ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/306/24 Справа № 710/232/23 Категорія: ч.4 ст.186 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засіданняОСОБА_5 ,
за участі:
прокурораОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

особи, щодо якої вирішується

питання про застосування

примусових заходів

медичного характеру ОСОБА_7 ,

законного представника

ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси матеріали кримінального провадження № 0000894 за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2023 року, якою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маломихайлівка, Криничанського району Дніпропетровської області, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, одруженого, раніше не судимого, до якого застосовувалися примусові заходи медичного характеру, а саме:

-25.04.2018 ухвалою Ватутінського міського суду застосовано примусові заходи медичного характеру у кримінальному провадженні № 000952 за ч. 2 ст. 185 КК України;

-08.10.2020 ухвалою Городищенського районного суду застосовано примусові заходи медичного характеру у кримінальному провадженні № 0000016 за ч. 1 ст. 125 КК України;

-02.11.2022 ухвалою Звенигородського районного суду застосовано примусові заходи медичного характеру у об`єднаних кримінальних провадженнях № 0000004, № 40000015 за ч. 2, 3 ст. 185, ч. 3 ст. 186, ч. 1 ст. 125 КК України,-.

застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом.

Речові докази: мобільний телефон марки «ТЕСНО» РОР 2F, модель В1g,чорного кольору, з ІМЕІ НОМЕР_1 , який передано на зберігання власнику, ОСОБА_10 , залишено останньому.

Витрати на проведення судово-товарознавчої експертизи у сумі 377,56 грн - віднесено на рахунок держави.

в с т а н о в и л а :

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 06.11.2022 близько 19:00 години, перебуваючи в будинку ОСОБА_10 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу, вважаючи, що за ним ніхто не спостерігає, викрав належний ОСОБА_10 мобільний телефон марки «ТЕСНО» РОР 2F, модель В1g, чорного кольору, з ІМЕІ НОМЕР_1 вартістю 1652 гривень, який знаходився на полиці шафи у кухні вказаного будинку, та помістив його до власної сумки, після чого, не виходячи з даного будинку, був виявлений із викраденим майном його власником ОСОБА_10 та цивільною дружиною останнього - ОСОБА_11 . Незважаючи на це, ОСОБА_7 продовжив свої дії, спрямовані на заволодіння чужим майном , та відкрито для вказаних осіб викрав мобільний телефон і не реагуючи на вимогу зупинитися, з домоволодіння ОСОБА_10 зник, чим завдав останньому матеріальної шкоди на суму 1652 грн.

Місцевий суд прийшов до висновку, що ОСОБА_7 вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.4 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Посилаючись на те, що встановлені судом обставини вивчення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_7 підтверджуються належними та допустимими доказами, які були дослідженні безпосередньо під час судового розгляду, та оскільки останній згідно з висновком судово-психіатричного експерта від 16.02.2023 №79 на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих ОСОБА_7 дій та на теперішній час, ОСОБА_7 виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання епілепсії з прогресуючим перебігом, агресивними змінами особистості по епілептичному типу, з проявами специфічного інтелектуально-мнестичного зниження, з рецидивуючими психотичними, галюцинаторно-маячними розладами, декомпенсованими психопатоподібними порушеннями дисоціально-збудливого типу, з нерегулярними поліморфними, пароксизмальними станами, що виникла на тлі легкого вродженого розумового недорозвитку у вигляді легкої розумової відсталості, що позбавляло на вказаний період часу та позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, перешкоджає йому правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, та давати про них покази під час проведення з ним слідчих дій та у судовому засіданні.

З огляду на виявлену у ОСОБА_7 психопатологічну симптоматику, зокрема поєднання виражених змін особистості, по епідентичному типу, наявність психотичних і галюцинаторно-маячних розладів, враховуючи виражені прояви когнітивного дефіциту, декомпенсовані психопатоподібні розлади дисоціально-збудливого типу, поліморфні пароксизмальні стани в межах епілепсії з прогресуючим перебігом, враховуючи вкрай низьку прихильність до прийому психофармакологічного лікування в амбулаторних умовах, враховуючи тривалий, з частим декомпенсаціями, перебіг хвороби, наявність ускладнюючого впливу вживання психоактивних речовин, враховуючи наявність в минулому повторного скоєння суспільно-небезпечних дій, місцевий суд прийшов до висновку, що ОСОБА_7 виявляє клінічні ознаки суспільної небезпеки та відносно нього можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування та запобігання вчиненню ним суспільно-небезпечних діянь.

