Справа № 355/196/20
Провадження № 1-кп/359/78/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2024 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

обвинуваченого ОСОБА_12 ,

захисника ОСОБА_13 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною та відео фіксацією кримінальне провадження № 0000001, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.01.2020, яке надійшли до суду з обвинувальним актом, за обвинуваченням:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Баришівка, Баришівського району, Київської області, українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

в с т а н о в и в:

29.12.2019, близько 00 годині 10 хвилин, між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які перебували в приміщенні ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , виник словесний конфлікт стосовно вибору музики.

У подальшому, 29.12.2019, приблизно о 00 годині 48 хвилині, у ході з`ясування виниклих неприязних стосунків, у ОСОБА_12 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Відразу після цього, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння тілесних ушкоджень, ОСОБА_12 підійшов до потерпілого ОСОБА_10 , який перебував біля вхідних дверей вище вказаного ресторану, де, діючи умисно та усвідомлюючи, що його дії можуть заподіяти шкоди здоров`ю потерпілого, бажаючи та передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, ОСОБА_12 наніс декілька ударів кулаками рук в обличчя ОСОБА_10 , а саме: один удар кулаком правої руки в область обличчя потерпілому, в область скуло-орбітального комплексу зліва, лівої верхньощелепної пазухи та один удар в область верхньої щелепи.

Від отриманих ударів ОСОБА_10 розвернувся та, ледь втримавшись на ногах, почав відходити від ОСОБА_12 , але ОСОБА_12 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому, діючи умисно, підійшов до ОСОБА_10 та наніс йому знову один удар кулаком правої руки в область носа та один удар кулаком лівої руки в область правого ока.

Далі, продовжуючи свої протиправні дії, направлені на заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , ОСОБА_12 знову умисно наніс ОСОБА_10 кулаком правої руки один удар в область потилиці та два удари кулаками обох рук в область обличчя потерпілого.

Унаслідок вищевказаних протиправних дій ОСОБА_12 , у потерпілого ОСОБА_10 , згідно з висновком експерта, виявлені тілесні ушкодження у вигляді перелому скуло-орбітального комплексу зліва, перелом кісток лівої верхньощелепної пазухи, перелом верхньої щелепи по Ля Фор 1, виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмету, а саме удару рукою зжатою в кулак, перелом скуло-орбітального комплексу зліва, перелом кісток лівої верхньощелепної пазухи, перелом верхньої щелепи по Ля Фор 1, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (термін зрощення кісткової тканини більше 21 дня).

Таким чином, ОСОБА_12 обвинувачується у вчинені умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечними для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_12 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», суд, пропонуючи обвинуваченому дати пояснення щодо пред`явленого обвинувачення та відомих йому обставин справи, має одночасно роз`яснити йому зміст ст. 63 Конституції України, відповідно до якої особа не несе відповідальності за відмову давати показання або пояснення щодо себе, членів сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом (п. 1 ст. 3 КПК України). Зазначені особи не звільняються за відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Обвинувачений ОСОБА_12 користуючись своїм правом, у порядку ст. 63 Конституції України, відмовився надати покази.

