддею, що є підставою для скасування винесеної ухвали.

Разом з апеляційними скаргами, підозрюваний ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, яке обґрунтоване з посиланням на те, що проголошення повного тексту оскаржуваної ухвали слідчого судді відбулося за відсутності підозрюваного та його захисника, повний текст ухвали він не отримав, тому вважає, що строк на апеляційне оскарження пропущено з поважних причин.

Захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , 24.07.2024 року подав доповнення до апеляційної скарги, в яких просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 .

Захисник, вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог процесуального кримінального закону.

Зазначає, що, відповідно до матеріалів кримінального провадження доказами на підтвердження можливого ухилення ТОВ «Краснолиманське» від сплати податку на додану вартість в період з 01.01.2022 року по 30.09.2023 року є аналітичні дослідження фінансово-господарських операцій переліку підприємств за період діяльності з 01.01.2022 року по 30.09.2023 року від 18.01.2024 №13/99-00- 08-01-01-20/32281519 (на виконання листа Офісу Генерального прокурора від 13.09.2023 року №31/2/2-39879-21) та від 09.05.2023 року №120/99-00-08-01-01-20/32281519 (на виконання листа Офісу Генерального прокурора від 16,04.2024 року №31/2/2-39879-21), на підставі яких було складено висновок експертів за результатами проведення комісійної судової економічної експертизи у кримінальному провадженні №1519/1520/24-71 від 14.02.2024 року та висновок експерта за результатами проведення судової економічної експертизи №6088/23-72 від 15.05.2024 року.

Однак, факти викладені в Аналітичному висновку за наслідками перевірки, є відображенням дій працівників податкових органів і самі по собі не породжують правових наслідків для платника податків а такий висновок, відповідно, не порушує прав останнього. Включення суб`єктом владних повноважень до бази даних інформації про таку перевірку не створює жодних перешкод для діяльності платника податку.

За таких обставин, Аналітичний висновок є внутрівідомчою службовою кореспонденцією ДФС, яка пов`язана зі здійсненням контрольних, наглядових функцій контролюючими органами, процесом прийняття рішень і передує публічному обговоренню та/або прийнято рішень та є носієм доказової інформації, який не породжує правових наслідків для платника податків, тобто не змінює стану його суб`єктивних прав та не створює жодних додаткових обов`язків для платника податків, а отже не порушує його права, чинне законодавство передбачає правові підстави для проведення такого аналітичного дослідження фінансово - господарської діяльності платників податків.

Вказує, що пунктом 61.3 статті 61 Податкового кодексу України прямо встановлено заборону органам Служби безпеки України, Національної поліції України, прокуратури, іншим правоохоронним органам та їх службовим (посадовим) особам брати участь у перевірках, що проводяться контролюючими органами, та проводити перевірки суб`єктів підприємницької діяльності з питань оподаткування.

Як вбачається із складеного висновку Державної податкової служби України, який викладений в аналітичному дослідженні від 09.05.2023 року № 120/99-00-08-01-01-20/32281519, останній складено на виконання листа Офісу Генерального прокурора від 16.04.2024 № 31/2/2-39879-21 в рамках кримінального провадження №0000862 від 07.10.2021 року.

Окрім того, висновок Державної податкової служби України викладений в аналітичному дослідженні від 18.01.2024 року № 13/99-00-08-01-01-20/32281519 (складено на виконання листа Офісу Генерального прокурора від 13.09.2023 № 31/2/2-39879-21 в рамках кримінального провадження №0000862 від 07.10.2021 року.

Тобто, прокурори Офісу Генерального прокурора, що здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000862 від 07.10.2021 року на порушення вимог пункту 61.3 статті 61 Податкового кодексу України прийняли участь у проведенні Державною податковою службою України перевірки та дослідження фінансово-господарської діяльності Товариства з обмеженою відповідальністю «Краснолиманське» () щодо наявності ознак правопорушень, пов`язаних з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансування тероризму та/або інших правопорушень за період з 01.01.2022 року по 309.20223 року.

Вказані дії прокурорів, на думку апелянта, свідчать про вчинення ними заборонених законом дій, а саме Податковим кодексом України, під час здійснення процесуального керівництва у кримінальному провадженні №0000862 від 07.10.2021 року.

