Справа № 466/5535/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1306/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2023 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , такого, що не має судимості, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_8

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією майна.

В строк відбування покарання ОСОБА_6 за даним вироком зараховано строк попереднього ув`язнення з 03 січня 2023 року по 06 січня 2023 року.

Вирішено питання речових доказів, застави та арештованого майна.

Згідно з вироком суду, в кінці жовтня 2022 року у ОСОБА_6 , який усвідомлюючи, що на період дії правового режиму воєнного стану, введеного Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022, та постановою КМ України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України №57 від 27.01.1995, виїзд за межі країни військовозобов`язаних осіб забороняється, з корисливого мотиву, виник умисел на організацію незаконного переправлення ОСОБА_9 через держаний кордон України.

Реалізовуючи свій злочинний умисел на організацію незаконного переправлення ОСОБА_9 через державний кордон України, з корисливого мотиву, ОСОБА_6 за невстановлених досудовим розслідуванням обставин вступив у злочинну змову із невстановленими досудовим розслідуванням особами, які б забезпечили незаконне переправлення ОСОБА_9 через державний кордон України, шляхом незаконного виготовлення дипломатичного паспорту України.

У подальшому, з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого в організації незаконного переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України, керівництво такими діями та сприянні їх вчиненню, шляхом надання останньому порад та вказівок, з корисливого мотиву, ОСОБА_6 26 жовтня 2022 року близько 19 год. 00 хв. зустрівся із ОСОБА_9 неподалік супермаркету «Сільпо», що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , де при спілкуванні з ним повідомив, що його послуги щодо організації незаконного перетину державного кордону України та сприяння у цьому будуть коштувати близько 3000-4000 доларів США.

ОСОБА_6 , керуючи діями щодо організації незаконного переправлення через державний кордон України та сприянні їх вчиненню, шляхом надання останньому порад та вказівок, повідомив ОСОБА_9 , що з метою виготовлення для нього дипломатичного паспорта України, необхідно йому надати грошові кошти в сумі 200 доларів США, як завдаток за надані ним послуги, а також 4 фотокартки, копію паспорту громадянина України та копію паспорта громадянина України для виїзду за кордон, а також копію ідентифікаційного номеру.

27.12.2022 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу організував зустріч у приміщенні ТЦ «VictoriaGardens», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , де від останнього отримав 8000 гривень, як завдаток за надані послуги. Під час зустрічі ОСОБА_9 виконав висунуті протиправні умови ОСОБА_6 та надав йому копії своїх документів, фотокартки та грошові кошти в сумі 8000 тисяч гривень. Крім цього, ОСОБА_6 проінструктував ОСОБА_9 з приводу перетину державного кордону, а саме коли дипломатичний паспорт буде готовий, йому необхідно разом із ним поїхати до державної міграційної служби м. Львова, щоб підписати на місці документи, та роз`яснив те, що певний час він самостійно не зможе перетнути державний кордон (в`їзд/виїзд), а лише у його супроводі та те, що решта грошових коштів в сумі 2000 доларів США ОСОБА_9 повинен йому надати, після того як ОСОБА_6 перевезе його через державний кордон України.

03 січня 2023 року близько 13 год. 30 хв. ОСОБА_6 , продовжуючи реалізацію злочинного умислу на переправлення ОСОБА_9 через державний кордон України, шляхом виготовлення останньому дипломатичного паспорту України та сприянні у цьому, з корисливого мотиву, організував зустріч у приміщенні гіпермаркету «Ашан», що знаходиться на АДРЕСА_5 , де повідомив ОСОБА_9 надати йому грошові кошти в сумі 1800 доларів США (згідно з офіційним курсом НБУ станом на 03.01.2023 еквівалентно 65 808 гривень), за організацію переправлення останнього через державний кордон України, шляхом виготовлення останньому дипломатичного паспорта громадянина України, на що останній погодився та виконав його вказівки, після чого покинув місце зустрічі. В подальшому протиправна діяльність ОСОБА_6 була припинена правоохоронними органами, а грошові кошти в сумі 1800 доларів США вилучено.