Не зважаючи на те, що обвинувачений ОСОБА_12 не визнав себе винним, його вина у вчиненні кримінального правопорушення повністю підтверджується, дослідженими в судовому засіданні, доказами.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 показав, що в ніч з 28.12.2019 на 29.12.2019 його мати влаштовувала корпоратив для своїх працівників у ресторані « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: Київська область, смт. Баришівка. Було близько 15-20 осіб, серед них був і він. У ресторані було багато інших людей, які також святкували новорічні свята. Від їхньої організації була запрошена ведуча. Музику включали в порядку черги від кожної компанії самі відвідувачі. Музична апаратура стояла поряд із ним, тому на прохання він включав пісні. Близько півночі до нього підійшли, попросили включити пісню. За комп`ютером, у порядку черги, із іншої компанії чоловік включав пісню. По завершенню своєї пісні він мав включити свою пісню. Підійшовши до столу із апаратурою, щоб поставити свою пісню, у порядку черги. Поряд із столом вже знаходився ОСОБА_14 , який хотів поставити свою пісню. Потерпілий сказав обвинуваченому, що черга включати пісню його, тому включив саме свою композицію. ОСОБА_14 відреагував обурливо. Потерпілий не став загострювати увагу, включивши пісню і пішов. Через 10-15 хв. знову підійшла черга включати музику компанії потерпілого, тому він направився до апаратури. На шляху до апаратури стояв ОСОБА_15 , який двома руками відштовхнув його в груди та сказав: « ОСОБА_16 , вийдемо надвір!». У залі було гучно, тому потерпілий подумав, що обвинувачений хоче із ним поговорити. Обвинувачений ішов на вулицю попереду, він йшов позаду. Вийшовши на вулицю, поряд із рестораном, ОСОБА_15 розвернувся та кулаком правої руки наніс один удар в район виска, виличної кістки. Потерпілого від удару похитнуло, та він почав відходити від обвинуваченого. ОСОБА_12 почав підходити до нього, продовжуючи наносити удари обома руками в обличчя лівої, правої брови та голови. Обвинувачений наніс близько 12 ударів. Потерпілий зрозумів, що не зможе захиститися, та почав відбігати на інший край дороги. Обвинувачений направився за ним, продовжуючи наносити удари. Потерпілий у свій захист, щоб уникнути бійки, не наніс жодного удару обвинуваченому. ОСОБА_15 не зупинявся та бив його. У той момент потерпілий направився до входу ресторану, із якого вийшли ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які й зупинили ОСОБА_15 . Потерпілий став поряд із забором, на який оперся, та став зупиняти кров снігом, яка ішла із роту, носу та голови. Потім із ресторану вийшла ОСОБА_19 , яка підійшла до нього. Він попросив ОСОБА_20 покликати когось із його рідних. До нього вийшла його мати, яка допомогла дійти йому додому. Вдома, при світлі, він побачив, що його обличчя починає набрякати, око із лівої сторони напухло. Його зять відвіз до ОСОБА_21 . Лікар наніс близько 3-4 швів на брові та виписав направлення на рентген. Від отриманого шоку він лікарю сказав, що йшов та впав. Лікар неодноразово наполягав викликати поліцію, однак від болі та пережитого він відмовився. Він того вечора не думав, що від отриманих тілесних ушкоджень потрібно буде робити операцію. Усе тіло, голова та щелепа боліли. Був вихідний день неділя. 31.12.2019 він зробив рентген, який показав перелом лицевої щелепної кістки. Окрім того, лікар сказав, що під питанням перелом нижньої щелепи. Оскільки даної апаратури для здійснення томограми у Баришівській ЦРЛ немає, його направили в Київську обласну лікарню. 01.01.2020 він у Київській обласній лікарні пройшов томограму голови, лікар підтвердила перелом щелепної кістки, потрібно було оперувати. Того дня він звернувся до поліції, подав заяву, та відносно ОСОБА_15 було розпочато кримінальне провадження. ОСОБА_15 неодноразово телефонував для зустрічі, однак через лікування він не міг зустрітися із ним. Операцію призначили на 04.01.2020, однак вона не відбулася. 04.01.2020 до його будинку потерпілого приїхав ОСОБА_15 , який просив забрати заяву та обіцяв оплатити всі витрати на операцію. Він домовився із обвинуваченим, що після операції укладе угоду про примирення, обвинувачений погодився. Після операції він відправив обвинуваченому квитанції щодо оплати операції, однак останній на зв`язок не виходив. Згодом йомуу стало відомо, що обвинувачений не визнає себе винним.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_22 показала, що вона 28.12.2019 разом із колегами святкувала корпаратив у ресторані « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Було багато людей, окрім їхньої компанії було ще декілька компаній. Було усе спокійно та весело. Виникали деякі непорозуміння щодо музики, але дане питання швидко вирішили шляхом почерговості включення пісень кожної компанії. Буток ОСОБА_23 сидів поряд із апаратурою, де включали музику. Що і як відбувалося, їй не відомо, вона вирішила вийти на вулицю покурити. Піднімаючись східцями, побачила, як жінка та чоловік із іншої компанії вели ОСОБА_12 , паралельно промовляли: «Заспокойся!». Вона вийшла на вулицю та побачила ОСОБА_24 , який схилився на пеньочок та прикривався рукою. Окрім ОСОБА_23 на вулиці нікого не було. Вона підійшла і побачила, що обличчя ОСОБА_23 було усе в крові, ліва брова розсічена, із носу текла кров. Обличчя ОСОБА_25 . ОСОБА_23 пояснити, що трапилося, не міг та попросив покликати його сестру - ОСОБА_26 . Вона покликала ОСОБА_26 , після чого побігла до зали ресторану, щоб узяти серветки. Побачила, як ОСОБА_12 у туалеті потирав руки, потім їх мив, був дуже обурений. Поряд із ним стояли чоловік і жінка, які його заспокоювали. Вона схопила ОСОБА_12 за курточку, сказала, щоб він не залишав приміщення, бо вона викличе поліцію. ОСОБА_12 мовчки пішов. ОСОБА_10 поїхав до лікарні з родиною. Вона впевнена, що тілесні ушкодження ОСОБА_10 наніс ОСОБА_12 . Також їй відомо, що ОСОБА_10 оперували, оскільки ушкодження були серйозні. ОСОБА_12 нічого не казав, мовчки махав головою.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_27 показала, що вона сестра ОСОБА_24 . 28.12.2019 у ресторані « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , її брату ОСОБА_12 було нанесено тілесні ушкодження. У залі ресторану колективом святкували новорічний корпоратив. Окрім їхньої компанії, у ресторані святкували й інші компанії. Виникла невеличка суперечка щодо музики, але усе швидко владналося, після чого вирішили музику ставити по черзі. До неї підійшла ОСОБА_20 та повідомила, що потрібно вийти негайно на вулицю, оскільки побили ОСОБА_23 . Вона вийшла на вулицю та побачила брата усього в крові. У ОСОБА_23 була розсічена брова, із носу йшла кров, яку неможливо було зупинити. Вона почала прикладати сніг до обличчя брата. ОСОБА_23 нічого не пояснював, він не міг говорити. ОСОБА_20 пішла до ресторану, щоб принести серветки. Кров зупинити ОСОБА_23 не вдалося, тому вона пішла забрати речі брата. Паралельно вона покликала матір, яка повела ОСОБА_23 додому. Їхній будинок розташований поряд із рестораном. ОСОБА_28 був її чоловік, який завіз ОСОБА_23 до лікарні. Вона тоді була дуже схвильована. ОСОБА_20 показала компанію у якій знаходився чоловік, що побив її брата. Вона підійшла до даної компанії із словами: «Де він? ОСОБА_29 його прізвище?». У відповідь усі промовчали. Через незначний проміжок часу до неї підійшли і повідомили, що чоловік який бив її брата, знаходиться на вулиці. Також сказали, що він боксер. Вийшовши на вулицю, вона підійшла до чоловіка на якого їй вказали із словами: «Це ти побив? Твоє прізвище? Чого ти бив?». Обвинувачений відповів: «Я ОСОБА_12 ! Я винен, я несу за це відповідальність, скажіть куди прийти, я усе напишу». Із ресторану вийшов її батько, тому для уникнення конфлікту вона забрала батька, із яким вони пішли додому. Коли вони прийшли додому, ОСОБА_23 ще не привезли з лікарні. Після приїзду ОСОБА_23 із лікарні, вона побачила, що в нього зашита брова. Мати сказала, що потрібно зробити рентген, оскільки можливий перелом. Ліве око ОСОБА_23 повністю заплило. ОСОБА_23 не міг розмовляти. Усе закінчилося тим, що ОСОБА_23 оперували. Працівників поліції вона особисто не викликала. Нанесення ударів не бачила, бачила наслідки, які були жахливі.

Крім показань потерпілого та свідків, вина ОСОБА_12 у вчиненні злочину підтверджується також наступними доказами:

-витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000001 від 02.01.2020, з якого вбачається, що розпочато досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, за фактом нанесення 29.12.2019, приблизно о 01:00 год., у смт. Баришівка, по вул. Київський шлях, 46-А, біля входу в кафе «Маестро» ОСОБА_10 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, тілесних ушкоджень (т. 1 а.с.98);

-протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 01.01.2020, відповідно до якого заявник ОСОБА_10 повідомив працівникам поліції про те, що 29.12.2019, приблизно о 01:00 год., у АДРЕСА_2 , біля входу в кафе «Маестро», невстановлена особа на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, завдала тілесних ушкоджень. Указаним доказом підтверджується факт звернення потерпілого до правоохоронних органів (т.1 а.с.100);

-випискою із медичної карти стаціонарного хворого № 93076/2 ОСОБА_10 (т. 1 а.с.101-102);

-висновком експерта № 14/д від 20.02.2020 (т.1 а.с.103-104), з якого вбачається, що згідно з представленої медичної документації, у гр. ОСОБА_10 виявлені наступні тілесні ушкодження: перелом скуло-орбітального комплексу зліва; перелом кісток лівої верхньощелепної пазухи; перелом верхньої щелепи по Ля Фор 1. Виявлені тілесні ушкодження утворилися від дії тупого твердого предмету, а саме: удару рукою, зжатою в кулак. Перелом скуло-орбітального комплексу зліва; перелом кісток лівої верхньощелепної пазухи; перелом верхньої щелепи по Ля Фор 1 відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що умовили тривалий розлад здоров`я, строком понад 3 тижні (термін зрощення кісткової тканини більше 21 дня), п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6. Виявлені ушкодження у ОСОБА_10 могли утворитися за обставин, на які вказано у протоколі слідчого експерименту, за участю потерпілого ОСОБА_10 . Виявлені ушкодження у ОСОБА_10 могли утворитися за обставини, на які вказано у протоколі слідчого експерименту, за участю свідка ОСОБА_30 . Виявлені ушкодження могли утворитися від одного удару рукою, зжатою в кулак. Виявлені ушкодження не могли утворитися при однократному падінні з положення стоячи;

-протоколом перегляду відеозапису від 04.03.2020 із додатком у виді CD-R диску до нього (т.1 а.с.105-107), відповідно до якого встановлено, що на диску знаходиться один відеофайл який має назву: ХVR_сh2_main_49004944.dav. Під час перегляду відеофайлу встановлено, що при відкритті даного відео файлу відеозапис чіткий, чорно-білий та не має звуку, відеозапис не переривається. Перегляд здійснюється за участю потерпілого ОСОБА_10 . Під час перегляду відео в правій верхній частині екрану вказана дата - 2019-12-

29, та час - 00 год. 48 хв. 44 секунди. На 00 год. 48 хв. 45 сек. на відео з`являються два чоловіки, а саме ОСОБА_10 та ОСОБА_12 . У цей момент по обличчю останнього видно, що він

