Провадження № 11-кп/824/167/2024 Суддя в 2-й інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

02 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

обвинуваченого - ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0004923 від 28.05.2019 за апеляційною скаргою прокурора Шевченківської окружної прокуратури м. Києва на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11 квітня 2023 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України уродженця м. Києва, з вищою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за ч. 1 ст. 263 КК України визнано невинуватим та виправдано у зв`язку із недоведеністю, що це кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим;

вирішено питання про речові докази.

Органами досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувався в тому, що він наприкінці лютого 2019 року, в денний час доби, точний час в ході досудового розслідування не встановлений, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , знайшов на землі та підняв, тобто без передбаченого законом дозволу придбав 21 (двадцять один) предмет схожий на патрони, які приніс додому.

Після чого, усвідомлюючи заборону вільного обігу боєприпасів та його карність, не маючи дозволу на зазначені боєприпаси, в порушення Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства Внутрішніх справ України № 622 від 21 серпня 1998 року, ОСОБА_7 , почав без передбаченого законом дозволу зберігати вказані боєприпаси у тільки йому відомому місці в житловій кімнаті за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_3 . В подальшому, 28 травня 2019 року в період часу з 08 години 57 хвилин по 13 годину 07 хвилин, під час проведення санкціонованого обшуку, на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 14 травня 2019 року, за місцем проживання ОСОБА_7 , а саме за адресою: АДРЕСА_3 , в житловій кімнаті останнього виявлено та вилучено 21 предмет, схожий на патрони.

Вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2023 року, ОСОБА_7 визнано невинуватим та виправдано за ч. 1 ст. 263 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, у зв`язку з недоведеністю, що це кримінальне правопорушення вчинене ним. Свої висновки суд першої інстанції мотивував тим, що наявними в матеріалах провадження доказами не доводиться причетність обвинуваченого до певних дій, а саме, що він придбав і зберігав боєприпаси (21 предмет схожий на патрон) без передбаченого законом дозволу.

В апеляційній скарзі прокурор, оспорюючи висновки суду щодо визнання невинуватим ОСОБА_7 та виправдання у зв`язку з недоведеністю, що в його діях є склад вищевказаного кримінального правопорушення, вказав, що апеляційна скарга подається у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. На переконання сторони обвинувачення, під час ухвалення вироку суд необґрунтовано взяв до уваги покази свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , оскільки обидва свідки є близькими родичами та членами сім`ї ОСОБА_7 та їхні показання спрямовані не на встановлення об`єктивних обставин справи, а навпаки на їх викривлення з метою уникнення ОСОБА_7 кримінальної відповідальності. Крім того, вказує, що надані стороною обвинувачення докази, а саме протокол обшуку від 28.05.2019 р., висновок експерта № 8-5/397 від 31.05.2019 доводять винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Також вважає, що показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 доводять те, що вилучені в ході обшуку патрони, які є боєприпасами, належать саме обвинуваченому. Вказана обставина доводиться також протоколом допиту ОСОБА_7 в якості підозрюваного від 28.05.2019 року, який був долучений до матеріалів провадження стороною захисту, та показаннями самого обвинуваченого, наданими в судовому засіданні. Також прокурор вказав про допущені судом в ході розгляду провадження порушення, які полягали в тому, що суд безпідставно відмовив прокурору в допиті свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , показання яких мали важливе значення у цьому кримінальному провадженні, чим допустив неповноту судового розгляду. З урахуванням вищевикладеного, прокурор просив вирок скасувати, визнати ОСОБА_7 винним за ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, стягнути з ОСОБА_7 процесуальні витрати у справі.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, обвинувачений ОСОБА_7 вказав, що в поданій прокурором апеляційній скарзі не було наведено достатніх підстав для скасування вищезазначеного вироку суду. Вважає, що стороною обвинувачення не надано жодного доказу, що саме він, ОСОБА_7 , вчинив вказане вище кримінальне правопорушення, а саме, що вилучені під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 набої до вогнепальної зброї належали йому. На обґрунтування доводів про свою невинуватість вказав, що за вищезазначеною адресою, де проводився обшук, зареєстрований та проживає його батько - ОСОБА_9 , який і є одноособовим власником цієї квартири, тоді як він зареєстрований та проживає разом зі своєю дружиною ОСОБА_10 та матір`ю ОСОБА_15 за іншою адресою: АДРЕСА_1 , яка належить йому та матері в рівних частках. Крім цього, зазначив, що згідно з протоколом обшуку від 28.05.2019 року та технічним відеозаписом до нього видно, що до початку обшуку приблизно о 8 годині ранку на його зап`ястя були вдягнені кайданки, що свідчить про його фактичне затримання в порушення норм ст. 207-208 КПК України, при цьому протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину слідчий оформив тільки пізно ввечері, вказавши 18 годину 25 хвилин. Додатково вказав про порушення його права на захист через незалучення захисника під час проведення слідчих дій, зокрема вручення підозри без присутності адвоката, додаткового допиту без адвоката та вручення обвинувального акту без адвоката. Також вказав про необхідність визнання протоколу обшуку від 28.05.2019 року та технічного відеозапису до нього недопустимим доказом, оскільки протокол не відповідає вимогам законодавства щодо порядку його складення, а з відеозапису обшуку видно, що під час проведення вказаної слідчої дії були присутні особи, відомості про яких не відображені в протоколі, які заходили до кімнат, де ще не проводився обшук без супроводу понятих, при цьому відслідкувати їхні дії було неможливо. Апелянт вважає, що всі процесуальні дії від вручення підозри до вручення обвинувального акту та відкриття матеріалів кримінального провадження сторонам провадження відбулися за одну годину у період часу з 14 до 15 години 31.05.2019 року, що є фізично неможливим та вказує не лише на упередженість досудового слідства, порушення його права на захист, а й підтверджує факти вчинення відносно нього кримінальних правопорушень працівниками правоохоронних органів. Відтак, просив апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2023 - без змін.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу підтримав, підтвердив її доводи та просив задовольнити;

обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок суду залишити без змін;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги прокурора, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто таким, що ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду і оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ст. 94 КПК України встановлено обов`язок суду за його внутрішнім переконанням, яке повинно ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Водночас згідно зі ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, як це визначено у ст. 86 КПК України, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Отже, при вирішенні питання про вину обвинуваченої особи, не можна виходити з припущень, а лише з належних доказів, які підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, за умови усунення всіх суперечностей, що мають місце та відсутності будь-яких сумнівів у тому, що вина обвинуваченої особи доведена.

Положеннями ст. 373 КПК України визначені умови ухвалення обвинувального вироку, якими є: неможливість обґрунтування вироку припущеннями та доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення (ч. 3 ст. 373 КПК). При недотриманні цих умов наслідком чого є: не доведення вчинення кримінального правопорушення, в якому обвинувачується особа; не доведення того, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим, а також не доведення того, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 373 КПК) судом ухвалюється виправдувальний вирок.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку про те, що у ході судового розгляду вказані вище вимоги закону судом першої інстанції були дотримані у повному обсязі. Судом досліджені усі докази, що були надані сторонами кримінального провадження, ці докази були проаналізовані та оцінені відповідно до вимог ст. 94 КПК України, за результатами чого суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про не доведення того, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, було вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 .

Так, судом першої інстанції зроблений обґрунтований висновок про те, що придбання та носіння бойових припасів ОСОБА_7 взагалі не підтверджено жодним належним та допустимим доказом. Наявність протоколу додаткового допиту підозрюваного від 31.05.2019 року, в якому ОСОБА_7 зазначив про зберігання за його місцем проживання 9 патронів, які він колись знайшов та вирішив забрати собі, колегія суддів не вважає тим доказом, який поза розумним сумнівом доводить винуватість ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, враховуючи не визнання ОСОБА_7 своєї вини та відсутність інших доказів, які в сукупності з вказаним протоколом підтверджували б факт придбання, носіння та зберігання бойових припасів ОСОБА_7 .