Стверджує, що висновок Державної податкової служби України викладений в аналітичному дослідженні від 09.05.2023 року № 120/99-00-08-01-01-20/32281519 та висновок Державної податкової служби України викладений в аналітичному дослідженні від 18.01.2024 року № 13/99-00-08-01-01-20/32281519 є очевидно недопустимими доказами на підставі пункту 2 частини 3 статті 87 КПК України (шляхом реалізації повноважень прокурорами Офісу Генерального прокурора, які здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0000862 від 07.10.2021, не передбачених КПК України), що виключає можливість їх подальшого дослідження та врахування як доказів.

Також посилається на те, що наявність існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, стороною обвинувачення не доведено, оскільки відсутні докази того, що ОСОБА_6 буде вчиняти будь-які незаконні дії, які якимось чином можуть вплинути на досудове розслідування кримінального провадження та звертає увагу на те, що ОСОБА_6 працював та працює на ТОВ «Краснолиманське» з дотриманням всіх законів України та нормативно-правових актів України, навіть працюючи в регіоні з підвищеною небезпекою, у зв`язку з військовими діями продовжував виконувати свої обов`язки сумлінно, не переховуючись, адже Україна потребує, враховуючи сьогодення, вугілля, видобуванням якого займається ТОВ «Краснолиманське», що є основним видом діяльності товариства.

Окрім цього, захисник також вказує, що раніше при розгляді аналогічного клопотання сторони обвинувачення щодо іншого підозрюваного у даному кримінальному провадженні слідчим суддею ОСОБА_1 було заявлено самовідвід з мотивів наявності у нього конфлікту інтересів, а також його зацікавленості у вирішенні даної судової справи, який ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2024 року у справі №757/22665/24-к задоволено.

Захисник вважає, що розгляд клопотання від 17.05.2024 року про застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відбувся неуповноваженим слідчим суддею.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційні скарги з доповненнями та просили їх задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечив проти задоволення апеляційних скарг та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, посилаючись на її законність та обґрунтованість, дослідивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно статей 7, 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII від 02 червня 2016 року кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Учасники справи, яка є предметом судового розгляду, та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до вимог пункту 3 частини другої статті 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 частини третьої статті 395 КПК України якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом частини першої статті 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

Відповідно до вимог частини другої статті 113 КПК України, будь-яка процесуальна дія під час кримінального провадження має бути виконана без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

До поважних причин пропуску строку на апеляційне оскарження належать об`єктивні обставини, що перешкодили поданню апеляційної скарги у визначені законом строки.

Дослідженням матеріалів судового провадження встановлено, що клопотання про обрання запобіжного заходу розглядалось за участі підозрюваного та його захисника, проте оголошення повного тексту ухвали слідчого судді відбулось за відсутності учасників кримінального провадження.

Згідно матеріалів справи копія оскаржуваної ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2024 року підозрюваному ОСОБА_6 , який знаходиться під вартою, не направлялась.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи підозрюваного про поважність причин пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, а відтак пропущений апелянтом процесуальний строк підлягає поновленню.

Як убачається з матеріалів судового провадження, слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000862 від 07.10.2021 року, у тому числі відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209, ст. 219 КК України.

17.05.2023 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209, ст. 219 КК України.

18.05.2024 року старший слідчий в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором другого відділу другого управління процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Департаменту нагляду за додержанням законів органами Державного бюро розслідувань Офісу Генерального прокурора ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000862 від 07.10.2021 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209, ст. 219 відносно у тому числі і ОСОБА_6 .

На обґрунтування вимог даного клопотання та необхідності застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий послався на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209, ст. 219 КК України, що підтверджується наявними у справі доказами в їх сукупності, а також на ризики, передбачені пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України та зазначив, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити досягнення мети їх застосування; виключно застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2024 року задоволено вказане клопотання старшого слідчого та застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 15.07.2024 року включно.

З такими висновками слідчого судді погоджується і колегія суддів, враховуючи наступне.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання про застосування запобіжного заходу для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд згідно змісту вимог ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 , як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя з`ясував, що наведені у ньому дані, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209, ст. 219 КК України.

Як вбачається з ухвали слідчого судді, журналу судового засідання на основі наданих старшим слідчим матеріалів, які обґрунтовують клопотання, слідчий суддя дослідив клопотання і матеріали, які його обґрунтовують та правильно встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, які приведені у клопотанні старшого слідчого та доданих до нього матеріалах.