Ухвалою Шполянського районного суду Черкаської області від 27.12.2023 задоволено клопотання про застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, яке складено слідчим СВ Звенигородського РВП ГУНП в Черкаській області капітаном поліції ОСОБА_12 , та погоджено з прокурором Звенигородської окружної прокуратури ОСОБА_13 .

Не погоджуючись з ухвалою суду, ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій зазначив, що досудове розслідування, що проводилося відносно нього здійснено з порушенням вимог КК та КПК України. Він не погоджується щодо кваліфікації його дій за ч.4 ст.186 КК України, та по цьому факту зазначив, що ОСОБА_10 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 сам запросив його у своє помешкання і вони разом з його співмешканкою ОСОБА_11 відпочивали за столом та розпивали спиртні напої. ОСОБА_10 запропонував свій мобільний телефон закласти під заставу, щоб купити спиртні напої. Зазначає, що ОСОБА_10 надав неправдиві покази на користь працівників поліції.

Апелянт наголошує, що органом досудового слідства та судом не були допитані свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , яких немає вже в живих.

В судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_7 заперечив вчинення ним суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та зазначив, що телефон у потерпілого він не викрадав, вдома у нього 06.11.2022 року не був. Він не міг вчинити цю крадіжку, оскільки з 05 чи 07 листопада 2022 року до 25 чи 26 листопада 2022 року перебував на лікуванні у КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня» м.Сміла, просив ухвалу суду скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку апелянта ОСОБА_7 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку захисника ОСОБА_9 та законного представника ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, думку прокурора ОСОБА_6 , яка заперечила проти апеляційної скарги та просила відмовити у її задоволенні та залишити ухвалу суду без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що вона не підлягає до задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Згідно із ч. 2 ст. 19 КК України не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Як встановлено п. 1 ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб: які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КК України залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: 1) надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; 2) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; 3) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; 4) госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Частиною 4 цієї норми закону визначається, що госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом може бути застосовано судом щодо психічно хворого, який вчинив суспільно небезпечне діяння, не пов`язане з посяганням на життя інших осіб, і за своїм психічним станом не становить загрози для суспільства, але потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги та лікування в умовах посиленого нагляду.

Як рекомендовано положеннями п. 15 постанови Пленуму ВСУ від 03 червня 2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», визначаючи відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК України тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме). При цьому в ухвалі (постанові) суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_7 вчинено суспільно небезпечне діяння, що містить ознаки відкритого викрадення чужого майна (грабіж), вчиненого в умовах воєнного стану, тобто, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Особа, стосовно якої вирішується питання застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_7 в судовому засіданні суду першої інстанції заперечив вчинення ним суспільно небезпечного діяння, пояснення надавати відмовився.

Вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, яке містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, підтверджується сукупністю досліджених в судовому засіданні судом першої інстанції належних та допустимих доказів, що є узгодженими між собою.

Так, суд першої інстанції безпосередньо допитав потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_15 .

Потерпілий ОСОБА_10 в судовому засіданні суду першої інстанції показав, що ОСОБА_7 не знає, його запросила у гості дружина ОСОБА_11 . У листопаді 2022 (точної дати не пам`ятає) він зустрів його з потяга о 17.00 годині. Вони прийшли додому, оскільки на той час вимикали світло, він включив фонарик на телефоні та поклав на поличку. Вони вечеряли, він виходив на вулицю, коли саме зник телефон він не помітив. Дружина хотіла комусь подзвонити, але випадково набрала його номер та вони почули, що телефон дзвонить у сумці ОСОБА_7 . Він підійшов до сумки, сказав ОСОБА_7 віддати чи повернути телефон, але той його відштовхнув та вибіг з будинку. Він побіг за ним, але було темно і він не побачив у який бік ОСОБА_7 повернув.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні суду першої інстанції показала, що була присутньою під час того , як мати ОСОБА_7 - Людмила віддавала поліцейським сенсорний телефон. Разом з ними також була присутня ОСОБА_16 .

