Справа № 738/1896/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/853/24
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , засудженої 15.02.2024 Менським районним судом за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, із звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком 2 роки;

задоволено клопотання Корюківського районного сектору №1 філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області; вирок Менського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2024 року щодо неї приведено у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18 липня 2024 року, а ОСОБА_8 звільнено від покарання, призначеного за цим вироком, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Місцевий суд вказав, що після внесення змін законом України №3886-IX до законодавства України про адміністративні правопорушення, діяння, вчинене ОСОБА_8 , перестало бути кримінально караним, оскільки на момент вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становив менше двох прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Не погоджуючись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу місцевого суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання Корюківського районного сектору №1 філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області про приведення вироку Менського районного суду від 15.02.2024 щодо ОСОБА_8 у відповідність до вимог закону. Зазначив, що приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_8 від покарання, суд першої інстанції не взяв до уваги, що Закон України № 3886-ІХ є складовою законодавства про адміністративні правопорушення, з огляду на що зміни ст.51 КУпАП не можна вважати новим зміненим законом України про кримінальну відповідальність, відповідно не можна застосовувати положення ч.1 ст.58 Конституції України та ст.5 КК України. Посилання судом на зміни до ст.51 КУпАП, як змін Кримінального кодексу України (текст якого не змінювався Законом України №3886-ІХ), є прямим запереченням правових позицій Конституційного Суду України, за якими подібні зміни не створюють підґрунтя до застосування ст.5 КК України та ст.58 Конституції України.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який не підтримав апеляційну скаргу та просив відмовити в її задоволенні; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, вироком Менського районного суду Чернігівської області від 15 лютого 2024 року ОСОБА_8 визнано винною та засуджено за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки та з покладенням на неї обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Вищевказаний вирок щодо ОСОБА_8 набрав законної сили 19 березня 2024 року та за повідомленням Корюківського районного сектору №1 філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області 19.03.2024 прийнятий до виконання.

Як слідує з вироку Менського районного суду від 15.02.2024, ОСОБА_8 було визнано винною у вчиненні крадіжки 08 жовтня 2023 року на суму 1596,95 грн.

На час вчинення ОСОБА_8 у 2024 році інкримінованого їй діяння, крадіжка кваліфікувалася як злочин у випадку, якщо вартість викраденого перевищувала 0,2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що встановлювався на рівні податкової соціальної пільги, яка дорівнювала 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленої на 01 січня 2023 року, тобто становила 268 грн 40 коп (2684 грн. х 50%) х 0,2).

Якщо ж вартість викраденого становила 0,2 прожиткових мінімуми, або менше, то таке діяння кваліфікувалося, як дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18 липня 2024 року, відповідно до якого у новій редакції викладено статтю 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна».

Положеннями частини першої статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-ІХ) передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частиною другою статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-ІХ) установлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою статті 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно кримінальна відповідальність настає у випадку, якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений статтею 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Згідно з частиною 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового Кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п.169.1.1 п.169.1 ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З урахуванням вищевказаних норм Закону, встановлено, що ОСОБА_8 08 жовтня 2023 року вчинила крадіжку на суму 1596,95 грн, яка на той час перевищувала 0,2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, однак не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що для кваліфікації кримінальних правопорушень становило 2684 грн.

За змістом ст.3 КК України, зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення.

Законом України №3886-IX було внесено зміни до законодавства України про адміністративні правопорушення, внаслідок чого крадіжка, предметом якої було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, розмір якого визначений відповідно до підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV, пункту п`ятого підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, перестала бути кримінальним правопорушенням, відповідальність за яке передбачена статтею 185 КК України.

Згідно з положеннями ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Колегія суддів наголошує, що Закон № 3886-IX не є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння. Проте, зміни, внесені цим Законом у ст.51 КУпАП, безпосередньо впливають на розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність, і такі зміни поліпшують становище особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст.185 КК України.

Частиною другою статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Відтак, оскільки після внесення змін законом України №3886-IX до законодавства України про адміністративні правопорушення діяння, вчинене ОСОБА_8 , перестало бути кримінально караним, останній підлягає звільненню від покарання на підставі ч.2 ст.74 КК України як особа, що засуджена за діяння, караність якого законом усунута.

Отже, місцевий суд при розгляді клопотання про приведення вироку відносно ОСОБА_8 у відповідність до чинного законодавства належно оцінив всі обставини справи та дійшов правильного висновку про необхідність його задоволення та звільнення засудженої від покарання, на підставі ч.2 ст.74 КК України, як особу, що засуджена за діяння, караність якого законом усунута, з чим погоджується і колегія суддів, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги прокурора не заслуговують на увагу.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі судом першої інстанції рішення, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення, а ухвалу Менського районного суду Чернігівської області від 11 вересня 2024 року щодо засудженої ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4