щось промовляє ОСОБА_10 . На 00 год. 48 хв. 48 сек. ОСОБА_12 стискає кулак правої руки,

замахується та наносить один удар кулаком правої руки в область обличчя ОСОБА_10 , а саме: в область лівої верхньої щелепи. Від удару ОСОБА_10 розвертає та ОСОБА_12 обома руками, притримавши в області ребр, штовхає ОСОБА_10 . На 00 год. 48 хв. 50 сек. ОСОБА_12 наніс лівою ногою один удар ОСОБА_10 в область спини, останній втримується на ногах та намагається відійти, і на 00 год. 48 хв. 51 сек. ОСОБА_12 кулаком правої руки замахується на ОСОБА_10 , щоб нанести удар в область голови з ліва та чи потрапляє, не відомо, оскільки на відео видно тільки тіло ОСОБА_10 . Потім ОСОБА_12 падає та виставивши руки і обпершись ними об підлогу, підіймається та знов наближається до ОСОБА_10 , який намагається уникнути ударів та відходить. На 00 год. 48 хв. 56 сек. вище вказані особи зникають. На 00 год. 48 хв. 51 сек. на відео видно, як відчиняються двері та виходить невідомий чоловік, зі слів потерпілого особа, яка перебувала в компанії з ОСОБА_12 та прямує за останнім. Через декілька секунд із вище зазначених дверей за вказаним вище невідомим чоловіком вийшла невідома жінка, яка також, зі слів потерпілого, перебувала в одній компанії з ОСОБА_12 , а саме на 00 год. 49 хв. 01 сек., яка також попрямувала до вище зазначених осіб. На 00 год. 49 хв. 18 сек. на відеозаписі видно, як невідома жінка притримує ОСОБА_12 , не пускає його до ОСОБА_10 , після чого забирає обвинуваченого та прямує з ним до вхідних дверей, але ОСОБА_12 розставляє руки та обурено щось промовляє в бік ОСОБА_10 . Потім до ОСОБА_12 та невідомої жінки підходить невідомий чоловік, який вказаний вище на відеозаписі і вони на 00 год. 49 сек. заходять до приміщення;

-протоколом проведення слідчого експерименту на місці скоєння злочину від 05.02.2020 та відеозаписом даної слідчої дії за участі потерпілого ОСОБА_10 (т.1 а.с.109-111), переглянутого в судовому засіданні. У ході цієї слідчої дії, потерпілий ОСОБА_10 , перебуваючи на місці події, у АДРЕСА_2 , біля входу в кафе «Маестро», розказав та надав чіткі пояснення з приводу того, за яких обставин він отримав тілесні ушкодження, що повністю співпадає з його показаннями наданими ним в ході його допиту під час судового розгляду. Також у ході слідчого експерименту потерпілий відтворив як саме один по відношенню до одного вони стояли із обвинуваченим ОСОБА_12 . При цьому детально розповів та показав, як саме він намагався захиститися від обвинуваченого. Потерпілий детально відтворив механізм нанесення обвинуваченим ударів, як ОСОБА_12 наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя, скуло-орбітального комплексу зліва, лівої верхньощелепної пазухи та один удар в область верхньої щелепи. Від отриманих ударів він розвернувся та ледь утримавшись на ногах, почав відходити від ОСОБА_12 , але ОСОБА_12 підійшов до нього та наніс йому один удар кулаком правої руки в область носа та один удар кулаком лівої руки в область правого ока. Далі ОСОБА_12 наніс йому кулаком правої руки один удар в область потилиці та два удари кулаками обох рук в область обличчя потерпілого.

-даними, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту від 18.02.2020 та відеозаписом даної слідчої дії, за участю свідка ОСОБА_31 (т.1 а.с.114-116), переглянутого в судовому засіданні. У ході цієї слідчої дії свідок перебуваючи у смт. Баришівка по вул. Київський шлях, 46-А, біля входу в кафе «Маестро» показала, що ОСОБА_12 29.12.2019 наніс тілесні ушкодження ОСОБА_10 . За допомогою статиста ОСОБА_31 відтворила механізм нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень ОСОБА_12 . Останній наніс ОСОБА_10 один сильний удар кулаком правої руки в область обличчя, а саме в область лівої виличної кістки, після чого ОСОБА_10 розвернуло і він почав відбігати. ОСОБА_12 наздогнав потерпілого та наніс ще один удар кулаком правої руки в область обличчя зліва;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.03.2020 (т.1 а.с.119-121). У ході цієї слідчої дії свідок ОСОБА_31 , серед пред`явлених їй фотознімків чотирьох чоловіків, впізнала особу яка зображена на фотознімку № 3, якому 29.12.2019, приблизно о 00:46 год., за адресою: АДРЕСА_2 , біля вхідних дверей до ресторану «Маестро», ОСОБА_12 наніс тілесні ушкодження. Особу потерпілого вона впізнала за овальною формою обличчя, короткою зачіскою, русявим волоссям, прямим носом, пухлими віями;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.03.2020 (т.1 а.с.122-124). У ході цієї слідчої дії свідок ОСОБА_32 , серед пред`явлених йому фотознімків чотирьох чоловіків, впізнав особу потерпілого, якому 29.12.2019, приблизно о 00:46 год., перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , біля вхідних дверей до ресторану «Маестро», ОСОБА_12 наніс тілесні ушкодження. Особу потерпілого він впізнав за овальною формою обличчя, прямим носом, короткою зачіскою, русявим волоссям.

Окрім того, стороною обвинувачення у даному кримінальному проваджені заявлялося клопотання про допит свідків ОСОБА_31 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , однак надалі прокурор у судовому засіданні відмовився від допиту вказаних свідків. Сторона захисту не наполягала на виклику вказаних свідків, разом із цим захисник відмовився від допиту свідка ОСОБА_30 . З огляду на вищевикладене та оцінюючи вищевказані досліджені судом докази у кримінальному провадженні, на думку суду, вказані обставини не перешкоджають завершенню судового розгляду в кримінальному провадженні.

Також, у судовому засіданні судом були досліджені докази, що посвідчують та характеризують особу обвинуваченого, процесуальні витрати у справі, речові докази та письмові докази, надані стороною захисту.

Указані матеріали досудового розслідування були відкриті сторонам кримінального провадження, відповідно до ст. 290 КПК України, що підтверджується протоколом про надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством, узгоджуються один з одним, у зв`язку з чим суд їх прийняв та покладає їх в основу саме обвинувального вироку.

Сторонами не наведено достатніх фактів, що свідчили б про недостовірність будь-якого із вищезазначених доказів. Тому суд вважає їх достовірними.

При цьому, судом встановлений повний порядок розгляду кримінального провадження: дослідження матеріалів кримінального провадження, допит потерпілого, свідків, обвинуваченого.

В ході судового розгляду, за клопотанням представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 , яке було задоволено судом, до матеріалів кримінального провадження було долучено та досліджено судом документи, зокрема: копію медичної карти із записами за 29.12.2019, 30.12.2019 та 02.01.2020; копію консультативного заключення від 31.12.2019; копію відповіді КНП «Баришівська ЦРЛ» від 26.10.2020; письмові пояснення свідків ОСОБА_34 , ОСОБА_27 , ОСОБА_22 ; докази відкриття даних матеріалів обвинуваченому та стороні захисту.