Також, вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння підтверджується покладеними в основу ухвали суду доказами:

- даними протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується, від 07.11.2022, відповідно якого ОСОБА_10 повідомив, що 22.11.2022 близько 21.30 ОСОБА_7 , перебуваючи у домоволодінні по АДРЕСА_2 , шляхом вільного доступу заволодів мобільним телефоном марки Techno РОР 2F чорного кольору;

-даними протоколу огляду місця події від 07.11.2022 за адресою : АДРЕСА_2 , у ході огляду місця події ОСОБА_10 вказав, де стояла сумка ОСОБА_7 та де лежав телефон ( на поличці серванту у кухні);

- заявою ОСОБА_17 , яка добровільно видала працівникам поліції телефон марки Техно 93500, НОМЕР_2 , який додому приніс її син 06.11.2022 ОСОБА_7 . Написано власноручно. Поняті : ОСОБА_18 та ОСОБА_14 ;

- даними протоколу огляду місця події від 07.11.2022 за адресою : АДРЕСА_3 ( подвір`я), відповідно якого на подвір`ї перебувала ОСОБА_17 , яка у присутності двох понятих повідомила, що має мобільний телефон, який 06.11.2022 приніс її син, ОСОБА_7 , та який витягла з кишені. Телефон марки Techno із ІМЕІ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ;

-даними висновку судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/124-22/12587-ТВ, згідно з яким ринкова вартість мобільного телефону марки «ТЕСНО» РОР 2F, модель В1g,чорного кольору, у працездатному стані, станом на 06.11.2022 без предмету дослідження становила 1 652,00 гривень;

-даними висновку судово-психіатричного експерта № 79 від 16.02.2023, згідно з яким ОСОБА_7 виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання епілепсії з прогресуючим перебігом, агресивними змінами особистості по епілептичному типу, з проявами специфічного інтелектуально-мнестичного зниження, з рецидивуючими психотичними, галюцинаторно-маячними розладами, декомпенсованими психопатоподібними порушеннями дисоціально-збудливого типу, з нерегулярними поліморфними, пароксизмальними станами, що виникла на тлі легкого вродженого розумового недорозвитку у вигляді легкої розумової відсталості, що позбавляло на вказаний період часу та позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, перешкоджає йому правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, та давати про них покази під час проведення з ним слідчих дій та у судовому засіданні.

Судом також досліджено документи, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема:

-характеристику міського голови м. Ватутіне, відповідно до якої ОСОБА_7 , зареєстрований та проживає за адресою : АДРЕСА_1 , за місцем проживання скарг від сусідів не надходило;

- довідку КНП «Ватутінська міська лікарня Ватутінської міської ради» №118, відповідно до якої ОСОБА_7 перебуває під спостереженням лікаря-психіатра з 02.06.2017 з діагнозом: розлади психіки та поведінки, внаслідок епілепсії.

Позиція ОСОБА_7 , викладена в апеляційній скарзі та підтримана в судовому засіданні під час апеляційного перегляду щодо невчинення ним суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, не знайшла свого підтвердження під час апеляційного перегляду та розцінюється судом як бажання його ввести суд в оману стосовно фактичних обставин з метою уникнути відповідальності за вчинене суспільно небезпечне діяння.

З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 винесена згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини («Яллох проти Німеччини» від 11 липня 2006 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року), та підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_7 та скасування ухвали районного суду немає.

Суд в ухвалі навів докази вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечного діяння, що містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, які дослідив в судовому засіданні та належним чином їх оцінив, тому підстави для перекваліфікації дій апелянта відсутні.

Доводи апелянта ОСОБА_7 про те, що на момент здійснення крадіжки телефону у ОСОБА_10 він перебував на лікуванні у КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня» м.Сміла, а тому не міг її вчинити, є надуманими, і спростовуються висновком судово-психіатричного експерта від 16.02.2023 №79, в якому зазначено, що відповідно до відомостей, які містяться в історії хвороби з КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня» №674, №869, №2224, №3027, протягом 2022 р. у зв`язку з почастішанням пароксизмальних станів, появою сутінкових розладів свідомості, збудливою, агресивною поведінкою, ОСОБА_7 лікувався відповідно з 28.03 по 07.04.2022, з 19.04 по 02.05.2022, з 07.06 по 22.09.2022 та з 12.11 по 30.11.2022 р. з кінцевим діагнозом «Інші органічні розлади особи і поведінки, обумовлені хворобою, травмою, дисфункцією головного мозку» (а.с.225 зворотній бік т.1). Отже, на момент вчинення суспільно небезпечного діяння 6.11.2022 ОСОБА_7 не перебував на лікуванні у КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня» м.Сміла.

Щодо доводів ОСОБА_7 про те, що органом досудового слідства та судом не були допитані свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , то вони є недоречними, оскільки ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , є померлими, що підтверджується повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть (а.с.7-8, 10-11 т.2).

