Справа № 297/2638/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2024 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , її захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008 від 05.01.2024 року,яке поступило з обвинувальним актом по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки та мешканки АДРЕСА_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 , громадянки України, із середньою освітою, одруженої, непрацюючої, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей, в порядку ст. 89 КК України не судимої,

за ч. 2 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», на період дії правового режиму воєнного стану чоловікам - громадянам України віком від 18 до 60 років, а також жінкам - військовозобов?язаним обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов?язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Проте, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у ОСОБА_4 та невстановлених досудовим розслідуванням осіб, виник злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, через державний кордон України, всупереч обмеженням, встановленим Законом України «Про правовий режим воєнного стану».

Так, ОСОБА_4 діючи за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами, розробили протиправний механізм, відповідно до якого, особи призовного від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, протиправно, поза офіційними пунктами пропуску, переправлялись за межі території України.

На виконання вказаного протиправного механізму, невстановлена особа чоловічої статі по імені ОСОБА_10, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_4 та іншими невстановленими особами, 14.02.2024 року приблизно о 18 годині 40 хвилин в ході телефонної розмови з мобільного телефону НОМЕР_1 на мобільний телефон НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_4 , умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, розподіливши наперед між собою функції для спільного вчинення організації незаконного переправлення осіб через державний кордон, координуючи свої дії, повідомила ОСОБА_4 про необхідність перевезення трьох осіб, яким обмежено виїзд за кордон.

В подальшому, 15.02.2024 року приблизно о 04 годині 10 хвилин невстановлена особа чоловічої статі по імені ОСОБА_10 в ході телефонної розмови з мобільного телефону НОМЕР_1 на мобільний телефон НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_4 , з метою доведення свого протиправного умислу щодо незаконного переправлення ОСОБА_6 , який діяв під контролем правоохоронних органів та ОСОБА_7 і ОСОБА_8 за кордон, повідомила ОСОБА_4 про необхідність прибуття до готелю «Континент», що по АДРЕСА_3 та готелю « ІНФОРМАЦІЯ_2 » АДРЕСА_4 , попередньо відправивши в месенджері «WhatsApp» з мобільного телефону НОМЕР_1 на мобільний телефон НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_4 , геолокацію місць знаходження вищевказаних осіб.

Того ж дня, приблизно о 04 годині 35 хвилини, ОСОБА_4 , діючи під керівництвом невстановленої особи чоловічої статі по імені ОСОБА_10, умисно, з метою доведення свого протиправного умислу щодо незаконного переправлення ОСОБА_6 за кордон, на автомобілі марки «OPEL ASTRA», номерний знак « НОМЕР_3 », приїхала до готелю «Континет», що по АДРЕСА_3 , де згідно попередньої домовленості на неї чекав ОСОБА_6 , що було попередньо домовлено в телефонному режимі з ОСОБА_9 , після чого ОСОБА_6 , діючи під контролем правоохоронних органів, сів до вказаного автомобіля.

Приблизно о 04 годині 45 хвилині 15.02.2024 року на вказаному автомобілі, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 виїхала з м. Мукачево та трасою НО9 «Мукачево-Рогатин-Львів» поїхала в напрямку м. Берегове. Заїхавши до с. Лалово, Мукачівського району вона зупинилася по вулиці Шевченка, 1б, біля готелю «Золоті Ворота», де підібрала ще двох осіб - громадян України призовного віку, які мали намір незаконно перетнути державний кордон України поза офіційними пунктами пропуску, а саме: ОСОБА_7 та ОСОБА_8 . Підібравши вказаних осіб ОСОБА_4 виїхала з с. Лалово Мукачівського району та продовжила рух в напрямку села Дийда, Берегівського району, Закарпатської області. Їдучи, ОСОБА_4 повідомила ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , яким чином їм потрібно поводитись у випадку, якщо вони будуть зупинені правоохоронними органами по маршруту руху.

Зібравши по маршруту руху вищевказаних осіб, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , з яким ОСОБА_9 , невстановлена особа чоловічої статі по імені ОСОБА_10 та ОСОБА_4 попередньо домовились про організацію їхнього незаконного переправлення за кордон, ОСОБА_4 продовжила рух на автомобілі та проїхавши до прикордонного села Дийда, Берегівського району, приблизно о 05 годині 25 хвилин 15.02.2024 року зупинилася та надала ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 вказівку про необхідність останнім рухатись у поле, де їх зустрінуть інші невстановлені особи (провідники), які проведуть їх через українсько-угорський кордон на територію Угорщини, тим самим визначивши їм маршрут незаконного переправлення через державний кордон України в Угорщину, після чого на відстані близько 1600 м від українсько-угорського кордону за координатами 48.2239215, 22.5537065 ОСОБА_4 була викрита працівниками правоохоронних органів.

Доказами на підтвердження встановлених обставин є наступне.

