КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 30 жовтня 2024 року апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Печерськогорайонного суду м. Києва від 26 серпня 2024 року,

за участі:

в режимі відеоконференцзв`язку

прокурора ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 та накладено арешт на вилучене майно під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_5 , а саме: мобільний телефон марки «Redmi Note», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , із сім-картою оператора мобільного зв`язку ТОВ «лайфселл» НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Redmi Note 7», IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , без сім-карти; тримач до сім-картки із написом НОМЕР_6 ; тримач до сім-картки із написом НОМЕР_7 ; тримач до сім-картки із написом НОМЕР_8 , з метою забезпечення збереження речових доказів.

Не погоджуючись з таким рішенням, власник майна ОСОБА_5 , подав апеляційну скаргу, в якій просив, скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою повернути вилучене майно, яке належить ОСОБА_5 та ОСОБА_7 в особисте користування, після зняття копій інформації.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною та невмотивованою, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Зазначає, що вилучені банківські картки належать ОСОБА_7 , а їх вилучення призвело до погіршення морального та фізичного стану.

В судове засідання власник майна не з`явився, 30 жовтня 2024 року на електронну адресу суду направив заяву про розгляд апеляційної скарги у його відсутність та просив її задовольнити. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності власника майна, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 14 липня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0001317, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на даний час на території України діє організована група, учасники якої попередньо зорганізувались у стійке об`єднання для вчинення злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, об`єднані єдиним планом, відомим усім членам, з чітким розподілом функцій учасників групи, які спрямовані на досягнення злочинного плану.

У ході досудового розслідування встановлено, що до вчинення вказаних кримінальних правопорушень причетний ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

19 серпня 2024 року на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного судум. Києва від 08 серпня 2024 року проведено обшук за адресою:

АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , під час якого вилучено: мобільний телефон марки «Redmi Note», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , із сім-картою оператора мобільного зв`язку ТОВ «лайфселл» НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Redmi Note 7», IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , без сім-карти; тримач до сім-картки із написом НОМЕР_6 ; тримач до сім-картки із написом НОМЕР_7 ; тримач до сім-картки із написом НОМЕР_8 .

Постановою слідчого ГСУ НП України ОСОБА_8 від 19 серпня 2024 року, вилучене під час обшуку майно визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0001317.

20 серпня 2024 року прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до Печерського районного суду м. Києва клопотання про накладення арешту на вилучене під час обшуку майно за адресою:

АДРЕСА_1 , за місцем проживання ОСОБА_5 , з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Печерськогорайонного суду м. Києва від 26 серпня 2024 року клопотання прокурора задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на положення п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001317 про накладення арешту на майно, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження вказаного майна, яке відповідає ознакам речових доказів згідно ст. 98 КПК України, наявні достатні підстави для арешту вказаного в клопотанні майна.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права ОСОБА_5 з потребами кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказане майно, з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Посилання апелянта на вилучені банківські картки, які належать ОСОБА_7 , колегія суддів не приймає до уваги, оскільки оскаржуваною ухвалою арешт на вказане майно не накладався.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга власника майна ОСОБА_5 , з урахуванням викладених в ній доводами, задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 серпня 2024 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_9 ОСОБА_10 ОСОБА_11

Єдиний унікальний № 757/37288/24-к Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_12

Справа № 11сс/82/6014/2024 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК