1 УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИСправа № 335/8859/24 1-кс/335/3467/2024
05 серпня 2024 року м. Запоріжжя
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, одруженого, такого, що має вищу освіту, військовослужбовця ЗСУ в/ч. НОМЕР_1 , який перебуває на посаді командира відділення, зареєстрованого та такого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,
05.08.2024 до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 , погоджене з прокурором Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , про обрання щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів без права звільнення під заставу.
В обґрунтування клопотання слідчий послався на таке.
Зокрема, досудовим розслідуванням встановлені обставини, що дають підстави підозрювати, що молодший сержант ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходячи військову службу на посаді командира НОМЕР_2 взводу 2-ї роти, військової частини НОМЕР_1 , 01 серпня 2024 року, приблизно о 17 годині 30 хвилин, діючи на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, під час лайки з потерпілим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуваючи навпроти входу до супермаркету «Сільпо», який знаходиться в приміщенні торгівельного центру «Україна» за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, маючи умисел на нанесення тілесних ушкоджень, перебуваючи за спиною потерпілого, наніс ОСОБА_9 , не менш 5 ударів долонею правої руки в область обличчя від чого останній впав на асфальтоване покриття, не чинивши будь-якого фізичного опору.
Далі продовжуючи свої злочинні дії направлені на нанесення тілесних ушкоджень, підозрюваний ОСОБА_4 , наніс один удар кулаком правої руки в область обличчя потерпілого ОСОБА_9 , який в цей час лежав на землі та не чинив активного опору. Після того, як потерпілий підвівся на ноги, підозрюваний ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії направлені на нанесення тілесних ушкоджень, наніс ще один удар кулаком правої руки в область обличчя але не влучив, тому що потерпілий намагався сховатись в приміщені торгівельного центру «Україна», але підозрюваний ОСОБА_4 , наздогнав останнього та наніс один боковий удар кулаком лівої руки в обличчя потерпілого, від якого ОСОБА_9 , впав на тротуарну плитку, вдарившись потилицею голови, після чого підозрюваний втік з місця події, залишивши потерпілого у безпорадному стані, але був затриманий працівниками поліції.
Від умисних дій підозрюваного ОСОБА_4 , потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді: ЧМТ, перелому кісток основи та своду черепу, перелому кісток обличчя зі зміщенням, контузійного вогнища забою 2-го типу лобної частки правої півкулі, вогнищ забою 4-го типу лобної та скроневої часток лівої півкулі головного мозку, немасивного травматичного субарахноїдального крововиливу, перелому правої виличної кістки, гемосинусу справа, двобічного гемотімпанума, яке кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження, за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння.
02.08.2024 о 21 год. 15 хв. ОСОБА_4 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.
Клопотання про застосування щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під варту обґрунтовується наявністю ризиків, зазначених у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.
В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав, пославшись на факти та доводи, викладені у ньому.
Підозрюваний ОСОБА_4 не заперечував свою причетність до подій, покладених в основу підозри, однак проти задоволення клопотання заперечував.
Захисник підозрюваного, адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на недоведеність ризиків, покладених в основу клопотання. Так, на думку захисника, не доведеним є ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, оскільки ОСОБА_4 є військовослужбовцем, безпосередньо задіяний у бойових діях на території Запорізької області, у зв`язку з чим об`єктивно не зможе покинути межі України. Також не існує ризику впливу підозрюваного на свідків, оскільки ОСОБА_4 не відомо по таких свідків, і вони взагалі не є важливими джерелом доказування, оскільки діяння підозрюваного зафіксоване камерами відеоспостереження. При цьому ОСОБА_4 раніше не судимий, наміру ухилятись від досудового розслідування не має. Вважати його таким, що втік з місця події, його також не можна, оскільки потерпілий не виявляв явних зовнішніх ознак тяжкого тілесного ушкодження, і у підозрюваного не було підстав вважати, що потерпілий потребує допомоги. Відтак, на думку захисника, стороною обвинувачення не доведено наявність підстав для застосування тримання під вартою як виняткового запобіжного заходу, а тому для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного достатнім буде застосування до нього особистого зобов`язання.
Крім того, під час розгляду клопотання до слідчого судді надійшли клопотання командира 422-го окремого батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_10 , депутата Запорізької міської ради ОСОБА_11 , Голови благодійної організації «Благодійний фонд ОСОБА_12 » ОСОБА_13 , про взяття підозрюваного на поруки.