Не погоджуючись із оскарженим вироком суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити оскаржений вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 8 листопада 2023 року. Просить перекваліфікувати його дії з частини 3 статті 332 КК України на ч.2 статті 190 КК України та обрати покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

В мотивах своєї апеляційної скарги зазначає, що, вирок суду є незаконним та необґрунтованим.

Вказує, що під час зустрічі із ОСОБА_9 останній висловив бажання виїхати за межі України, що пов`язане із наявністю в нього бізнесу. У зв`язку з цим ОСОБА_6 запропонував йому зробити дипломатичний паспорт. За надання послуг ОСОБА_9 надав йому 8000 грн., фотографії, інші необхідні документи, однак усе, крім грошей, обвинувачений викинув, адже не мав жодного наміру виготовляти дипломатичний паспорт та жодних дій з цього приводу не вчиняв. Так як у нього з 2008 року проблеми зі здоров`ям, йому були необхідні гроші, у зв`язку з чим в нього виникла ідея скористатися даною ситуацією і шляхом обману заволодіти таким чином грошовими коштами ОСОБА_9 . Вважає, що докази його винуватості у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.3 ст.332 КК України відсутні, оскільки йому потрібні були гроші і він заволодів ними у ОСОБА_9 шахрайським способом.

Судом першої інстанції не було надано об`єктивної оцінки письмовим доказам, які були надані стороною захисту, це, зокрема, відповідям на адвокатські запити, в яких чітко вказано порядок виготовлення та отримання дипломатичного паспорта.

Судом першої інстанції не було надано також належної оцінки і протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 28 грудня 2022 року, на які суд покликається в даному незаконному вироку (том 1, а.с.184-194), в якому обвинувачений повідомляв ОСОБА_9 про те, що повинен забрати його дипломатичний паспорт саме в Державній міграційній службі у м. Львові, оскільки ОСОБА_6 нічого не було відомо про те, що оформлення, видача , обмін , повернення державі, зберігання та знищення дипломатичних службових паспортів здійснюється підрозділом Департаменту консульської служби Міністерства закордонних справ України , які є відповідальними за паспортну роботу.

ОСОБА_6 ніколи не був працівником будь-якого міграційного відомства, не знав, який конкретно орган займається виготовленням дипломатичного паспорта, не знав, які конкретно документи необхідні для оформлення такого паспорта, саме тому вказівка ОСОБА_9 під час розмови з ним про необхідність останнього прибути в міграційну службу для отримання дипломатичного паспорта була обманом з метою заволодіти грошовими коштами ОСОБА_9 .

Також вказує, що судом першої інстанції йому обрано надто суворе покарання.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали вимоги апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_7 , який заперечив проти апеляційних вимог, дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 не дотримано в повному обсязі.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 22 КПК України встановлено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів, засобами, передбаченими цим кодексом. Обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, тобто винуватості обвинуваченого, форми вини, мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, у відповідності до положень ч.1 ст.92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим кодексом випадках, на потерпілого.

Статтею 85 КПК України визначено, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно вимог ч.1 ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожен доказ з точки зору його належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів з точки зору їх достовірності та достатності для висновків є перш за все завданням суду першої інстанції. Апеляційний суд має перевірити, чи керувався суд першої інстанції під час оцінки доказів принципами, закладеними Конституцією та кримінальним процесуальним законом, а також чи достатньо мотивовані рішення судів про прийняття або відхилення тих чи інших доказів, чи є ці мотиви логічними і чи приймалися судами всі важливі фактори, необхідні для оцінки окремого доказу чи їх сукупності.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на позицію, Європейського суду з прав людини, який неодноразово вказував, що право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

За конструкцією об`єктивної сторони склад злочину незаконного переправлення осіб через державний кордон України характеризується як злочин з формальним складом. Це означає, що злочин вважається закінченим з моменту вчинення хоча б однієї із перерахованих у диспозиції ст. 332 КК України дії, а саме: незаконне переправлення осіб через державний кордон України; організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України; керівництво такими діями; сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів або усуненням перешкод, незалежно від того, чи фактично опинилася особа, яку переправляють через державний кордон України, за межами України.

Організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України передбачає розробку та безпосередню реалізацію планів незаконного перетинання державного кордону України іншими особами. Ці дії можуть бути поєднані зі схилянням інших осіб до незаконного перетинання державного кордону України, проте відповідна ініціатива може виходити і не від організатора, а від осіб, які бажають незаконно перетнути державний кордон або від інших осіб, і лише підтримуватися ним. Такі дії можуть виявлятися у розробці планів, визначенні місця, часу незаконного переправлення, пошуку співучасників, створенні організованої групи, її фінансуванні, озброєнні тощо. Водночас керівництво незаконним переправленням осіб через державний кордон України це розпорядження діями осіб, які бажають незаконно перетнути державний кордон України або інших осіб з метою досягнення відповідного злочинного результату незаконного переправлення осіб через державний кордон України. Це може виражатися у наданні відповідних настанов і проведення інструктажу щодо виконання тих чи інших фактичних дій, координації останніх, забезпеченні їх прикриття, виробленні заходів щодо нейтралізації діяльності органів ДПС та інших правоохоронних органів тощо. Сприяння порадами чи вказівками полягає у наданні зазначеним особам інформації щодо найбільш зручних маршрутів руху до державного кордону, місця і часу його незаконного перетинання та інших обставин, яка є необхідною для реалізації їх намірів на незаконний перетин кордону, а під наданням засобів слід розуміти надання особам, які незаконно перетинають державний кордон України, транспортних засобів, тимчасового сховища, засобів маскування і засобів приховування слідів злочину, документів, карт, схем або інших предметів матеріального характеру, за допомогою яких вони можуть полегшити досягнення зазначеного результату.

Таким чином, змістовний аналіз диспозиції ст.332 КК України свідчить про те, що вказаний злочин є закінченим з моменту, зокрема, надання відповідних настанов, проведення інструктажу щодо виконання тих чи інших фактичних дій, спрямованих на незаконний перетин кордону, координації таких дій, забезпеченні їх прикриття тощо.

Так, ОСОБА_6 у ході судового розгляду винуватості своєї не визнавав, вказуючи у доводах своєї апеляційної скарги, що йому були необхідні гроші, у зв`язку з чим в нього виникла ідея скористатися даною ситуацією і шляхом обману заволодіти таким чином грошовими коштами ОСОБА_9 .

Однак дане твердження не береться колегією суддів до уваги, оскільки спростовується належними, допустимими та достатніми доказами, які були предметом детального дослідження судом першої інстанції.

Так, показаннями свідка ОСОБА_9 , встановлено, що у зв`язку з тим, що він не міг виїхати за межі України в силу введеного воєнного стану, йому знайомий порадив ОСОБА_6 . У ході розмови з обвинуваченим такий повідомив, що може вирішити його проблему шляхом виготовлення дипломатичного паспорта, однак така його послуга в цілому коштує 4000 дол. США. Оскільки обвинувачений ОСОБА_6 обіцяв йому виготовити справжній дипломатичний паспорт та допомогти у перетині державного кордону, ОСОБА_9 погодився на пропозицію останнього та надав такому свої фотографії, паспорти, та при першій зустрічі власні грошові кошти в гривнях в еквіваленті приблизно 200 доларів США, а в подальшому - додатково імітовані грошові кошти у сумі 1800 доларів США. Також свідок зазначив, що спочатку повірив ОСОБА_6 та очікував від останнього виготовлений дипломатичний паспорт з допомогою у виїзді за межі території України, однак в подальшому до нього зателефонували працівники поліції, після чого він погодився на конфіденційне співробітництво.

