Справа № 129/660/20
Провадження №11-кп/801/1261/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000158 від 22.04.2019,

за апеляційною скаргою прокурора Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_8 на вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 30 вересня 2024 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чечелівка Гайсинського району Вінницької області, громадянина України, українця, РНОКПП НОМЕР_1 , непрацюючого, маючого вищу освіту, аспіранта Вінницького національного аграрного університету, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.1 ст.122 КК України, -

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Рахнівка Гайсинського району Вінницької області, громадянина України, українця, РНОКПП НОМЕР_2 , працюючого технічним працівником Рахнівського сільського будинку культури Відділу культури і туризму Гайсинської районної державної адміністрації, маючого повну середню освіту, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, -

Короткий зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини

Оскаржуваним вироком перекваліфіковані дії ОСОБА_9 з ч.4 ст.296 КК України на ч.2 ст.125 КК України та призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнено ОСОБА_9 від призначеного покарання за ч.2 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Визнано винуватим ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі п.3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнено ОСОБА_9 від призначеного покарання за ч.1 ст.122 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Перекваліфіковано дії ОСОБА_10 з ч.4 ст.296 КК України на ч.2 ст.125 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі п.2 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України звільнено ОСОБА_10 від призначеного покарання за ч.2 ст.125 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- одяг потерпілого ОСОБА_11 , а саме: джинсові штани, светр та кофту, які зберігаються в камері схову речових доказів Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області (т.2 а.с.184) повернуто потерпілому ОСОБА_11 ;

- металеву трубу та гідравлічний шланг, які зберігаються в камеру схову речових доказів Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області (т.2 а.с.191) ухвалено знищити;

- марлевий тампон із речовиною бурого кольору, яку вилучено 21.04.2019 під час ОМП, марлевий тампон з речовиною бурого кольору із шприцем, голкою із захисним ковпаком та первинним пакуванням, які зберігаються в камері схову речових доказів Гайсинського ВП ГУНП у Вінницькій області (т.2 а.с.211) ухвалено знищити;

- чотири фотокартки із зображенням ОСОБА_11 із наявними тілесними ушкодженнями, які долучені до матеріалів кримінального провадження (т.2 а.с.218) ухвалено залишити в матеріалах кримінального провадження.

Судом установлено, що 21 квітня 2019 року біля 10-00 годин в с. Рахнівка Гайсинського району Вінницької області, ОСОБА_9 , знаходячись за місцем свого проживання, що розташоване по АДРЕСА_1 , побачив на вулиці свого односельчанина ОСОБА_11 , після чого вийшов з господарства на вулицю, де на грунті особистих неприязних відносин, діючи умисно, наніс ОСОБА_11 один удар кулаком правої руки в ділянку обличчя з лівої сторони, а потім рукою схопив ОСОБА_11 за светр в ділянці горловини, в який він був одягнений, та із силою потягнув на себе, в результаті чого розірвав його.

У цей час ОСОБА_9 , взяв з місці свого проживання металеву трубу, підійшов до ОСОБА_11 та, діючи умисно, наніс останньому з розмаху один удар металевою трубою в ділянку спини, після чого кинув вказаною трубою в ділянку нижньої частини спини.

ОСОБА_11 , бажаючи уникнути подальшого нанесення йому тілесних ушкоджень, побіг вулицею в сторону с. Чечелівка. ОСОБА_9 та ОСОБА_10 сіли до салону власного автомобіля ВАЗ 21101, д.н. НОМЕР_3 , на якому наздогнали ОСОБА_11 , який вибіг на поле, що розташовується за ФГ « ОСОБА_12 ». Перебуваючи на полі, ОСОБА_9 вийшов із салону автомобіля, тримаючи у правій руці металеву трубу, а ОСОБА_10 тримав у руці гідравлічну шлангу. Продовжуючи свої умисні дії, ОСОБА_10 та ОСОБА_9 спільно почали наносити ОСОБА_11 удари, а саме: ОСОБА_9 наніс останньому біля 3-5 ударів металевою трубою в ділянку тулуба з правої сторони, в результаті яких ОСОБА_11 відчув сильний різкий біль, та 3-4 ударів в ділянку ніг з правої сторони, а ОСОБА_10 у цей же час наніс гідравлічним шлангом біля 5-6 ударів в ділянку обох ніг, у результаті чого ОСОБА_11 впав на землю. Коли останній перебував на землі у положенні лежачи на спині, ОСОБА_10 умисно наніс ОСОБА_11 один удар взутою ногою в ділянку обличчя з лівої сторони та біля 5-6 ударів гідравлічним шлангом по різним частинам тіла з лівої сторони, а ОСОБА_9 умисно наніс ОСОБА_11 один удар кулаком в ділянку обличчя з правої сторони, та біля 5 ударів кулаками обох рук по різним частинам тіла з правої сторони.