У той же час, суд вважає за необхідним зазначити, що відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

При цьому, судом враховується, що приписи ч. 4 ст. 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які отримано в порядку, передбаченому ст. 225 цього Кодексу, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів, згідно зі ст. 95 КПК України. Показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним процесуальним джерелом доказів - протоколом процесуальної дії (слідчого експерименту, пред`явлення для впізнання). При цьому відомості, які надаються під час слідчої (розшукової) дії - слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої (розшукової) дії, що у розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК, є документом. Таким чином, спираючись на зміст кримінальних процесуальних норм, передбачених ст. ст. 23, 84, 95, 99, 103-105, 240 КПК, Об`єднана палата Верховного Суду відзначає, що показання і протокол слідчого експерименту є окремими самостійними процесуальними джерелами доказів, які суд оцінює за правилами ст. 94 КПК.

Так, зі змісту протоколу проведення слідчого експерименту від 18.02.2020 за участю свідка ОСОБА_31 та відеозапису до нього, вбачається, що свідок побачила через скляні двері ресторану «Маестро» ОСОБА_12 , який наніс удар ОСОБА_10 кулаком правої руки в обличчя, тобто бачила та відтворила обставини конфлікту між обвинуваченим та потерпілим. Окрім того, засвідчила той факт, що обвинувачений ОСОБА_12 перший наніс удар потерпілому в обличчя, тобто підтверджує саму подію кримінального правопорушення.

У зв`язку з вищевказаним, а також враховуючи правові позиції, викладені в постановах об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 14.09.2020, у справі № 740/3597/17 та Третьої судової палати цього ж суду від 17.03.2021, у справі № 761/10306/15-к, згідно з якими слідчий експеримент є самостійним процесуальним джерелом доказів, суд приймає до уваги в якості доказу вини обвинуваченого протокол слідчого експерименту та відеозапис до нього, за участі свідка ОСОБА_31 від 18.02.2020 та покладає його в основу обвинувального вироку.

З цього приводу, суд також критично оцінює клопотання сторони захисту про визнання доказів недопустимими.

Так, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_13 , заявив клопотання про визнання доказів, які надала сторона обвинувачення, на підтвердження винуватості ОСОБА_12 , не допустимими, посилаючись на грубі порушення норм КПК України при їх збиранні. Навів доводи на недопустимість даних доказів, згідно з вимогами ч. 1 ст. 89 КПК України. Адвокат просив визнати недопустимими протокол проведення слідчого експерименту від 18.02.2020 за участі свідка ОСОБА_31 та диск із записом даної слідчої дії, посилаючись, що слідча ОСОБА_35 здійснила на свідка тиск, від якого в останньої змінилися покази. Протокол проведення слідчого експерименту від 05.02.2020, за участі потерпілого ОСОБА_10 та диск із записом даної слідчої дії захисник вважає недопустимим, посилаючись на ту обставину, що він був проведений на приватній території без добровільної згоди власника ресторану «Маестро», яка відсутня в матеріалах даного кримінального провадження, чим порушено ч. 5 ст. 240 КПК України.

У той же час, із змісту частини першої статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, хоча й можуть мати значення при оцінці допустимості доказу, зафіксованого у висновку експерта. Частиною другою даної статті передбачено, що процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

При цьому, як вбачається з відомостей, що містяться в протоколі проведення слідчого експерименту, за участі свідка від 18.02.2020 та відеозапису даної слідчої дії, під час проведення якого ОСОБА_31 самостійно, особисто підтвердила об`єктивність фіксації фактів у протоколі проведення слідчого експерименту, а також не зазначила, що під час цієї слідчої дії на неї здійснювався якість тиск. Це були початкові пояснення відібрані через незначний проміжок часу після події, і вони найбільш об`єктивно відображають обставини, що відбулися. При цьому, свідок ОСОБА_31 розповідала все добровільно без будь-якого стороннього впливу. Зазначений протокол підписаний усіма учасниками слідчої дії без будь-яких заперечень та зауважень, тому твердження сторони захисту є безпідставними та такими, що не відповідають дійсності.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КПК України під житлом особи розуміється будь-яке приміщення, яке знаходиться у постійному чи тимчасовому володінні особи, незалежно від його призначення і правового статусу, та пристосоване для постійного або тимчасового проживання в ньому фізичних осіб, а також всі складові частини такого приміщення. Не є житлом приміщення, спеціально призначені для утримання осіб, права яких обмежені за законом. Під іншим володінням особи розуміються транспортний засіб, земельна ділянка, гараж, інші будівлі чи приміщення побутового, службового, господарського, виробничого та іншого призначення тощо, які знаходяться у володінні особи.

З огляду на викладене, суд детально дослідивши в судовому засіданні протокол слідчого експерименту від 05.02.2020, за участю потерпілого ОСОБА_10 , та відеозапис даної слідчої дії, з`ясувавши обставини його проведення, приходить до висновку, що зазначена слідча дія проведена відповідно до вимог Кримінального процесуального Кодексу, протокол відповідає вимогам процесуального закону, а тому підстав сумніватися у правдивості відомостей, що в ньому зафіксовані немає, тим більше, що слідчий експеримент за участі потерпілого було проведено на вулиці поряд із рестораном «Маестро», на територія громадського користування, що не може порушувати право особи на володіння її майном. При цьому відомості зафіксовані у протоколі проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_31 , повністю узгоджуються з показаннями наданими під час допиту в судовому засіданні потерпілим ОСОБА_10 , у яких він показав на аналогічний механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , а також з письмовими доказами дослідженими в ході судового розгляду, а саме: протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 від 05.02.2020 та відеозаписом даної слідчої дії; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_31 від 03.03.2020, де вона вказала на ОСОБА_10 як на особу, яка отримала тілесні ушкодження голови та обличчя нанесені ОСОБА_12 ; протоколом пред`явлення для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_32 від 03.03.2020, де він також указав на ОСОБА_10 як на особу, яка отримала тілесні ушкодження голови та обличчю нанесені ОСОБА_12 ; протоколом перегляду відеозапису від 04.03.2020, на якому чітко зображено нанесення першого удару кулаком правої руки обвинуваченим в обличчя лівої частини потерпілого, від якого потерпілий похитнувся, а також висновком експерта № 14д, яким встановлено наявність тілесних ушкоджень у потерпілого, серед іншого, синці, забої м`яких тканин голови, обличчя, що свідчить про те, що вони є об`єктивними та такими, що відповідають дійсності, у зв`язку з чим визнає за можливе покласти дані докази в основу обвинувального вироку.

З огляду на вищевикладене, суд критично оцінює твердження сторони захисту відносно того, що протоколи пред`явлення для впізнання за фотознімками за участю свідків ОСОБА_31 та ОСОБА_36 від 03.03.2020, недопустимими доказами, так як у графі: « На запитання, чи впізнає він (вона) когось із осіб, зображених на фотознімках?» відсутнє прізвище, ім`я та по-батькові заявника, чим порушено ст.104 КПК України.

Стаття 104 КПК України не передбачає вимог щодо обов`язковості заповнення усіх граф протоколу та закреслення непотрібних граф, у зв`язку з чим посилання сторони захисту на істотні порушення вимог КПК України, є безпідставними.

Разом із цим, посилання адвоката на те, що впізнання ОСОБА_12 досудовим слідством взагалі не проводилось, суд оцінює критично.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 КПК слідчі (розшукові) дії є діями, спрямованими на отримання (збирання) доказів або перевірку вже отриманих доказів у конкретному кримінальному провадженні.

