Справа № 163/599/24
Провадження № 1-кп/163/101/24
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
ВИРОК

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 липня 2024 року Любомльський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області кримінальне провадження №0000012 про обвинувачення

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Столинські Смоляри Любомльського району Волинської області, що проживає по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, неповної середньої освіти, неодруженого, непрацюючого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.3 ст.299 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 03 січня 2024 року, близько 19 години, перебуваючи за місцем проживання у селі Столинські Смоляри Ковельського району Волинської області, в порушення вимог ст. 30 Конституції України щодо недоторканості житла та іншого володіння особи, діючи на ґрунті раптово виниклого злочинного умислу, з метою вбивства собак, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч чинному законодавству, без добровільної на те згоди власника огородженої прибудинкової території, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, не маючи законних правових підстав для відвідування території домоволодіння, що розташована за вищевказаною адресою, шляхом відкриття воріт, незаконно проник на територію цього домоволодіння, чим порушив право ОСОБА_4 на недоторканість її володіння, передбаченого ст. 30 Конституції України.

Крім цього, 03 січня 2024 року близько 19 години, ОСОБА_5 , перебуваючи на території житлового домоволодіння ОСОБА_4 , що по АДРЕСА_1 , діючи умисно, маючи намір, направлений на жорстоке поводження з тваринами, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, протиправно, грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи, щодо поводження з тваринами, реалізуючи свій умисел щодо жорстокого поводження з твариною, нехтуючи правилами суспільної моралі, із застосуванням жорстоких методів, з метою заподіяння травми та знущання над твариною, яка відноситься до хребетних, усвідомлюючи, що своїми діями завдає собаці біль та страждання, використовуючи фізичну силу та активний спосіб, утримуючи собаку лівою рукою за тулуб, та тримаючи господарський ніж в правій руці здійснив один удар вказаним ножем в ділянку грудної клітки зліва, чим спричинив тілесні ушкодження не сумісні із життям, які призвели до загибелі даної тварини.

Після цього, продовжуючи свої протиправні дії, 03 січня 2024 року близько 19 години, ОСОБА_5 , перебуваючи на території житлового домоволодіння, маючи намір, направлений на жорстоке поводження з тваринами, усвідомлюючи злочинний характер своїх дій, діючи умисно, протиправно, повторно, грубо порушуючи суспільні відносини, що забезпечують загальноприйняті моральні принципи, щодо поводження з тваринами, в порушення вимог ч. 2 ст. 22 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», реалізуючи свій умисел щодо жорстокого поводження з твариною, нехтуючи правилами суспільної моралі, із застосуванням жорстоких методів, з метою заподіяння травм та знущання над твариною, яка відноситься до хребетних, усвідомлюючи, що своїми діями завдає собаці біль та страждання, використовуючи фізичну силу та активний спосіб, утримуючи собаку лівою рукою за тулуб та тримаючи господарський ніж в правій руці, здійснив один удар вказаним ножем в ділянку грудної клітки зліва, чим спричинив тілесні ушкодження не сумісні із життям, які призвели до загибелі даної тварини..

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні свою вину за інкримінованим обвинуваченням визнав повністю і показав, що дійсно незаконно проник на територію домоволодіння ОСОБА_7 , де за допомогою ножа наніс собакам ОСОБА_4 удари від яких останні загинули. Ніж взяв у своєму домоволодінні, де проживає, після нанесення ран собакам ніж заніс назад додому, де пізніше був вилучений працівниками поліції. Пояснити причини такої своєї поведінки не зміг, однак вказав, що це могло бути наслідком вживання алкогольних напоїв. У вчиненому щиро розкаявся та запевнив, що такого більше не повториться.

Потерпіла в судовому засіданні пояснила, що на початку січня 2024 року, точної дати не пам`ятає, прокинувшись зранку, дізналась від чоловіка, який порався по господарству, що останній виявив на подвір`ї їхніх мертвих двох собак, які були на прив`язі біля курника. Через деякий час, від односельчан дізналися, що ОСОБА_5 ще з вечора вихвалявся, що це він порізав ОСОБА_8 , однак на той час йому ніхто не повірив. Ввечері, коли прийшов дільничний, то до них на подвір`я також прийшли ОСОБА_5 з батьком. Під час з`ясування обставин вбивства тварин, ОСОБА_5 зізнався, що це він зробив та просив вибачення.

Окрім визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.3 ст.299 КК України, його вина у незаконному проникненні до іншого володіння особи та жорстокому поводженню з тваринами, що належать до хребетних, підтверджується зібраними на досудовому слідстві та дослідженими за клопотанням учасників судового розгляду доказами.

Факт звернення ОСОБА_9 , ОСОБА_4 в відділення поліції №1 (м.Любомль) Ковельського РУП у Волинській області з приводу проникнення на територію їхнього подвір`я та вбивства собак стверджено протоколами прийняття їхніх заяв.

На підставі вищевказаних протоколів прийняття заяв до ЄРДР внесено відомості за ч.1 ст.162, ч.3 ст.299 КК України, що підтверджується відповідними витягами.

Постановами про створення групи слідчих від 05.01.2024, про призначення групи дізнавачів від 13.01.2024, про призначення групи прокурорів та старшого групи прокурорів у кримінальному провадженні від 05.01.2024 та 13.01.2024 визначено уповноважених слідчих, дізнавачів та прокурорів в даному кримінальному провадженні.