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на показання свідка ОСОБА_11 , який був присутній як понятий під час проведення обшуку та який зазначив, що ОСОБА_7 в ході проведення обшуку пояснював, що знайдені речі його, є безпідставним та не ґрунтується на матеріалах провадження, оскільки під час перегляду в суді апеляційної інстанції відеозапису проведення обшуку встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 навпаки стверджував, що речі не його.

Посилання прокурора на показання допитаного в суді першої інстанції свідка ОСОБА_12 є безпідставним, оскільки вказаний свідок є працівником правоохоронного органу, а саме слідчим, що входив у групу слідчих та проводив досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, а тому суд не може обґрунтовувати свій висновок щодо винуватості особи на показаннях вказаного свідка.

Також судом обґрунтовано визнано те, що не доведено факту проживання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_3 , тобто за тією адресою, де проведений обшук та вилучений в ході його проведення 21 патрон, а отже, відповідно, і вчинення обвинуваченим умисних дій, направлених на зберігання бойових припасів.

Як вбачається з показань свідка ОСОБА_16 , наданих в суді першої інстанції та повторно досліджених судом апеляційної інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 є її цивільним чоловіком та у період з кінця лютого 2019 року до 28 травня 2019 року не проживав за адресою: АДРЕСА_3 , яка є квартирою його батька. Він проживав разом із нею за адресою: АДРЕСА_1 . Також вказала, що обвинувачений перебував в тій квартирі на прохання батька погодувати його тварину, а тому ОСОБА_7 інколи ночував там, а відповідно припускає, що там могли бути і його речі.

Як вбачається з досліджених судом апеляційної інстанції показань свідка ОСОБА_9 , які були ним надані в суді першої інстанції, останній вказував, що він є власником квартири, у якій проводився обшук та власне є володільцем майна та речей, котрі знаходились в квартирі на час обшуку, в тому числі тих, котрі було вилучено слідством 28 травня 2019 року під час проведення обшуку. Зазначив, що обвинувачений з ним у цій квартирі не проживає та своїх речей не зберігав. Також зазначив, що ОСОБА_7 займається реконструкцією збройних конфліктів двадцятого століття, а він сам є геологом та в ході геологічних робіт інколи залишав знайдені речі, у тому числі патрони, собі.

Як вбачається зі змісту ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 14 травня 2019 року у справі № 761/19631/19 про надання дозволу на обшук, згідно з довідкою з КП «Київське міське бюро технічної інвентаризації» власником квартири в АДРЕСА_3 , є ОСОБА_9 .

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора про те, що суд безпідставно взяв до уваги показання свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які є близькими родичами та членами сім`ї ОСОБА_7 , а тому їхні показання спрямовані на виправдання ОСОБА_7 , оскільки допит вказаних свідків проведено відповідно до вимог ст. 352 КПК України та їх попереджено про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання. Крім того, показання вказаних свідків щодо того, кому належить квартира по АДРЕСА_3 та хто в ній безпосередньо проживав не суперечать іншим доказам, які наявні в матеріалах справи. Обґрунтованих сумнівів щодо неправдивості наданих ними свідчень матеріали кримінального провадження та апеляційна скарга прокурора не містять.

Крім того, на підтвердження факту проживання обвинуваченого ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , прокурор в апеляційній скарзі посилається на протокол допиту підозрюваного від 28.05.2019 та протокол додаткового допиту підозрюваного від 31.05.2019, в яких у графі «анкетні дані» зазначена адреса проживання ОСОБА_7 . Разом з тим, як вбачається з вказаних протоколів, адресою місця його проживання зазначена інша адреса: АДРЕСА_4 (а.с. 167-168, 170-171 том 2).

Отже, беззаперечних доказів проживання ОСОБА_7 та зберігання саме ним за адресою: АДРЕСА_3 , бойових припасів матеріали кримінального провадження не містять.