Так, обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину визнала повністю і показала, що невідома особа на ім`я « ОСОБА_10 » телефонував їй з метою перевезення осіб з одного населеного пункту в інший, за що отримувала по 100 доларів США від ОСОБА_11 , з яким знайома близько 10 років. Перевезення осіб здійснювала декілька разів, а саме близько 5 разів до лютого 2024 року на своєму автомобілі марки «OPEL». Крім цього, зазначила, що в день її затримання вона везла людей до села Дийда.

Відповідно до ст. 349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачена, її захисник та прокурор не оспорюють обставини справи та судом з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, добровільною та істинною є їх позиція, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, тому суд за їх згодою відповідно до частин 3 і 4 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченої та дослідженням обставин, які характеризують обвинувачену.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Отже, суд обираючи покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Зокрема, розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Так, судом встановлено, що обвинувачена ОСОБА_4 в судовому засіданні висловила думку щодо засудження своєї поведінки та обіцяла у майбутньому не вчиняти кримінальних правопорушень.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України слід визнати її щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_4 , згідно ст. 67 КК України,судом не встановлено.

Згідно досудової доповіді, беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченої, її спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, середній ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_4 без позбавлення або обмеження волі можливе та не становить небезпеки для суспільства (у т.ч. окремих осіб).

На думку суду обвинувачену ОСОБА_4 слід визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 332 КК України, як сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України, шляхом надання порад, вказівок, надання засобів та усунення перешкод, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб.

Положеннями ст. 50 КК України, визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові ККС ВС у справі № 702/301/20, такий вид покарання як позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю може застосовуватися як до осіб, які вже обіймають певні посади або здійснюють відповідну діяльність, так і до осіб, які такі посади можуть обійняти в майбутньому, або ж у майбутньому можуть здійснювати відповідну діяльність.

В судових дебатах прокурор просив призначити покарання обвинуваченій ОСОБА_4 у вигляді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнити останню від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 3 років не вчинить нового злочину, поклавши на неї обов`язки відповідно до п.п. 1 і 2 ч. 1 та ч. 3 ст. 76 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник ОСОБА_5 в судових дебатах не заперечили щодо призначення такого виду покарання, за вчинений обвинуваченою злочин. При цьому, просили призначити мінімальний строк звільнення обвинуваченої від відбування покарання.

Враховуючи, що обвинувачена ОСОБА_4 вчинила тяжкий злочин, однак в якому щиро розкаялась, на утриманні має неповнолітніх дітей, реалізуючи принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на середню ймовірність вчинення повторного правопорушення відповідно висновку досудової доповіді органу пробації, суд вважає за можливе її виправлення без відбування покарання, а тому на підставі ст. 75 КК України слід звільнити її від відбування основного покарання, з покладанням на неї обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч.1 ст. 76 КК України. Додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 2 ст. 332 КК України, слід призначити на строк один рік, зокрема позбавити права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

Суд вважає, що таке покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення та попередження вчинення обвинуваченим нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 100 КПК України, речові докази:

-мобільний телефон марки «iPhone-12», ІМЕІ НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Xiomi», ІМЕІ НОМЕР_5 , в середині якого знаходиться міс картка мобільного оператора ТОВ «Водафон» № НОМЕР_2 ,

-транспортний засіб марки «OPEL ASTRA», номерний знак « НОМЕР_3 », який переданий обвинуваченій ОСОБА_4 , слід повернути обвинуваченій ОСОБА_4 як власнику,

скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.02.2024 року.

Розмір шкоди, завданий вчиненням кримінальним правопорушенням відсутній.

Цивільний позов у даному кримінальному провадженні на стадії досудового розслідування не пред`являвся.

Розмір витрат на залучення експертів у даному кримінальному провадженні відсутній.

Підстави для застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи не встановлено.

Розмір пропонованої винагороди викривачу: викривач відсутній.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винною у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 332 КК України та призначити їй покарання за ч. 2 ст. 332 КК України у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання, якщо вона протягом 2 (двох) років не вчинить нового злочину, поклавши на неї обов`язки відповідно до п.п. 1 і 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи.

Відповідно до ст. 100 КПК України, речові докази:

-мобільний телефон марки «iPhone-12», ІМЕІ НОМЕР_4 ; мобільний телефон марки «Xiomi», ІМЕІ НОМЕР_5 , в середині якого знаходиться міс картка мобільного оператора ТОВ «Водафон» № НОМЕР_2 ,

-транспортний засіб марки «OPEL ASTRA», номерний знак « НОМЕР_3 », який переданий обвинуваченій ОСОБА_4 - повернути обвинуваченій ОСОБА_4 як власнику,

скасувавши арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19.02.2024 року.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Закарпатського апеляційного суду через Берегівський районний суд Закарпатської області протягом 30 діб з моменту його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_12