Господарський ніж, який є знаряддям вчинення злочину, згідно постанови слідчого про визнання речовими доказами від 05.01.2024 визнаний речовим доказом, на який ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 09.01.2024 року накладено арешт.

Причиною загибелі собак є гостра посттравматична кровотеча, спричинена механічним пошкодженням серцевого м`яза з виходом крові в грудну порожнину, підшкірний простір та назовні через раневий канал в ділянці грудної клітки зліва, що підтверджується протоколами розтину трупів тварин від 05.01.2024 та звітом про результати дослідження патологічного (біологічного) матеріалу від 08.01.2024.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №68 від 21.02.2024, ОСОБА_5 виявляє ознаки легкої розумової відсталості з поведінковими розладами. Однак ступінь змін зі сторони психіки не така, що позбавляла його можливості усвідомлювати свої дії/бездіяльність/ і керувати ними. В період, що відноситься до часу вчинення інкримінованого йому правопорушення ОСОБА_5 перебував у стані гострої алкогольної інтоксикації (простого алкогольного сп`яніння). ОСОБА_5 не страждає на алкоголізм. Примінення примусових заходів медичного характеру він в даний час не потребує.

Крім цього, ОСОБА_5 перебуває на "Д" обліку у лікаря психіатра, що підтверджується довідкою лікаря нарколога-психіатра від 10.01.2024.

Аналіз показань обвинуваченого в сукупності з показаннями потерпілої та всіма іншими письмовими доказами, зважаючи на рівень їх аргументованості, переконливості та послідовності, а також іншими факторами, доводять факт незаконного проникнення ОСОБА_5 до іншого володіння особи та жорстокому поводженню з тваринами, що належать до хребетних, що призвело до їх загибелі.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та які підлягають доказуванню.

Докази, що проаналізовані вище, відповідно до ст. 85, 86 КПК України, є належними та допустимими, а тому є основою цього вироку.

У зв`язку з наведеним суд вважає, що сукупністю доказів у їх взаємозв`язку, з врахуванням принципу змагальності та критерію «поза розумним сумнівом», повністю доведено винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.3 ст.299 КК України.

Обираючи міру покарання обвинуваченому, суд враховує характер і тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, особу обвинуваченого, який має ознаки легкої розумової відсталості з поведінковими розладами, перебуває на "Д" обліку у лікаря психіатра, у вчиненому щиро розкаявся, попросив вибачення у потерпілої, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До пом`якшуючих обставин за обвинуваченням за ч.1 ст.162 та ч.3 ст.299 КК України суд відносить те, що обвинувачений щиро кається у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, відшкодував шкоду.

До обтяжуючих обставин - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

Встановлені фактичні обставини справи свідчать про легковажність ОСОБА_5 до вчинених ним кримінальних правопорушень виною чого є алкоголь, який в свою чергу посилює ознаки легкої розумової відсталості та поведінкові розлади.

Суд також враховує позицію потерпілої, яка просила суворо не карати обвинуваченого, бо він є молодим і повинен перевиховатись, тому просила призначити таке покарання, яке буде слугувати підставою для його перевиховання.

Отже, по справі встановлено сукупність пом`якшуючих обставин, яка, на думку суду, істотно знижує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, а особа обвинуваченого не свідчить про його підвищену суспільну небезпеку.

За вказаних обставин суд приходить до висновку, що покарання ОСОБА_5 за ч.1 ст.162 КК України слід призначити у виді штрафу, а за ч.3 ст.299 КК України у виді позбавлення волі мінімальним строком, на підставі ч.1 ст.70 КК України буде застосовано принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Призначення менш суворого покарання санкцією статті ч.3 ст.299 КК України не передбачене і немає підстав для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Конфіскація тварин не застосовується, оскільки дії обвинуваченого призвели до їх загибелі.

При цьому суд оцінюючі всі обставини в сукупності приходить висновку, що виправлення й перевиховання ОСОБА_5 можливе без ізоляції від суспільства, тому, для попередження вчинення нових кримінальних правопорушень від відбування покарання його слід звільнити з іспитовим строком випробування та покладенням встановлених обов`язків, що повинно дисциплінувати останнього у його легковажних вчинках, особливо в умовах воєнного стану.

Цивільний позов у справі не заявлений.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати за проведення експертизи, згідно розписки ОСОБА_9 , відшкодовані обвинуваченим добровільно.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не застосований, клопотання про застосування такого заходу не заявлене, а підстави для ухвалення такого рішення з ініціативи суду не встановлені.

Керуючись ст.ст.373, 374, ч.15 ст.615 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.162, ч.3 ст.299 КК України, і за цими законами призначити йому покарання:

- за ч.1 ст.162 КК України у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 (одну тисячі сімсот) гривень.;

- за ч.3 ст. 299 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_5 визначити у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шість) місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає такі обов`язки: періодично з`являтиметься для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомлятиме уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Долю речових доказів вирішити таким чином: господарський ніж, який перебуває в камері схову речових доказів ВП №1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинської області, знищити.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду Волинської області від 09.01.2024 року скасувати.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом 30 днів із дня його проголошення через Любомльський районний суд.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Головуючий : суддя ОСОБА_1