Всі три клопотання обґрунтовані посиланням на те, що підозрюваний ОСОБА_4 раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем служби, заслуговує на довіру, у зв`язку з чим вказані особи готові взяти на себе зобов`язання забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
При цьому ОСОБА_10 надав особисті пояснення, в яких зазначив, що підозрюваний ОСОБА_4 вже протягом тривалого часу є його підлеглим по службі, є постійно задіяним в бойових діях, має безцінний бойовий досвід, у зв`язку з чим взяття його під варту може послабити боєздатність ввіреного ОСОБА_10 підрозділу. У свою чергу, у разі передання підозрюваного на поруки він, як командир, зобов`язується забезпечити належну процесуальну поведінку, в тому числі не допустити з боку підозрюваного інших протиправних вчинків.
Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку про наявність підстав для задоволення клопотання, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:
1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;
2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;
3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Щодо обґрунтованості підозри.
Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).
У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.
«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент вчинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).
При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи
Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.
Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.
Як випливає з доданих до клопотання матеріалів кримінального провадження, станом час вирішення питання про запобіжний захід обґрунтованість підозри підтверджується такими доказами:
протоколом огляду місця події від 02.08.2024, ділянці місцевості, яка розташована перед входом до магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 », який розташований в приміщені ТЦ «Україна», за адресою: АДРЕСА_2 ;
речовим доказом, який вилучено під час проведення ОМП за вказаною адресою;
- протоколами допиту свідків: ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 ;
- протоколом затримання особи в порядку ст. 208 КПК України та іншими доказами.
Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, на етапі досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального закону ця особа підлягає відповідальності, оскільки належна оцінка представлених у справі доказів буде здійснена в межах судового провадження.
Не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_4 , виходячи з наданих стороною обвинувачення документів, зазначених вище, слідчий суддя дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри, на час розгляду клопотання, щодо можливого вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення.
Щодо наявності ризиків.
В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що на теперішній час існують такі заявлені органом досудового розслідування судом ризики, що визначені у ст. 177 КПК України:
- ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду;
- ризик незаконного впливу на потерпілого;
- ризик вчинення нового кримінального правопорушення.
Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створитимуть загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.
Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.
Зокрема, доказами на обґрунтування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується, - можуть бути документи, довідки про те, що особа вже притягалась до кримінальної відповідальності, була засуджена, має не зняту чи не погашену судимість, схильна до протиправної поведінки, притягалась до адміністративної відповідальності, інформація про те, що не будучи раніше судимою, особа вчинила декілька злочинів.
Оцінивши доводи, наведені у клопотанні слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що вказані у клопотанні ризики існують і мають ступінь вірогідності, необхідну та достатню для взяття підозрюваного під варту.
Щодо ризику переховування від досудового розслідування та суду.
Діяння, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , є умисним тяжким злочином насильницької спрямованості, що тягне покарання у виді позбавлення волі строком до восьми років. Ця обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.
Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться (Clooth v. Belgium (Клоот проти Бельгії), § 40).
У зв`язку з цим слідчий суддя бере до уваги, що підозрюваний був затриманий не безпосередньо на місці події, а більше ніж через добу, коли його особу було встановлено шляхом проведення відповідних розшукових дій, і протягом цього часу він не проявляв бажання і готовності з власної ініціативи постати перед слідчим або прокурором з приводу вчиненого ним діяння.
Відтак, на початковому етапі досудового розслідування можна стверджувати, що лише тимчасове обмеження особистої свободи здатне забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.
Крім того, слідчий суддя зауважує, що станом на час розгляду клопотання, за повідомленням прокурора, потерпілий продовжує перебувати в комі, стан його здоров`я є вкрай тяжким, у зв`язку з чим не можна виключати, що кримінально-правова кваліфікація діяння, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , може бути змінена на більш тяжку, що у свою чергу, може посилити у підозрюваного побоювання за свою долю і, як наслідок, породити бажання щодо ухилення від досудового розслідування і суду.
Щодо ризику незаконного впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні
Оцінюючи можливість впливу на свідків, слідчий суддя виходить із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування свідчення отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).
За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом свідчень від потерпілого та дослідження їх судом.
Разом із цим, маючи можливість ознайомитися з матеріалами кримінального провадження в частині, що стосуються клопотання про обрання запобіжного заходу, а отже і з протоколами допиту свідків, підозрюваний знатиме як їх персональні данні, так і зміст наданих ним свідчень на стадії досудового розслідування.
Крім того, не виключено, що ще не всі свідки допитані, а також що підозрювана може бути знайома із свідками, які ще не допитані, і вплинути на їх показання.
Вказане надає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони підозрюваного на свідків з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними свідчень.
З огляду на вищевикладене, слідчий суддя вважає доведеним наявність вказаного ризику.