Згідно з вимогами ст. 223 КПК України для проведення слідчих дії впізнання за участі підозрюваного, є правом, а не обов`язком слідчого, а тому клопотання сторони захисту про недопустимість вказаних документів суд оцінює як безпідставне.

При цьому, відповідно до ст. 290 КПК України, прокурор або слідчий, за його дорученням, зобов`язаний надати доступ до матеріалів досудового розслідування, які є в його розпорядженні, у тому числі до будь-яких доказів, які, самі по собі або в сукупності з іншими доказами, можуть бути використані для доведення невинуватості або меншого ступеня винуватості обвинуваченого, або сприяти пом`якшенню покарання. Надання доступу до матеріалів включає в себе можливість робити копії або відображення матеріалів.

Із протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування вбачається, що 31.03.2020 обвинуваченому було надано доступ до матеріалів досудового розслідування в прошитому та пронумерованому вигляді. Це свідчить про те, що при збирані доказів стороною обвинувачення до матеріалів даної справи, за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, не допущено порушень вимог чинного законодавства, оскільки стороні захисту надано доступ до матеріалів досудового розслідування.

За таких обставин, на думку суду, відсутні передбачені законом підстави для визнання недопустимими доказами: медичної карти стаціонарного хворого № 93076/2 на ім`я ОСОБА_10 ; рентген знімки на ім`я ОСОБА_10 від 30.12.2019 №698 у кількості 2 шт.; ОКТ знімку на ім`я ОСОБА_10 від 15.01.2020; CDR диску марки ARITA, з надписом Lerbatim ОСОБА_10 від 15.01.2020.

Сторона захисту вважає, що медична картка стаціонарного хворого № 93076/2 на ім`я ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , вилучена слідчим СВ Баришівського ВП Переяслав-Хмельницького ВП ГУНП в Київській області, капітаном поліції ОСОБА_35 , з порушенням кримінально-процесуального закону, так як слідчий суддя в зазначеній вище ухвалі від 10.02.2020 надав тимчасовий доступ до медичної карти, але не надав розпорядження про надання можливості вилучення зазначеного документу, тобто не вказав вид тимчасового доступу. З ухвали слідчого судді Баришівського районного суду Київської області від 10.02.2020 вбачається, що в клопотанні слідчого СВ Баришівського ВП Переяслав-Хмельницького ВП Головного управління Національної поліції в Київській області, капітана поліції ОСОБА_35 , погодженого з прокурором Баришівського відділу Бориспільскої місцевої прокуратури Київської області ОСОБА_5 , питання, що тимчасовий доступ необхідно надати з можливістю вилучення зазначеного документа - не порушувалося, тобто форма доступу до речей і документів не вказувалася. Відповідно, слідчий суддя в своїй ухвалі, про яку зазначалось вище, надав дозвіл слідчому лише на тимчасовий доступ до медичної картки стаціонарного хворого № 93076/2 на ім`я ОСОБА_10 , але можливості вилучити даний документ слідчий суддя не надав, тому дана ухвала не надавала права слідчому вилучати даний документ. Незважаючи на те, що згідно з ухвалою вказаною вище, слідчому не надавалось дозволу на вилучення медичної картки стаціонарного хворого № 93076/2 на ім`я ОСОБА_10 , він перевищив свої службові повноваження та вилучив вказаний документ, при цьому не зазначивши в додатку до протоколу від 13.02.2020 опис вказаної медичної карти, а саме: кількості аркушів, на яких вона викладена. У цьому зв`язку захист вважає, що вилучення медичної карти стаціонарного хворого № 93076/2 на ім`я ОСОБА_10 було проведено з грубим порушення зазначених норм КПК України, а тому дана документація не може бути використана як доказ у даному кримінальному провадженні та використовуватись при проведенні судово-медичної експертизи.

Тимчасовий доступ до речей і документів є одночасно одним із видів процесуальних дій у кримінальному провадженні та одним із видів заходів його забезпечення. Відповідно до частини першої статті 159 КПК України, тимчасовий доступ до речей і документів полягає у наданні стороні кримінального провадження особою, у володінні якої знаходяться такі речі і документи, можливості ознайомитися з ними, зробити їх копії та вилучити їх (здійснити їх виїмку).

Слід зазначити, що відповідно до стаття 165 КПК України, що виконання ухвали слідчого судді, суду про тимчасовий доступ до речей і документів не передбачено, що необхідно складати протокол цієї процесуальної дії. Суд звертає увагу, що тимчасовий доступ до речей і документів, у розумінні вимог закону, у своєму змісті полягає у наданні стороні кримінального провадження можливості вилучити документи. У зв`язку з цим, судом, при вирішенні питання щодо допустимості доказів та використанні покладених в основу вироку засобів доказування, грубого порушення вимог кримінального процесуального закону не встановлено.

Окрім того, стороною захисту заявлено клопотання про визнання недопустимим доказом висновку експерта №14д від 28.02.2020, з посиланням на те, що медична документація для проведення такого висновку була здобута з грубим порушення зазначених норм КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Суд не погоджується з вказаними доводами сторони захисту виходячи із наступного. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про судову експертизу», судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, а також у випадках і на умовах, визначених цим Законом, судові експерти, які не є працівниками зазначених установ. До державних спеціалізованих установ належать: науково-дослідні установи судових експертиз Міністерства юстиції України; науково-дослідні установи судових експертиз, судово-медичні та судово-психіатричні установи Міністерства охорони здоров`я України; експертні служби Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства оборони України, Служби безпеки України та Державної прикордонної служби України.

Судом встановлено, що вищезазначена експертиза була проведена атестованим експертом у встановленому порядку, присвоєно кваліфікацію судового експерта з правом проведення певного виду судової експертизи. З огляду на вищевикладене, суддя приходить до висновку, що стороною захисту не наведено обґрунтованих доводів на порушення норм кримінального процесуального законодавства при проведенні зазначеної експертизи. До того, вказаний висновок експерта містить прямі, категоричні висновки, які повністю узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами. Отже, дослідивши висновок експерта №14д від 28.02.2020, суд вважає, що він є належним і допустимим доказом. Підстав для визнання його недопустимим суд не вбачає.

Стороною захисту заявлено клопотання про визнання недопустимим доказом протоколу тимчасового доступу до речей і документів та опису речей і документів від 26.02.2020, оскільки вбачає, що слідчий Баришівського ВП ОСОБА_35 вилучила, на підставі ухвали слідчого судді Баришівського районного суду Київської області від 18.02.2020, DVD tv 16k, 4,7 GВ/120 mіn, марки «hp» invent, помаранчевого кольору. Тобто у протоколах зазначених вище указано, що слідчий вилучила в ОСОБА_37 даний DVD диск, а не відеозапис з камер відеоспостереження ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , як вказано в ухвалі слідчого судді. При цьому відео ніхто не копіював і не вилучав, який відеозапис на даному диску не відомо та з якого носія він перенесений також невідомо. У цьому зв`язку захист вважає, що відеозапис з камер відеоспостереження ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , не вилучався, запис на даному диску не стосується даного кримінального правопорушення, а тому не може бути допустимим доказом в даному кримінальному провадженні.