Відповідно до протоколу про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії від 27 січня 2023 року (т.1 а.с.п.227-233), у ході проведення НСРД «Аудіо,-відеоконтроль особи» відносно ОСОБА_6 на підставі ухвали слідчого судді Львівського апеляційного суду від 02 січня 2023 року (т.1 а.с.п.194), постановленої за результатом розгляду клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУ НП у Львівській області ОСОБА_11 про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій від 30 грудня 2022 року (т.1 а.с.п.191-192) та протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 04 січня 2023 року (т.1 а.к.п.206-211) 03.01.2023 року під час зустрічі ОСОБА_6 з ОСОБА_9 в кафе «Ашан» на АДРЕСА_6 , останній передав в конверті грошові кошти (імітаційні) та на уточнюючі запитання ОСОБА_6 підтвердив, що «там у доларах, один і вісім». У ході розмови ОСОБА_9 запитав в обвинуваченого, коли він зможе отримати паспорт та виїхати за кордон, на що обвинувачений вказав, що може і в п`ятницю, не обіцяє, однак їм чим скоріше, тим краще. Також ОСОБА_6 повідомив ОСОБА_9 , що у разі необхідності, їм доведеться поїхати в Київ, однак в подальшому повідомив ОСОБА_9 , що його дипломатичний паспорт «на видачі», відтак більш детально обговорив з останнім умови перетину кордону.

На думку колегії суддів, твердження сторони захисту про те, що судом першої інстанції не надано належної оцінки даному протоколу про результати здійснення НСРД є безпідставними.

Відповідно до ч. 1 ст. 260 КПК України аудіо-, відеоконтроль особи є різновидом втручання у приватне спілкування, яке проводиться без її відома на підставі ухвали слідчого судді, якщо є достатні підстави вважати, що розмови цієї особи або інші звуки, рухи, дії, пов`язані з її діяльністю або місцем перебування тощо, можуть містити відомості, які мають значення для досудового розслідування.

Відповідно до п. 1.11.2. Інструкції про порядок проведення НСРД аудіо-, відеоконтроль особи (ст. 260 КПК України) полягає в негласній (без відома особи) фіксації та обробці із використанням технічних засобів розмови цієї особи або інших звуків, рухів, дій, пов`язаних з її діяльністю або місцем перебування тощо.

Відповідно до ст. 263 КПК України , зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж ( мереж, що забезпечують передавання знаків, сигналів, письмового тексту, зображень та звуків або повідомлень будь-якого виду між підключеними до неї телекомунікаційними мережами доступу) є різновидом втручання у приватне спілкування, яке проводиться без відома осіб, які використовують засоби телекомунікацій для передавання інформації, на підставі ухвали слідчого судді, якщо під час його проведення можна встановити обставини, які мають значення для кримінального провадження.

Зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж полягає у проведенні із застосуванням відповідних технічних засобів спостереження, відбору та фіксації змісту інформації, яка передається особою та має значення для досудового розслідування, а також одержанні, перетворенні і фіксації різних видів сигналів, що передаються каналами зв`язку.

Зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж покладається на уповноважені підрозділи органів Національної поліції, Бюро економічної безпеки України, Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань та органів безпеки. Керівники та працівники операторів телекомунікаційного зв`язку зобов`язані сприяти виконанню дій із зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, вживати необхідних заходів щодо нерозголошення факту проведення таких дій та отриманої інформації, зберігати її в незмінному вигляді.

Відповідно до п. 1.11.5. Інструкції про порядок проведення НСРД зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж полягає в негласному проведенні із застосуванням відповідних технічних засобів спостереження, відбору та фіксації змісту інформації, яка передається особою, а також одержанні, перетворенні і фіксації різних видів сигналів, що передаються каналами зв`язку (знаки, сигнали, письмовий текст, зображення, звуки, повідомлення будь-якого виду).

