Провадження № 1-в/592/448/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2024 року м.Суми

Ковпаківський районний суд м.Суми у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , засудженого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми клопотання начальника Державної установи «Сумська виправна колонія (№116)» про приведення вироку суду стосовно засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024,

в с т а н о в и в:

ДУ «Сумська виправна колонія (№116)» звернулась до Ковпаківського районного суду м.Суми з клопотанням про приведення вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.03.2023 року стосовно ОСОБА_4 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-ІХ від 18.07.2024.

В обґрунтування клопотання ДУ «Сумська виправна колонія (№116)» посилалась на те, що Законом №3886-ІХ вчинення крадіжок в сумі до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян віднесено до адміністративних правопорушень та відповідно декриміналізовано.

У ході судового розгляду засуджений ОСОБА_4 клопотання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор не заперечував проти задоволення клопотання щодо приведення вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.03.2023 року та вироку Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16.11.2023 року у відповідність до вимог Закону України №3886-ІХ.

Вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши доводи клопотання, дослідивши матеріали особової справи засудженого, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 року набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Станом на 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн.

Судовим розглядом встановлено, що вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.03.2023 року ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 05 років. На підставі ст.75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 01 рік.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.03.2023 року ОСОБА_4 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України за таємне викрадення чужого майна за епізодами, які мали місце 31.01.2023 на суму 1203,78грн., 01.02.2023 року на суму 590,96грн., що станом на день вчинення крадіжок складає суму менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2684грн.).

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Таким чином діяння, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України за вчинення якого засуджено ОСОБА_4 вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.03.2023 року наразі не може вважатися кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого наразі передбачено саме кримінальну відповідальність два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

З огляду на викладене, оскільки ОСОБА_4 є засудженим за діяння, кримінальна караність якого усунута, останній підлягає звільненню від призначеного судом покарання за ч. 4 ст. 185 КК України відповідно до частини 2 статті 74 КК України.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України суд вважає необхідним звільнити засудженого ОСОБА_4 , 1979 року народження, від призначеного покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.03.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України з застосуванням ст.75, 76 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16.11.2023 року ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.369, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України, та призначено покарання за ч.1 ст.369 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки, за ч.1 ст.309 КК України у виді обмеження волі на строк 03 роки; на підставі ч.1 ст.70 КК України призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 02 роки; на підставі ч.1 ст.71 КК України за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.03.2023 року, призначено ОСОБА_4 остаточно покарання у виді позбавлення волі на строк 05 років 01 місяць.

Оскільки ОСОБА_4 звільнений від призначеного покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.03.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України з застосуванням ст.75, 76 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння, відсутні підстави для визначення покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16.11.2023 року з застосуванням ст.71 КК України.

Вважати ОСОБА_4 таким, що засуджений за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16.11.2023 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.369, ч.1 ст.309, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 роки.

За таких обставин, клопотання начальника ДУ «Сумська виправна колонія (№116)» є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання ДУ «Сумська виправна колонія (№116)» стосовно засудженого ОСОБА_4 задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , 1979 року народження, від призначеного покарання за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 20.03.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України з застосуванням ст.75, 76 КК України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати ОСОБА_4 , 1979 року народження, таким, що засуджений за вироком Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 16.11.2023 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.369, ч.1 ст.309, із застосуванням ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 02 роки.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом 7 (семи) днів з дня її проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги через Ковпаківський районний суд м. Суми, а засудженим протягом того ж строку з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1