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх ОСОБА_7 , не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду, на що є необгрунтовані посилання в апеляційній скарзі.

Також, як встановлено висновком судово-психіатричного експерта від 16.02.2023 №79 на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованих ОСОБА_7 дій та на теперішній час, ОСОБА_7 виявляв і виявляє ознаки хронічного психічного захворювання епілепсії з прогресуючим перебігом, агресивними змінами особистості по епілептичному типу, з проявами специфічного інтелектуально-мнестичного зниження, з рецидивуючими психотичними, галюцинаторно-маячними розладами, декомпенсованими психопатоподібними порушеннями дисоціально-збудливого типу, з нерегулярними поліморфними, пароксизмальними станами, що виникла на тлі легкого вродженого розумового недорозвитку у вигляді легкої розумової відсталості, що позбавляло на вказаний період часу та позбавляє на теперішній час його здатності усвідомлювати свої дії та свідомо керувати ними, перешкоджає йому правильно сприймати обставини, що мають значення у справі, та давати про них покази під час проведення з ним слідчих дій та у судовому засіданні.

З огляду на виявлену у ОСОБА_7 психопатологічну симптоматику, зокрема поєднання виражених змін особистості, по епідентичному типу, наявність психотичних і галюцинаторно-маячних розладів, враховуючи виражені прояви когнітивного дефіциту, декомпенсовані психопатоподібні розлади дисоціально-збудливого типу, поліморфні пароксизмальні стани в межах епілепсії з прогресуючим перебігом, враховуючи вкрай низьку прихильність до прийому психофармакологічного лікування в амбулаторних умовах, враховуючи тривалий, з частим декомпенсаціями, перебіг хвороби, наявність ускладнюючого впливу вживання психоактивних речовин, враховуючи наявність в минулому повторного скоєння суспільно небезпечних дій, можна прийти до висновку, що ОСОБА_7 виявляє клінічні ознаки суспільної небезпеки та потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги.

Частиною 1 ст.415 КПК України визначено вичерпний перелік підстав для скасування ухвали суду апеляційним судом та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, якщо:

- встановлено порушення, передбачені пунктами 2,3,4,5,6,7 частини 2 статті 412 цього Кодексу;

- в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;

- судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 не наведено підстав, передбачених ч.1 ст.415 КПК України, для скасування ухвали суду першої інстанції та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

В результаті апеляційного перегляду судового рішення, колегією суддів не встановлено таких порушень кримінального процесуального закону, передбачених в ч.1 ст. 415 КПК України, які б слугували підставою для скасування ухвали суду, та призначення нового судового розгляду в суді першої інстанції, як про це просив під час апеляційного розгляду апелянт ОСОБА_7 .

Тому, зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції постановлено обґрунтоване рішення про застосування стосовно ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта від 16.02.2023 №79 ОСОБА_7 за своїм психічним станом відповідно до ст. 92 КК України потребує застосування до нього примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до спеціального закладу з надання психіатричної допомоги.

Врахувавши наведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що інкриміноване ОСОБА_7 суспільно-небезпечне діяння вчинене останнім у стані неосудності, який за своїм психічним станом і характером суспільно небезпечного діяння потребує застосування примусових заходів медичного характеру, в зв`язку з чим, з метою обов`язкового лікування та запобігання вчинення ОСОБА_7 суспільно небезпечних діянь, застосовано до останнього примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації в психіатричну установу з посиленим наглядом.

З таким висновками суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.

На переконання апеляційного суду, дані про перебіг захворювання ОСОБА_7 , тяжкість і характер вчиненого ним суспільно небезпечного діяння, а також ступінь його небезпечності, не свідчать про можливість застосування до останнього примусових заходів медичного характеру, не пов`язаних з госпіталізацією в психіатричну установу з посиленим наглядом.

Колегія суддів вважає, що під час розгляду справи суд першої інстанції не допустив істотних порушень кримінального процесуального закону, які б слугували підставою для скасування ухвали суду першої інстанції.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування або зміни оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, і залишає судове рішення без змін, як законне, обґрунтоване та вмотивоване.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 503, 512 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Шполянського районного суду Черкаської області від 27 грудня 2023 року, якою щодо ОСОБА_7 застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу з посиленим наглядом, - залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в порядку ст. 426 КПК України з дня проголошення, а ОСОБА_7 - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий

Судді