Суд не приймає до уваги твердження сторони захисту, виходячи із наступного. Конституційний Суд України у рішенні №12-рп/2011 від 20.10.2011 у справі за конституційним поданням Служби безпеки України щодо офіційного тлумачення положення частини третьої статті 62 Конституції України зазначив, що визнаватися допустимими і використовуватися як доказ в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. Аналіз положення частини третьої статті 62 Конституції України про те, що «обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом», дає підстави для висновку, що обвинувачення у вчиненні злочину не може бути обґрунтоване фактичними даними, одержаними в незаконний спосіб, а саме: з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина; з порушенням встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання фактичних даних; не уповноваженою на те особою тощо.

За змістом постанови Верховного Суду України від 09.06.2016 в справі №5-360/кс 15, слідує, що Кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості в порядку, передбаченому статтею 89 КПК України.

Частиною першою статті 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд зауважує, що отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання. Аналіз положень частини другої цієї статті, у редакції від 13.04.2012, дає підстави зробити висновок, що саме вчинення з цією метою стороною обвинувачення діянь, які істотно порушують права і основоположні свободи людини, має наслідком визнання отриманих у такий неправомірний спосіб доказів недопустимими.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КПК України документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

У матеріалах кримінального провадження міститься протокол перегляду відеозапису від 04.03.2020, яким, у рамках кримінального провадження, встановлено обставини події, які мали місце біля входу у ресторан «Маестро», що розташований за адресою: Київська область, смт. Баришівка, вул. Київський шлях, 46а. DVD диск tv 16k, 4,7 GВ/120 mіn, марки «hp» invent, помаранчевого кольору складений в порядку передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України (протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії). З огляду на вищевикладене, суд критично оцінює твердження сторони захисту щодо недопустимості протоколу перегляду відеозапису від 04.03.2020 та DVD диск tv 16k, 4,7 GВ/120 mіn, марки «hp» invent, помаранчевого кольору, який отриманий на підставі протоколу тимчасового доступу до речей і документів та опису речей і документів від 26.02.2020. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність порушень слідчим у даному кримінальному провадженні вимог тимчасового доступу до речей і документів із метою вилучення DVD tv 16k, 4,7 GВ/120 mіn, марки «hp» invent, помаранчевого кольору.

Окрім того, захисник у судовому засіданні та під час судових дебатів наголошує, що відповідно до листів-відповідей КНП «Баришівська центральна районна лікарня» № 176 від 10.04.2020, № 483 від 26.10.2020, ОСОБА_10 29.12.2019 року о 00 год. 50 хв., звернувся до приймального відділення даного медичного закладу з діагнозом: забита рана лівої брови, було проведено первинну хірургічну обробку рани, накладені шви. Згідно запису в «Журналі реєстрації нещасних випадків невиробничого характеру», подія, що привела до нещасного випадку: йшов, впав на вулиці (зі слів). Дані листи, у яких не зазначені симптоми перелому скуло-орбітального комплексу, а також та обставина, що ОСОБА_10 не звернувся до поліції, яка знаходиться за 50 метрів від ресторану «Маестро», безпосередньо після скоєння злочину із заявою про нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , підтверджують непричетність останнього до даного злочину, так як медичну допомогу пов`язану з переломом скуло-орбітального комплексу, ОСОБА_10 лікарі 29.12.2019 року о 00-50 год., не надавали.

Категорія «очевидна недопустимість доказів» є оціночною. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у інформаційному листі №223-1446/0/4-12 від 05.10.2012 «Про деякі питання порядку здійснення судового розгляду в судовому провадженні у першій інстанції відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» зазначає, що відомості, матеріали та інші фактичні дані, отримані органом досудового розслідування в непередбаченому процесуальним законом порядку чи з його порушенням, є очевидно недопустимими, а це, відповідно до ч. 2 ст. 89 КПК, тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Зазначене правило застосовується й щодо доказів, отриманих унаслідок істотного порушення прав та свобод людини (ст. 87 КПК), за умови підтвердження сторонами кримінального провадження їх очевидної недопустимості. В іншому випадку суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення (п. 8).

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення у справах «Шенк проти Швейцарії» від 12.07.1988, «Тейксейра де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, «Яллог проти Німеччини» від 11.07.2006, «Шабельник проти України» від 19.02.2009, зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за загальним правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані їм докази, а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя, на недоторканість житла тощо.

З рішення Конституційного Суду України №12рп/2011 від 20.10.2011 слідує, що визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог Кримінально-процесуального кодексу. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Як зазначалося вище, суд, безпосередньо дослідивши наведені вище докази сторони обвинувачення у їх сукупності, давши їм належну оцінку, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, дійшов до наступного висновку, що потерпілим ОСОБА_10 було надано неправдиву інформацію лікарю Баришівської ЦРЛ, оскільки потерпілий перебував у шоковому стані, який супроводжувався больовим шоком від отриманих тілесних ушкоджень.

Також, позиція обвинуваченого та твердження сторони захисту, викладені під час судових дебатів, про недоведеність вчинення ОСОБА_12 кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, оскільки потерпілим не було вчасно зафіксовано звернення до поліції, а також та обставина, що потерпілий, прибувши за первиною медичною допомогою в Баришівській ЦРЛ, наголосив, що тілесні ушкодження отримано від падіння, суд вважає безпідставними та необґрунтованими, що в повному обсязі спростовуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 показав, що в ніч з 28.12.2019 на 29.12.2019, на прохання ОСОБА_12 , вони вийшли із ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_2 ». Надворі, біля входу до ресторану, ОСОБА_12 кулаком правої руки з розвороту наніс удар у ліву частину обличчя потерпілого. Після чого обвинувачений продовжував наносити удари обома руками по обличчю та голові потерпілого. У свою чергу, потерпілий не захищався та не наніс жодного удару обвинуваченому. Показання потерпілого повністю узгоджуються із відомостями, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту за його участю, з якого вбачається, що в ході проведення даної слідчої дії потерпілий надав аналогічні пояснення, чітко ствердив та детально відтворив ідентичний механізм нанесення йому ударів ОСОБА_12 , із показаннями свідка ОСОБА_31 , наданими під час проведення слідчого експерименту; показами свідка ОСОБА_22 наданими в ході судового розгляду, у яких вона зазначила, що вийшовши із ресторану « ОСОБА_38 », побачила обвинуваченого у збудженому стані, якого заспокоювали невідомі чоловік і жінка, та стан потерпілого, обличчя якого було в крові, показами свідка ОСОБА_27 наданими в ході судового розгляду, у яких вона зазначила, що під час розмови з ОСОБА_12 після даної події, останній не заперечував своєї вини та повністю підтвердив нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , а також відеоматеріалом обставин події, на якому зображено та чітко видно нанесення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , та сукупністю інших зібраних у справі доказів.

Таким чином, показання потерпілого ОСОБА_10 , як в цілому, так і в окремих деталях, узгоджуються з іншими доказами у справі, що свідчить про те, що вони є правдивими та такими, що відповідають дійсності, а тому підстав сумніватися в їх правдивості судом не встановлено.

З огляду на наведені докази, встановлено, що 29.12.2019, близько 00 годині 10 хвилин, між ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які перебували в приміщенні ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , виник конфлікт стосовно вибору музики. У подальшому, у ході з`ясування виниклих неприязних стосунків, у ОСОБА_12 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 . У ході даної події, надворі, біля входу до ресторану, обвинувачений перший наніс удар потерпілому кулаком правої руки в обличчя із лівої сторони, а потім ще декілька ударів кулаком правої руки в обличчя та голову. Це свідчить про те, що потерпілий ОСОБА_10 не наносив першим ОСОБА_12 ударів.