Відповідно до 1.11.5.1. Інструкції про порядок проведення НСРД зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж поділяється на:

- контроль за телефонними розмовами, що полягає в негласному проведенні із застосуванням відповідних технічних засобів, у тому числі встановлених на транспортних телекомунікаційних мережах, спостереження, відбору та фіксації змісту телефонних розмов, іншої інформації та сигналів (SMS, MMS, факсимільний зв`язок, модемний зв`язок тощо), які передаються телефонним каналом зв`язку, що контролюється;

- зняття інформації з каналів зв`язку, що полягає в негласному одержанні, перетворенні і фіксації із застосуванням технічних засобів, у тому числі встановлених на транспортних телекомунікаційних мережах, у відповідній формі різних видів сигналів, які передаються каналами зв`язку мережі Інтернет, інших мереж передачі даних, що контролюються.

Отже, оскільки вищезазначені розмови між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 здійснювались через канали зв`язку, фіксування змісту даних розмов відбувалось шляхом зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж, за таких обставин, суд дійшов вірного висновку про неналежне фіксування органом досудового розслідування результатів проведення НСРД , у відповідності до вимог Закону.

Оцінюючи зібрані по справі докази, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що такі є належними, допустимими, достовірними, а їх сукупність є достатньою для висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Колегія суддів не приймає до уваги покликання сторони захисту на відсутність доказів винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину, оскільки така позиція захисту викликана лише метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене.

Дослідженими у ході судового розгляду доказами встановлено, що ОСОБА_6 надавав ОСОБА_9 відповідні настанови та інструктажі з приводу незаконного перетинання державного кордону, за що отримав від останнього частину грошових коштів з умовою отримання іншої частини після перетину державного кордону, що формує собою склад кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, відтак твердження обвинуваченого ОСОБА_6 в частині відсутності в його діях складу інкримінованого йому злочину колегія суддів розцінює як обрану форму захисту, спрямовану на уникнення кримінальної відповідальності.

Щодо призначеного судом першої інстанції покарання ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 332 КК України, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Відповідно до статті 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням даних про особу винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Як вбачається із матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_6 тривалий час перебував на лікуванні, переніс оперативне втручання та продовжує лікування прямокишкової кровотечі ( про що надані відповідні медичні довідки), вперше притягується до кримінальної відповідальності, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, в судових дебатах визнав свою винуватість та у вчиненому щиро розкаявся, просив пом`якшити йому покарання, врахувавши дані про його особу, незадовільний стан здоров`я та скрутне матеріальне становище, яке спонукало його до вчинення даного кримінального правопорушення.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вище обставини не було враховано судом першої інстанції при постановленні оскаржуваного вироку, однак їх слід взяти до уваги, як такі, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та дають підстави для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України.

У відповідності вимог п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

За таких умов, колегія суддів вважає за можливе застосувати до ОСОБА_6 положення ст. 69 КК України та змінити вирок суду першої інстанції, пом`якшивши покарання до 4 років позбавлення волі із конфіскацією майна. Таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та запобігатиме вчиненню ним нових злочинів, відповідатиме положенням ст.ст. 50,65 КК України.

Виходячи з вищенаведеного, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_6 підлягає задоволенню частково, а вирок суду першої інстанції зміні. До ОСОБА_6 слід застосувати положення ст. 69 КК України та вважати його засудженим за ч. 3 ст. 332 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з конфіскацією майна. У решті вирок суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. 69 КК України, ст.ст. 404, 405,408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 08 листопада 2023 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, змінити.

Застосувати до ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, положення ст. 69 КК України.

ОСОБА_6 вважати засудженим за ч. 3 ст. 332 КК України із застосуванням ст. 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки з конфіскацією майна.

У решті вирок суду залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4