Щодо посилання прокурора на протокол обшуку від 28.05.2019 року та висновок експерта № 8-5/397 від 31.05.2019 на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, то колегія суддів звертає увагу на те, що така слідча дія як обшук за адресою: АДРЕСА_3 та висновок експерта № 8-5/397 від 31.05.2019 були проведені та отримані в межах іншого кримінального провадження, а саме кримінального провадження № 0013126 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

При цьому, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування постановою від 28.05.2019 року були виділені з матеріалів кримінального провадження № 0013126 в окреме провадження матеріали досудового розслідування щодо ОСОБА_7 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, про що 28.05.2019 року внесені відомості до ЄРДР за № 0004923. Разом з тим, як вбачається з ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 28.05.2019 року (том 1 а.с.143), як клопотання прокурора, так і ухвала слідчого судді про призначення судово-балістичної експертизи та висновок судово-балістичної експертизи № 8-5/397 від 31.05.2019 були проведені та отримані у кримінальному провадженні № 0013126, що ставить під сумнів той факт, що вказані матеріали виділялись з кримінального провадження № 0013126, що унеможливлює використання цих доказів у даному кримінальному провадженні та є підставою для визнання такого доказу як висновок експерта № 8-5/397 від 31.05.2019 недопустимим.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що з відеозапису, долученого до протоколу обшуку від 28.05.2019 року та дослідженого судом апеляційної інстанції вбачається, що крім слідчого, спеціаліста, понятих та підозрюваного на той час ОСОБА_7 , під час проведення обшуку були присутні сторонні особи, процесуальних статус яких в протоколі обшуку не знайшов свого відображення. При цьому, в той час коли обшук фактично проводився на кухні, вказані особи, які перебували в цивільному одязі, пішли в іншу кімнату - ту, в якій слідча дія ще не проводилась і в якій в подальшому і були знайдені та вилучені патрони. Наведене, на думку колегії суддів, не може свідчити про законність проведеної слідчої дії та також тягне за собою недопустимість як доказу фактичних даних зазначених в протоколі обшуку житла і результатів цієї слідчої дії.

Також колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що згідно з висновком експерта № 8-5/397 від 31.05.2019 року, на судову експертизу надано 9 предметів, схожих на патрони, 384 предмети, схожих на патрони, 76 предметів, схожих на патрони. За результатами проведення експертизи встановлено, що з числа наданих на дослідження об`єктів: 21 патрон належить до боєприпасів, а інші 448 не належать до бойових припасів (а.с. 145-155 том 1).

Однак як вбачається з матеріалів кримінального провадження, постановою слідчого від 31.05.2019 лише 9 патронів було визнано речовим доказом (а.с. 156 том 1).

Щодо доводів прокурора про необґрунтовану відмову суду в задоволенні клопотання про допит свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , то колегія суддів зазначає, що відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, і не можуть бути визнані доказами відомості, що містяться в показаннях, речах та документах, які не були предметом безпосереднього дослідження суду, крім випадків, передбачених цим Кодексом. Разом з тим, в ході розгляду справи судом апеляційної інстанції прокурором не було заявлено клопотання про допит вказаних свідків для з`ясування питання, які саме обставини, які відомі вказаним свідкам, можуть свідчити про вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що стороною обвинувачення не надано належних та допустимих доказів, які поза розумним сумнівом доводять ту обставину, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України було вчинено обвинуваченим ОСОБА_7 та на законних підставах ухвалив щодо нього виправдувальний вирок, належним чином мотивувавши своє рішення.

Апеляційна скарга прокурора не містить доводів, які би указували на незаконність ухваленого судом першої інстанції рішення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що суд виправдав ОСОБА_7 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України, а саме, за недоведеністю того, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України вчинено обвинуваченим, а не за відсутністю в діях обвинуваченого складу вказаного кримінального правопорушення, як зазначає в апеляційній скарзі прокурор.

Зважаючи на зазначені вище обставини, колегія суддів вважає, що усі висновки суду, які викладені у вироку, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, закон України про кримінальну відповідальність застосований правильно, порушень вимог кримінального процесуального закону у ході розгляду кримінального провадження, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення колегією суддів не виявлено, а тому колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2023 щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 11.04.2023 щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, засудженим, який перебуває під вартою - в той же строк з дня отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4