Вищезазначені обставини свідчить про те, що в обвинуваченого ОСОБА_12 не було необхідності негайного відвернення посягання на нього з боку потерпілого, тому що потерпілий по відношенню до нього не застосував фізичне насильство, а взагалі намагався залишити місце події. Про це свідчить той факт, що після нанесення першого удару кулаком руки в обличчя потерпілого, від якого ОСОБА_10 похитнувся на ногах, обвинувачений ОСОБА_12 продовжував безупинно наносити обома руками удари по потерпілому.

Слід зазначити, що потерпілий ОСОБА_10 надав показання, у яких він ретельно описав події, які мали місце 29.12.2019, близько 00:48 год., які є чіткими, послідовними та такими, що відповідають фактичним обставинам справи. Надані потерпілим показання не викликають сумніву у своїй достовірності та узгоджуються між собою й іншими доказами, яким надано оцінку в ході розгляду кримінального провадження. Під час судового розгляду потерпілий, як і під час проведення слідчого експерименту, не зміг вказати точну кількість ударів, яку йому наніс обвинувачений, з огляду на їх кількість, швидкоплинність подій та у зв`язку зі станом здоров`я у якому він перебував після нанесення йому ударів, однак категорично ствердив, що обвинувачений наніс йому удар біля входу до ресторану «Маестро» по обличчю, а також значну кількість ударів по обличчю та голові. Слід вказати, що наведені показання потерпілого повністю підтверджуються сукупністю інших зібраних у кримінальному провадженні доказів, детальний аналіз яких наведено вище.

Отже, оцінюючи показання потерпілого ОСОБА_10 , з точки зору їх достовірності та відповідності, слід зазначити, що вони у повній мірі узгоджуються з іншими зібраними у кримінальному провадженні та перевіреними в суді доказами в їх сукупності, є логічними, послідовними та стабільними за змістом, у зв`язку з чим суд приймає їх як правдиві та такі, що можливо покласти в основу обвинувального вироку.

Таким чином, з огляду на вищевикладені докази в їх сукупності, дії потерпілого ОСОБА_10 та його поведінка під час словесної суперечки із обвинуваченим, не свідчить про застосування до ОСОБА_12 суспільно-небезпечного посягання, яке створювало б реальну загрозу заподіянню шкоди його здоров`ю чи життю та змушувало б останнього від нього захищатися шляхом нанесення ударів. З огляду на вищевикладене, позиція обвинуваченого ОСОБА_12 щодо отримання ОСОБА_10 тілесних ушкоджень від падіння не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.

Окрім того, доводи сторони захисту щодо отримання тілесних ушкоджень потерпілим від падіння, навіть за умови такого розвитку події, суд вважає неправдивими та відкидає їх, оскільки вони повністю спростовані дослідженими судом доказами, аналіз яких наведено вище.

З огляду на викладене, суд також сприймає критично твердження адвоката ОСОБА_13 щодо відсутності звернення потерпілого до працівників поліції в день вчинення злочину та те, що факт фіксування злочину працівниками поліції через декілька днів після події, як такі, що не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході даного судового розгляду.

Таким чином, виходячи з аналізу й оцінки показань учасників судового провадження, свідків, досліджених під час судового розгляду письмових доказів, суд вважає, що стороною обвинувачення поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_12 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки у кримінальному провадженні зібрана достатня кількість належним та допустимих доказів, які вказують на доведеність його вини.

Дії ОСОБА_12 кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне заподіяння середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечними для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я. Таку кваліфікацію дій обвинуваченого суд вважає правильною.

Так, ОСОБА_12 вчинив діяння у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, тому воно заборонене кримінальним законом під загрозою кримінального покарання. Обставин, що виключають злочинність діяння обвинуваченого, не встановлено. Викладене свідчить про наявність в діяннях ОСОБА_12 ознак протиправності. Обвинувачений завдав декілька ударів кулаками рук в обличчя ОСОБА_10 , які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості. Вони не були небезпечним для життя потерпілого, але потягли тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 день. За цими ознаками тілесне ушкодження відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Водночас, матеріалами кримінального провадження спростовується можливість отримання ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесних ушкоджень унаслідок, як вказує обвинувачений, падіння потерпілого у повний зріст на вулиці дослідженими в ході судового розгляду письмовими доказами та підтверджуються висновком експерта № 14/д від 20.02.2020, яким встановлено наявність у потерпілого вищезазначених тілесних ушкоджень, які виникли від дії тупого твердого предмету, а саме удару рукою зжатою в кулак. Виявлені ушкодження у ОСОБА_10 могли утворитися за обставини, на які вказано в протоколах слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_10 , свідка ОСОБА_30 . Виявлені ушкодження могли утворитися від одного удару рукою зжатою в кулак. Виявлені ушкодження не могли утворитися при однократному падінні із положення стоячи.

Таким чином, у суду відсутні підстави вважати, що ОСОБА_12 не мав умислу на нанесення тілесних ушкоджень середньої тяжкості потерпілому.

Про наявність саме умислу на нанесення тілесних ушкоджень середньої тяжкості свідчить, також і сукупність всіх обставин вчинення злочину, зокрема спосіб, кількість нанесених ударів, їх локалізація, інтенсивність їх нанесення. Така послідовність, рішучість і динамічність дій, вчинених обвинуваченим ОСОБА_12 , характер, спосіб, механізм та сила нанесення ударів і їх спрямованість, нанесення у життєво важливу частину тіла потерпілого, а саме: голову та обличчя, і характер утворення тілесних ушкоджень у потерпілого, свідчать про цілеспрямованість умислу ОСОБА_12 , саме на заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого.

Також суд аналізує поведінку обвинуваченого, який після нанесення потерпілому ударів не намагався надати йому будь-якої допомоги, не поцікавившись його станом і необхідністю медичної допомоги та байдуже ставлячись до цього інциденту, припинив вчиняти активні дії лише завдяки стороннім особам, які відтягнули обвинуваченого.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_12 носили активний характер, були протиправними, між цими діями і їх наслідками у вигляді заподіяння потерпілому ОСОБА_10 середньої тяжкості тілесного ушкодження, існував прямий причинний зв`язок. Тілесне ушкодження обвинувачений заподіяв на ґрунті неприязних відносин, які виникли раптово, з приводу вибору та включення музики у ресторані.

Таким чином, локалізації та характер тілесного ушкодження, механізм нанесення ударів, їх раптовість, враховуючи відсутність жодних попереджувальних дій з боку обвинуваченого, свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_12 об`єктивно усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачав можливість настання наслідків у виді спричинення будь-якої за тяжкістю шкоди здоров`ю потерпілого, хоча й не конкретизував у своїй свідомості, якою саме буде така шкода. Тобто він діяв з неконкретизованим (невизначеним) умислом, за яким, незалежно від того, чи є такий умисел прямим або непрямим, настає відповідальність за фактично спричинену шкоду, у даному випадку - за умисне заподіяння ОСОБА_10 тілесного ушкодження середньої тяжкості.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в діях ОСОБА_12 наявні всі ознаки суб`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, що узгоджується з матеріалами кримінального провадження, оскільки, як встановлено судом, умисел останнього був направлений саме на умисне заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого ОСОБА_10 . Тому ОСОБА_12 повинен відповідати за фактично спричинені його протиправними діями наслідки.

