КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/650/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 392 ч. 2 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.09.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, у режимі відеоконференції, за апеляційними скаргами адвоката ОСОБА_9 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_10 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.08.2024 у межах об`єднаного кримінального провадження № 0000198 від 02.02.2023 про продовження стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів кожному до 13.10.2024 включно.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебуває судова справа про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 185 КК України та ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України (ЄУНС 398/1491/23).

У межах даного кримінального провадження, під час судового засідання, судом, у порядку ст. 331 КПК України, розглянуте клопотання прокурора про продовження стосовно обвинувачених строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дане клопотання задоволене і продовжено стосовно обвинувачених строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

Суд вказав, що раніше встановлені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не перестали існувати і обвинувачені можуть ухилятись від суду, чинити незаконний вплив на потерпілих і свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Враховано, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 не мають міцних соціальних зв`язків, безробітні, багаторазово судимі.

Також враховано й тяжкість кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .

В апеляційних скаргах особи, які їх подали, ставлять наступні вимоги.

Адвокат ОСОБА_9 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , просить скасувати ухвалу слідчого судді, клопотання прокурора про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою задовольнити частково, строк тримання під вартою продовжити на 60 днів, визначивши заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 60 560 гривень.

Вказує, що судом першої інстанції безпідставно не визначено обвинуваченому застави.

Адвокат ОСОБА_10 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , просить скасувати ухвалу слідчого судді, застосувати стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

Свої вимоги мотивує тим, що подальше тримання під вартою обвинуваченого є недоцільним,перевищує розумні строки.

Жодні ризики є не доведеними, необґрунтованими, носять характер припущень.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 має ряд хронічних, тяжких і невиліковних захворювань, як ВІЛ ІІІ стадії, лімфаденіт, кандідоз, диарейний синдром, вірусний гепатит С, не отримує належного лікування; обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, сім`ю, місце проживання.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку сторони захисту (адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_8 ), які підтримали апеляційні скарги сторони захисту, думку прокурора, який заперечив апеляційні скарги, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин (справи «Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, яке карається позбавленням волі на строк до десяти років, і є тяжким, умисним, корисливим; ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні умисних корисливих тяжких кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 4 ст. 185 КК України, які караються позбавленням волі на строк від семи до десяти років та позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років відповідно.

Вчинення кримінальних правопорушень інкриміноване у співучасті.

Загальний строк тримання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 під вартою не перевищує меж розумного, тримаються під вартою з 02.02.2023.

Розпочато і триває судове слідство.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини.

Обвинувачений ОСОБА_7 не одружений, без утриманців, безробітний, не має джерела доходу до існування, не має визначеного місця реєстрації, мешкає без реєстрації місця проживання, не має міцних соціальних зв`язків.

Обвинувачений ОСОБА_8 не одружений, без утриманців, має місце проживання, реєстрації проживання, безробітний, отже не має сталих соціальних зв`язків.

Крім того, слід зауважити, обвинувачені ОСОБА_7 і ОСОБА_8 багаторазово судимі: ОСОБА_7 чотири рази, переважною більшістю за вчинення злочинів проти власності, серед яких тяжкий; ОСОБА_8 вісім разів, за вчинення злочинів проти власності, серед яких тяжкі.

Судимості не зняті і не погашені у встановленому законом порядку.

Будучи звільненим від відбування призначеного попереднім вироком у виді позбавлення волі покарання на підставі ст. 75 КК України, із встановленням іспитового строку, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні нового аналогічного кримінального правопорушення під час такого іспитового строку.

ОСОБА_8 , будучи звільненим від відбування покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у зв`язку із зарахуванням у строк призначеного судом покарання строку попереднього ув`язнення, продовжив вчиняти нові кримінальні правопорушення проти власності.

Вказане сукупно свідчить про схильність обвинувачених до протиправних вчинків, незаконного збагачення за чужий кошт, небажання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 стати на шлях виправлення, соціалізації у суспільстві, нехтуванням і неприйняття ними необхідності дотримання законослухняної поведінки, поваги до охоронюваних законом прав, як от право законного володіння майном, а в цілому про соціальну небезпечність обвинувачених.

Відтак, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , зважаючи на тяжкість інкримінованих їм злочинів, будучи обізнаними про міру покарання, яка загрожуватиме їм у разі визнання винуватими, враховуючи відсутність міцних соціальних зв`язків, зможуть переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинення злочину, в тому числі й на тимчасово непідконтрольних державі територіях.

Також є підстави вважати, що з метою уникнення кримінальної відповідальності, обвинувачені можуть впливати на потерпілих та/або свідків у кримінальному провадженні, адреси місця проживання яких їм відомі.

Зважаючи на кримінальну історію минулого обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (зокрема вчинення умисних корисливих тяжких, в тому числі аналогічних, кримінальних правопорушень), відсутність сталого джерела доходу, заробітку або іншого законного джерела отримання коштів до існування, є об`єктивні підстави вважати, що існує високий ризик вчинення обвинуваченими нового (аналогічного) кримінального правопорушення у разі застосування стосовно них більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Наразі, як свідчать наведені обставини, більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, також запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом належно аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Відтак, з огляду на зазначене вище, те, що колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційних скарг свого підтвердження не знайшли, а тому задоволенню не підлягають.

Разом із тим, як встановлено, обвинувачений ОСОБА_8 має ряд тяжких хронічних захворювань

Довідкою Кропивницької міської медичної частини № 14 філії ДУ «ЦОЗ ДКВС України» в Черкаській і Кіровоградській областях визначено: ОСОБА_8 перебуває на диспансерному обліку ММЧ № 14 із діагнозом ВІЛ-інфекція, ІІІ клінічної стадії, реґіонарний лімфаденіт, рецидивуючий оргофарингеальний кандидоз, діарей ний синдром, хронічний вірусний гепатит С, хронічний панкреатит, комбінований геморой, тромбофлебіт нижніх кінцівок, хронічна анемія тяжкого ступеня, ЗЗТБ (туберкульоз легенів 2019 рік). Проходить курси лікування; 03.04.2024 швидкою допомогою доставлений до КНП «ЦМЛ КМР». Підозра на цироз печінки.

Відповідно до наданої довідки, ОСОБА_8 рекомендоване лікування у інфекціоніста, гастроентеролога, гематолога.

Стан здоров`я обвинуваченого наразі середньої тяжкості, в умовах медичної частини лікування неможливе, ОСОБА_8 потребує подальшого лікування в профільних лікарнях; перелік необхідних медикаментів, наданий фахівцями. в медичній частині відсутній.

Зважаючи на зазначене, а також положення ст. 206 КПК України, якими регламентовані загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, колегія суддів також приймає рішення щодо зобов`язання начальника слідчого ізолятору організації проходження обвинуваченим ОСОБА_8 відповідного рекомендованого йому лікування.

Керуючись ст. ст. 206, 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги адвоката ОСОБА_9 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , адвоката ОСОБА_10 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , без задоволення.

Ухвалу Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 15.08.2024 у межах об`єднаного кримінального провадження № 0000198 від 02.02.2023 про продовження стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів кожному до 13.10.2024 включно без змін.

На підставі положень ст. 206 КПК України, зобов`язати начальника ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» організувати забезпечення проведення лікування обвинуваченого ОСОБА_8 у профільних медичних закладах, лікарнях МОЗ у відповідності до рекомендованого лікування щодо наявних у нього діагнозів і захворювань.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3