Щодо ризику вчинення нових кримінальних правопорушень.
Слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 підозрюється у тому, що заподіяв потерпілому тяжкі тілесні ушкодження на ґрунті особистого конфлікту, що виник з нікчемного приводу, у місці скупчення великої кількості людей, у світлий час доби, явно нехтуючи загальновизнаними нормами моралі, за відсутності явної небезпеки з боку самого потерпілого.
Слідчий суддя також бере до уваги, що підозрюваний протягом певного часу не припиняв нанесення ударів потерпілому, незважаючи на те, що той намагався втекти і не чинив спротиву.
Після припинення своїх дій підозрюваний покинув місце події, не пересвідчившись у стані здоров`я потерпілого, не дочекавшись прибуття працівників поліції, чим проявив явну зневагу до життя і здоров`я іншої особи. У зв`язку з цим слідчий суддя відхиляє доводи сторони захисту щодо того, що підозрюваний не втік з місця події, оскільки за характером обставин, після нанесення ударів у життєво важливі ділянки тіла потерпілого він був зобов`язаний пересвідчитись у тому, що життю і здоров`ю потерпілого нічого не загрожує.
Відтак, незважаючи на те, що підозрюваний раніше до кримінальної відповідальності не притягався, наведена вище його поведінка вказує на здатність і готовність підозрюваного і в подальшому застосовувати насильство, у зв`язку з чим неможна виключити вчинення ним інших кримінальних правопорушень.
Відтак, в даному випадку сама тяжкість підозри вказує на те, що на початковій стадії досудового розслідування, на період активного збирання доказів його причетності, взяття підозрюваного під варту буде співмірним меті охорони суспільних відносин від насильницьких посягань. У свою чергу, це не виключає, що в подальшому підстави для продовження тримання підозрюваного під вартою зміняться або припинять існування.
Відповідно до ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.
Про неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, такого як особисте зобов`язання, застава або домашній арешт, свідчить той факт, що вказані заходи не здатні забезпечити ізоляцію підозрюваного в тій мірі, яка була б достатньою для запобігання вказаних вище ризикам.
Неможливість обрання до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді особистої поруки обґрунтовується таким.
Відповідно до ч. 1 ст. 180 КПК України особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя, суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків відповідно до статті 194 цього Кодексу, і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу.
Однак в даному випадку, хоча відповідні клопотання і надійшли, на переконання слідчого судді, порука не зможе убезпечити від ймовірного впливу підозрюваного на свідків і потерпілих, а також від вчинення іншого кримінального правопорушення.
Слідчий суддя також зауважує, що на підозрюваного, як на військовослужбовця, в мовах воєнного стану покладаються підвищені вимоги до поведінки у суспільстві, а суспільні очікування від військовослужбовця полягають у тому, що він має бути взірцем поведінки як у службових, так і позаслужбових відносинах. Застосування військовослужбовцем насильства у повсякденному житті здатне негативно впливати на авторитет ЗСУ та інших військових формувань у суспільстві.
Віддаючи відповідну повагу і пошану всім військовослужбовцям, і підозрюваному зокрема, слідчий суддя нагадує, що відповідно до ст. 3 Конституції України життя і здоров`я людини визнаються найвищою соціальною цінністю, а тому статус військовослужбовця і його цінність для боєздатності відповідного підрозділу не можуть бути аргументом у вирішенні питання про запобіжний захід у кримінальному провадженні.
Доводи підозрюваного та його захисника слідчий суддя відхиляє, оскільки вони не спростовують наведених вище висновків.
Відтак, беручи до уваги характер та ступінь суспільно небезпечності інкримінованого підозрюваному діяння, його насильницький характер, слідчий суддя на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України не вбачає підстав не визначення розміру застави як умови звільнення підозрюваного з-під варти.
Враховуючи вищенаведене, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 372, 376 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя
Клопотання старшого слідчого СВ ВП № 1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_6 задовольнити.
Обрати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів, з триманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», без права звільнення під заставу.
Строк тримання під вартою обчислювати з 21 год. 15 хв. 02.08.2024 до 21 год. 15 год. 30.09.2024.
У задоволенні клопотань командира 422-го окремого батальйону безпілотних систем військової частини НОМЕР_1 лейтенанта ОСОБА_10 , депутата Запорізької міської ради ОСОБА_11 , Голови благодійної організації «Благодійний фонд Ярослава Гришина» ОСОБА_13 , про взяття підозрюваного ОСОБА_4 на поруки, - відмовити.
Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Повний текст ухвали оголошений о 12 год. 50 хв. 07.08.2024.

Слідчий суддя ОСОБА_1