За таких обставин, суд критично відноситься до позиції сторони захист в частині заперечення наявності умислу на спричинення потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень і розцінює їх як бажання виправдати протиправну поведінку обвинуваченого та добитися уникнення кримінальної відповідальності, оскільки вони повністю спростовані дослідженими судом доказами, аналіз яких наведено вище.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання визначеного санкцією ч. 1 ст. 122 КК України.

Так, судом враховується те, що ОСОБА_12 вчинив умисний нетяжкий злочин проти життя та здоров`я особи. Також враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, направленого проти життя та здоров`я іншої людини, тоді як однією із основних засад, передбачених ст. 3 Конституції України, є право людини на життя, на недоторканість; людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Тому вказане кримінальне правопорушення відносяться до кримінальних правопорушень підвищеної суспільної небезпеки.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.ст. 66-67 КК України, судом не встановлено.

Аналіз даних про особу обвинуваченого ОСОБА_12 вказує на те, що він раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, має місце реєстрації та місце постійного проживання, де характеризується позитивно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває, не одружений, на його утриманні малолітніх дітей та інвалідів немає. Обвинувачений не є інвалідом, не досяг пенсійного віку та не є військовослужбовцем.

Також при призначенні покарання суд враховує ту обставини, що обвинувачений ОСОБА_12 , ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду, жодних заходів до відшкодування завданих збитків потерпілому не вжив та навіть не намагався відшкодувати йому шкоду, зокрема витрат на тривале і складне лікування.

Крім того, поведінка обвинуваченого ОСОБА_12 під час розгляду кримінального провадження судом не свідчить про жаль з приводу вчинених дій та їх осуд, останній навіть не вибачався перед потерпілим та вину у скоєнні кримінального правопорушення так і не визнав, не зважаючи на її доведеність. Указані обставини потребують додаткового врахування, при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

З цього приводу суд вважає за доцільне призначити обвинуваченому ОСОБА_12 покарання у виді обмеження волі у межах санкції, передбаченої ч. 1 ст. 122 КК України, на максимальний строк.

Дана міра покарання відносно обвинуваченого є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та його особу.

Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

Разом з тим, виходячи із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_12 кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу (нанесення ударів), місця і часу їх вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини обвинуваченого, мотивації кримінального правопорушення (вирішення неприязних відносин), обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого та потерпілого до вчинення кримінального правопорушення, характеру і ступеню тяжкості наслідків, що настали (тривалий розлад здоров`я потерпілого), та індивідуальних особливостей обвинуваченого, зокрема, що він являється людиною молодого віку, його матеріальний та сімейний стан, спосіб та умов його життя, а саме те, що він має міцні соціальні зв`язки, раніше ні до кримінальної, ні до адміністративної відповідальності не притягувався, відсутності обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд приходить до висновку, що вищенаведені обставини істотно знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що, у своїй сукупності, утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_12 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном на два роки з визначенням відповідних обов`язків судом.

Суд, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, його тяжкість, обставин за яких він вчинений, та особу обвинуваченого, а також, застосовуючи принцип індивідуалізації та співмірності покарання, переконаний, що саме дане покарання, без ізоляції від суспільства ОСОБА_12 , але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_12 та, саме за таких обставин, буде досягнута мета покарання, яка полягає не тільки у покаранні, а й виправленні засуджених, а також, запобіганні вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У ході розгляду кримінального провадження потерпілий ОСОБА_10 пред`явив до ОСОБА_12 цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Просить суд стягнути на його користь з ОСОБА_12 матеріальну шкоду у розмірі 27089 грн. 04 коп., а саме: витрати, які він поніс на придбання лікарських засобів, проведення медичних обстежень та проведення операцій; моральну шкоду розмірі 50 000 грн. 00 копійок.

У судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 та його представник адвокат ОСОБА_11 даний цивільний позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, з викладених у ньому підстав.

Обвинувачений цивільний позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні в повному обсязі. Захисник ОСОБА_13 підтримав позицію свого підзахисного.

Даний цивільний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Частиною 5 ст. 128 КПК України передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також, відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Неправомірними діями обвинуваченого було завдано шкоди здоров`ю ОСОБА_10 , унаслідок чого потерпілий поніс вимушені матеріальні витрати на невідкладну медичну допомогу, проведення медичного огляду і діагностики стану свого здоров`я, зокрема: аналізи, КТ, МРТ та ЗД, проведення операції на нижній щелепі, курс стаціонарного та амбулаторного лікування, придбання медичних компонентів, які були необхідні для проведення операцій та різних медичних препаратів і ліків на суму 27089 грн. 04 коп., що підтверджується наданими копіями: видаткових накладних, товарних чеків, квитанцій, фіскальних чеків та рахунку на оплату. Дані витрати понесені в період лікування потерпілого ОСОБА_10 та медичних призначень, тобто вони направлені на відновлення стану здоров`я, унаслідок отриманої травми від нанесених ударів.

Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Встановлено, що у зв`язку із отриманим тілесним ушкодженням середньої тяжкості потерпілий ОСОБА_10 зазнав фізичного болю, а також сильних душевних переживань. Потерпілий через отриману травму та її наслідки, переніс операцію на щелепі. У зв`язку з отриманою травмою він проходив тривалий курс лікування, а тому відбулися вимушені зміни в його житті від чого він відчував значні незручності. Повністю змінився його звичний спосіб життя, а саме: неможливість, протягом певного проміжку часу, повноцінно харчуватися, неможливість у повній мірі реалізовувати свої звички, бажання, уподобання, а також позбавлення можливості продовжувати активне нормальне життя, позбавлення можливості працювати та заробляти на життя тощо. Крім того, ОСОБА_10 , через отриману травму, відчуває постійні болі та періодично погано себе почуває. У такий спосіб йому була заподіяна моральна шкода. З урахуванням глибини та тривалості душевних страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_10 , пов`язаних з отриманням останнім тілесного ушкодження середньої тяжкості, що призвело до порушення його звичного способу життя, стану здоров`я потерпілого, часу та зусиль необхідних для відновлення попереднього стану, тривалого часу реабілітації, неможливості працювати, ступеня вини ОСОБА_12 та з огляду на вимоги розумності і справедливості розмір моральної шкоди, яку належить відшкодувати ОСОБА_10 , становить 30 000 гривень.

Запобіжний захід не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.

Процесуальних витрат не встановлено.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 122, 124, 126, 127-129, 318, 322, 327, 342-351, 358, 363-368 КПК України, ст.ст. 50, 65-66, 75-77, ч. 1 ст. 122 КК України, ч. 3 ст. 23, ст. ст. 1166, 1188, 1195 ЦК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років обмеження волі.

Звільнити ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі ст. 75 КК України, від відбування призначеного основного покарання у виді обмеження волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном у 2 (два) роки, з покладенням на нього, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку.

Запобіжний захід не обирався, підстав для його обрання судом не встановлено.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_1 ), на користь ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи НОМЕР_2 ) 27089 грн. 04 коп. завданих матеріальних збитків та 30 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього 57089 грн. 04 копійок.

У задоволені іншої частини позовних вимог цивільного позову відмовити.

Речові докази: медичну карту стаціонарного хворого № 93076/2 на ім`я ОСОБА_10 та його рентген знімки у кількості 2 шт. від 30.12.2019, рентген знімок мультиспіральної комп`ютерної томографії з додатком від 15.01.2020, диск DVD-R з написом ОСОБА_10 ГМ від 15.01.2020 та диск СD-R з написом ОСОБА_10 від 31.12.2019 ОСОБА_39 , повернути ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1