Враховуючи, що слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, встановлювати конкретну кваліфікацію діяння, за яке особа має нести кримінальну відповідальність, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні старшого слідчого докази, у слідчого судді були всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209, ст. 219 КК України.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, що підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним інкримінованих кримінальних правопорушень. Вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень доведена стороною обвинувачення та сумнівів не викликає.

Також, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, на які посилається старший слідчий у клопотанні, доведені прокурором.

Ризик переховуватися від органу досудового розслідування та суду, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, полягає в тому, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, а тому може змінити місце свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон.

Слідчий суддя вважав, що зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Таке твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, висловленою у справі «Іллійков проти Болгарії» (рішення від 26.07.2001), де Суд зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України (знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення), обґрунтовується тим, що під час проведення обшуку за місцем проведення господарської діяльності, в момент коли слідчі не могли потрапити до приміщення, знищувалися речі і документи, а тому у зв`язку з тим, що на теперішній час не встановлено всіх місць зберігання речей та документів, що мають значення для кримінального провадження, грошових коштів, одержаних злочинним шляхом, чорнових / електронних записів з алгоритмом дій учасників, у зв`язку з чим, підозрюваний може вжити заходів щодо знищення, спотворення, приховування речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Крім того, наразі встановлено, що до складу злочинної організації входили інші особи, у зв`язку з чим, підозрюваний, перебуваючи на волі та маючи свободу дій, може повідомляти відомості, які стали йому відомі в ході слідчих дій у цьому провадженні, а також інші важливі відомості, надавати вказівки на знищення, спотворення або приховання будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, що створить перешкоду для подальшого викриття фактів злочинної діяльності злочинної організації, встановлення всіх її членів та їх притягнення до кримінальної відповідальності.

Указаний ризик також підтверджується способом вчинення кримінальних правопорушень, яким притаманні вжиття конспіративних заходів діяльності злочинної організації, спілкування між її членами за допомогою месенджерів з шифруванням передачі даних, додаткового знеособлення кожного з учасників злочинної групи під час спілкування, чіткої ієрархії під час координації дій.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні), полягає в тому, що, отримавши матеріали клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний володітиме інформацією стосовно характеризуючих, у тому числі біографічних даних експертів, свідків, які надали органу досудового розслідування показання та висновки, які доводять його участь у вчиненні кримінальних правопорушень. Вказані відомості можуть надати останньому можливість, як самостійно, так і з використанням кола своїх знайомих, здійснити незаконний фізичний, психологічний тиск на названих осіб, їх підкуп, або шантаж.

Зазначені вище обставини також свідчать про наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України (перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином).

Так, у вказаному кримінальному провадженні залишаються не встановленими службові особи Міністерства енергетики України та працівники правоохоронних органів - Державної податкової служби України, які виступали пособниками у вчиненні кримінальних правопорушень, у зв`язку з чим їм відомі форми та методи проведення досудового розслідування, якими може скористатись підозрюваний. Використовуючи свою обізнаність, підозрюваний зможе перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у тому числі й шляхом спотворення відповідної інформації, що має значення для досудового розслідування, у засобах масової інформації, так як у володінні має телевізійний канал та інтернет видання.

Крім того, у підозрюваного та членів його родини наявне рухоме та нерухоме майно, і перебуваючи на волі, розуміючи ризик їх втратити у зв`язку з можливою конфіскацією, підозрюваний може спробувати здійснити відчуження чи переоформити майно на третіх осіб, що унеможливить в подальшому досягнення такої мети кримінального провадження, як забезпечення можливої конфіскації майна, як виду покарання.

ОСОБА_6 , користуючись зв`язками серед службових осіб правоохоронних і державних органів, зокрема Міністерства енергетики України, користуючись своїми фінансовими ресурсами, може як безпосередньо, так і опосередковано, здійснювати тиск на представників сторони обвинувачення та суд з метою незаконного впливу на перебіг досудового розслідування та прийняття процесуальних рішень.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у можливості підозрюваного вчинити інші кримінальні правопорушення та продовжити кримінальні правопорушення, у яких він підозрюється, підтверджується таким.

Стороною обвинувачення підозрюваному інкримінується участь у злочинній організації, ухилення від сплати податків, що призвело до фактичного ненадходження до державного бюджету коштів в особливо великих розмірах, легалізацію доходів, отриманих злочинним шляхом у великих розмірах та доведення державного підприємства до стійкої фінансової неспроможності.

Зокрема, учасники злочинної організації, незважаючи на викриття їх діяльності правоохоронними органами, можуть продовжувати планувати та готувати нові епізоди злочинної діяльності, вживаючи при цьому більш ретельних заходів конспірації, методи зв`язку між собою, місця зустрічі, а також залучаючи до виконання протиправних дій нових осіб, які раніше не потрапляли в поле зору правоохоронців.

Ґрунтуючись на зазначеному, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, наявність яких встановлена в ході розгляду клопотання старшого слідчого.

Отже, під час розгляду клопотання органу досудового розслідування, як того вимагає закон, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, достовірність підозри, недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.

Обґрунтовуючи свої висновки, слідчий суддя місцевого суду, в сукупності із зазначеним, врахував тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , та відомості про його особу.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваного ОСОБА_6 , оскільки встановлені судом обставини достатньо переконливо підтверджують, що менш суворі запобіжні заходи не можуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків в даному кримінальному провадженні.

На підставі зазначеного, всупереч твердженням апелянтів, слідчим суддею були враховані обставини справи, в сукупності з особою підозрюваного, які вказують на можливість останнім вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який на думку колегії суддів апеляційного суду, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочинів та їх наслідками, є обґрунтованим, а тому підстав вважати його занадто суворим - немає.

Таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Доводи сторони захисту про те, що органом досудового розслідування не доведено, а слідчим суддею не встановлено наявності ризиків неправомірної поведінки підозрюваного, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення. Отже, твердження в апеляційних скаргах та доповненнях до них про невмотивованість висновків суду щодо необхідності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного є безпідставними, оскільки суперечать наявним у матеріалах кримінального провадження доказам, які містять фактичні дані на підтвердження наведених слідчим суддею в ухвалі обставин.

З урахуванням обставин кримінального провадження, наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів погоджується із висновками слідчого судді щодо необхідності застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому підстав для застосування щодо останнього більш м`яких запобіжних заходів не вбачається.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , слідчий суддя своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону, а тому наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, слідчим суддею не встановлено, а також не встановлено колегією суддів під час перегляду оскаржуваної ухвали.

Наведені апелянтами доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, на даному етапі досудового розслідування свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 255, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209, ст. 219 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Ионкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Твердження апелянта про недоведеність продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, враховуючи тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають значення для кримінального провадження; незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводи скаржників про те, що раніше при розгляді аналогічного клопотання сторони обвинуваченого щодо іншого підозрюваного у даному кримінальному провадженні слідчим суддею ОСОБА_1 було заявлено самовідвід з мотивів наявності у нього конфлікту інтересів, а також його зацікавленості у вирішенні даної судової справи, який ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2024 року у справі №757/22665/24-к задоволено, не заслуговують на увагу суду та не є підставою для скасування оскаржуваної ухвали за викладених апелянтом підстав.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2024 року у справі №757/22665/24-к заяву слідчого судді ОСОБА_1 про самовідвід - задоволено.

Відведено слідчого суддю ОСОБА_1 від розгляду судового провадження за клопотанням старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000862 від 07 жовтня 2021 року щодо підозрюваного ОСОБА_11 .

Таким чином, слідчого суддю ОСОБА_1 за його заявою про самовідвід відведено від розгляду судового провадження за клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000862 від 07 жовтня 2021 року лише щодо підозрюваного ОСОБА_11 , а отже підстави для скасування ухвали слідчого судді у даній справі відносно підозрюваного ОСОБА_6 з тих мотивів, що розгляд клопотання відбувся неуповноваженим слідчим суддею, відсутні.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування та застосування підозрюваному іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів - не знаходить.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції - не виявлено.

Слід також зазначити, що законність ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18 травня 2024 року була предметом перевірки суду апеляційної інстанції, і ухвалою Київського апеляційного суду від 26 червня 2024 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , залишено без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2024 року - без змін.

Крім того, колегія суддів звертає також увагу на те, що на день апеляційного розгляду закінчився строк дії оскаржуваної ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2024 року.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг з доповненнями та скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Поновити підозрюваному ОСОБА_6 та захиснику ОСОБА_7 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2024 року.

Апеляційні скарги підозрюваного ОСОБА_6 та захисника ОСОБА_7 -залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2024 року -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4