Спільними діями ОСОБА_9 та ОСОБА_10 потерпілому ОСОБА_11 заподіяно тілесні ушкодження у вигляді синців у ділянках обох повік лівого та правого ока, лівої гомілки, правого колінного суглобу з переходом на нижню третину стегна, нижнього краю лівої лопатки; саден в ділянці лівого передпліччя, лівого ліктьового суглобу, по задній поверхні грудної клітки зліва; забою м`яких тканин лівого гомілково-ступневого суглобу, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасний розлад здоров`я; тілесні ушкодження у вигляді забійних ран в ділянці лівої та правої надбрівних дуг, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я; а діями ОСОБА_9 потерпілому ОСОБА_11 заподіяно тілесне ушкодження у вигляді перелому ІХ ребра з права, яке відноситься до категорії середнього ступеня важкості тілесних ушкоджень по критерію тривалого розладу здоров`я.

Судом кваліфіковано такі дії ОСОБА_9 за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я, а також за ч.1 ст.122 КК України як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Також суд кваліфіковано такі дії ОСОБА_10 за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, яке спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи правильність кваліфікації дій обвинувачених та доведеності їх винуватості у вчиненні кримінальних правопорушень, вважає, що вирок підлягає зміні через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність на підставі ст. 413 КПК України.

Просить з резолютивної частини вироку виключити вказівку про призначення ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 2 років обмеження волі, та звільнення його саме від призначеного покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вказати, що за ч. 2 ст. 125 КК України ОСОБА_9 звільнено від покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

З резолютивної частини вироку виключити вказівку про призначення ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 2 років позбавлення волі, та звільнення його саме від призначеного покарання на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вказати, що за ч. 1 ст. 122 КК України ОСОБА_9 звільнено від покарання на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

З резолютивної частини вироку виключити вказівку про призначення ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 2 років обмеження волі, та звільнення його саме від призначеного покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вказати, що за ч. 2 ст. 125 КК України ОСОБА_10 звільнено від покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

У доводах апеляційної скарги прокурор посилається на те, що суд дійшовши обґрунтованого висновку про те, що строки давності за ч. 2 ст. 125 та ч. 1 ст. 122 КК України станом на день ухвалення вироку закінчилися, разом з тим безпідставно визначив обвинуваченому ОСОБА_9 конкретний вид покарання та звільнив від призначеного покарання, а не від покарання взагалі, як передбачає ч. 5 ст. 74 КК України.

Також суд, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що строки давності за ч. 2 ст. 125 КК України станом на день ухвалення вироку закінчилися, разом з тим безпідставно визначив обвинуваченому ОСОБА_10 конкретний вид покарання та звільнив від призначеного покарання, а не від покарання взагалі, як передбачає ч. 5 ст. 74 КК України.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав подану прокурором апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та наполягав на її задоволенні.

Захисник ОСОБА_7 не заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, оскільки вимоги скарги є обґрунтованими та не погіршують правового становища обвинувачених.

Обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , а також потерпілий ОСОБА_11 про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, однак у судове засідання не з`явилися, клопотань про відкладення не надсилали. Разом з тим, обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_10 надіслали суду заяви про розгляд апеляційної скарги прокурора у їх відсутність. За таких підстав, захисник та прокурор не заперечували щодо проведення судового розгляду у відсутність обвинувачених та потерпілого, оскільки у апеляційній скарзі прокурора не стоїть питання про погіршення правового становища обвинувачених.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши доповідь судді, виступи учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги у їх межах, апеляційний суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до вимог статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

За правилами ч.2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути обґрунтованим, тобто ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом згідно ст. 94 цього Кодексу.

Вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 30.09.2024 щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в частині правильності кваліфікації дій обвинувачених та доведеності їх винуватості прокурором не оскаржується, а тому в цій частині в апеляційному порядку перевірці не підлягає.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора в частині наявності підстав для зміни оскаржуваного вироку через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність на підставі ст. 413 КПК України, є обґрунтованими та слушними, а тому заслуговують на увагу апеляційного суду, виходячи з наступного.

Так, у відповідності до ч. 5 ст. 74 КК України особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

Згідно з п.2 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Із системного аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання» (ч. ч. 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» (ст. ст. 75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) вбачається, що під звільненням від покарання слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного у санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення як виду примусових заходів у цілому.

Саме до таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 19.03.2024 (справа № 756/3924/20) та у постанові від 18.06.2020 (справа № 756/6876/19), які згідно з вимог ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, що застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Таким чином, Верховний Суд констатував, що визнання особи винним у вчиненні кримінального правопорушення та звільнення обвинуваченого від покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України саме без визначення його виду і розміру є обґрунтованим та відповідає вимогам закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з тим, усупереч таким висновкам Верховного Суду оскаржуваним вироком Ладижинського міського суду від 30.09.2024 ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України призначено покарання у виді 2 років обмеження волі та у подальшому на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України його звільнено від призначеного вироком суду покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а також за ч. 1 ст. 122 КК України призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі та у подальшому на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України його звільнено від призначеного вироком суду покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Таким чином, Ладижинський міський суд, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що строки давності за ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 122 КК України у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_9 станом на день ухвалення вироку закінчилися, разом з тим, безпідставно визначив обвинуваченому за цією статтею конкретний вид та розмір покарання та звільнив від призначеного покарання, а не від покарання взагалі, як передбачає ч. 5 ст. 74 КК України.

Також оскаржуваним вироком Ладижинського міського суду від 30.09.2024 ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 125 КК України призначено покарання у виді 2 років обмеження волі та у подальшому на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України його звільнено від призначеного вироком суду покарання у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Таким чином, Ладижинський міський суд, дійшовши обґрунтованого висновку про те, що строки давності за ч. 2 ст. 125 КК України у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_10 станом на день ухвалення вироку закінчилися, разом з тим, безпідставно визначив обвинуваченому за цією статтею конкретний вид та розмір покарання та звільнив від призначеного покарання, а не від покарання взагалі, як передбачає ч. 5 ст. 74 КК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме положення ч. 5 ст. 74 КК України, що є підставою зміни вироку суду першої інстанції на підставі ст. 413 КПК України.

Керуючись ст. ст. 396, 404, 405, 407, 408, 409, 413, 418, 426, 532 КПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу прокурора Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_13 задовольнити.

Вирок Ладижинського міського суду Вінницької області від 30.09.2024 стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - змінити.

З резолютивної частини вироку виключити вказівку про призначення ОСОБА_9 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 2 років обмеження волі, та звільнення його саме від призначеного покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вказати, що за ч. 2 ст. 125 КК України ОСОБА_9 звільнено від покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

З резолютивної частини вироку виключити вказівку про призначення ОСОБА_9 покарання за ч. 1 ст. 122 КК України у виді 2 років позбавлення волі, та звільнення його саме від призначеного покарання на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вказати, що за ч. 1 ст. 122 КК України ОСОБА_9 звільнено від покарання на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

З резолютивної частини вироку виключити вказівку про призначення ОСОБА_10 покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 2 років обмеження волі, та звільнення його саме від призначеного покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Вказати, що за ч. 2 ст. 125 КК України ОСОБА_10 звільнено від покарання на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4