Провадження №: 1-кс/755/2417/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" липня 2024 р. Слідча суддя Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю слідчого ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Дніпровського районного суду міста Києва клопотання старшого слідчого 2 відділу слідчого управління Головного управління СБУ в АР Крим ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000106 від 28 квітня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Старший слідчий 2 відділу слідчого управління Головного управління СБУ в АР Крим капітан юстиції ОСОБА_3 за погодженням прокурором відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки та процесуального керівництва і публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях щодо злочинів, вчинених в умовах збройного конфлікту прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя ОСОБА_4 , звернувся до слідчої судді з клопотанням про накладення арешту на майно власником якого на праві приватної власності є громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на: автомобільний транспортний засіб марки «ВАЗ 21043», рік виписку 2005, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .

Мотивуючи клопотання, слідчий посилається на те, що слідчим управлінням Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим за процесуального керівництва прокуратури Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000106, відомості про яке 28 квітня 2023 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

З 20 лютого 2014 року російська федерація, як держава-агресор, здійснила окупацію території України - півострова Крим із застосуванням збройних сил, військових підрозділів та парамілітарних утворень.

Так, 24 лютого 2022 року, у зв`язку з відкритим військовим вторгненням рф в Україну, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Президент України видав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затверджений Законом України «Про введення військового стану в Україні» №2002-ІХ від 24 лютого 2022 року, яким введено на території України військовий стан з 24 лютого 2022 року, строк дії якого продовжувався відповідними Указами Президента до теперішнього часу.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , перебуваючи у м. Ялта Автономної Республіки Крим (далі- АР Крим), розділяючи та підтримуючи протиправні дії військово-політичного керівництва російської федерації у лютому 2023 року, приблизно 14 лютого 2023 року вирішив вчинити дії щодо допомоги державі-агресору (пособництво), збройним формуванням, з метою завдання шкоди Україні, шляхом добровільного збору, підготовки та передачі матеріальних ресурсів збройним формуванням держави агресора.

Для виконання цих дій ОСОБА_5 вирішив залучити до своєї протиправної діяльності раніше знайому громадянку України Верховську ОСОБА_6 , яка є активістом та здійснює «волонтерську» діяльність» на тимчасово окупованій території АР Крим шляхом активного збору та передачі матеріальних ресурсів представникам військових формувань російської федерації про що поширює відповідні публікації у власній сторінці соціальної мережі «ВКонтакте» на ім`я (ідентифікатор доступу ІНФОРМАЦІЯ_2

Так, реалізовуючи свій злочинний умисел з метою завдання шкоди Україні ОСОБА_5 , перебуваючи на тимчасово окупованій території АР Крим, м. Ялта, приблизно 14 лютого 2023 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, надав громадянці України ОСОБА_7 дизельний генератор марки «Firman SDG» з метою його подальшої передачі для потреб збройних формувань держави агресора. У подальшому ОСОБА_7 з використанням власного облікового запису у соціальній мережі «ВКонтакте» (ідентифікатор доступу ІНФОРМАЦІЯ_2 опублікувала 14 лютого 2023 року допис з відомостями про передачу дизельного генератору збройним формуванням держави агресора.

Крім цього, ОСОБА_5 , перебуваючи на території м. Ялта, АР Крим приблизно 16 червня 2023 року, точний час досудовим розслідуванням не встановлено, надав ОСОБА_7 ретранслятор для персонального зв`язку та антени з комплектуючими до рації для потреб підрозділу розвідки військово-повітряних сил російської федерації. Далі, ОСОБА_7 з використанням власного облікового запису у соціальній мережі «ВКонтакте» на ім`я « ОСОБА_8 » (ідентифікатор доступу ІНФОРМАЦІЯ_2 опублікувала 16 червня 2023 року допис з фотозображеннями ОСОБА_5 про передачу ретранслятору для персонального зв`язку, антени з комплектуючими до рації збройним формуванням держави агресора.

Разом з тим, ОСОБА_5 , перебуваючи на території м. Ялта АР Крим, діючи умисно, приблизно 16 серпня 2023 року, прийняв рішення передати громадянці України ОСОБА_7 морський контейнер та електричне обладнання з метою подальшої передачі вказаних матеріальних ресурсів збройним формуванням держави агресора. Надалі, ОСОБА_7 з використанням власного облікового запису у соціальній мережі «ВКонтакте» на (ідентифікатор доступу ІНФОРМАЦІЯ_2 опублікувала 16 серпня 2023 року допис з фотозображеннями ОСОБА_5 про передачу морських контейнерів, електричного обладнання, матраців збройним формуванням держави агресора.

Поряд з цим, ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання на території м. Ялта, АР Крим, приблизно 04 грудня 2023 року вирішив передати автомобільні акумулятори для транспортних засобів марки «Урал» для потреб збройних формувань держави агресора, передавши дане майно громадянці ОСОБА_7 . Надалі, громадянка України ОСОБА_7 з використанням власного облікового запису у соціальній мережі «ВКонтакте» (ідентифікатор доступу ІНФОРМАЦІЯ_2 опублікувала 04 грудня 2023 року допис про передачу зазначених автомобільних акумуляторів збройним формуванням держави агресора.

Вказаними умисними діями ОСОБА_5 фактично надав допомогу державі - агресору (пособництво), збройним формуванням держави-агресора, з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільного підготовки та передачі матеріальних ресурсів представникам збройним формувань держави агресора.

Таким чином, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, тобто у пособництві державі-агресору, умисних діях, спрямованих на допомогу державі - агресору (пособництво), збройним формуванням, з метою завдання шкоди Україні шляхом підготовки та передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, її збройним формуванням.

03 травня 2024 року ОСОБА_5 складено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

На виконання вимог ст. 135 КПК України, 03 травня 2024 року повідомлення про підозру ОСОБА_5 та повістки про його виклик на 07 травня 2024 року, 08 травня 2024 року, 09 травня 2024 року опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», випуск № 91 ( 7751 ) та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. Однак, останній на виклик не з`явилася та не повідомив про причини свого неприбуття, жодних заяв чи клопотань про перенесення часу проведення процесуальних дій до органу досудового розслідування не надав. Крім того, повідомлення про підозру з повісткою про виклик підозрюваного ОСОБА_5 надіслано йому на особисту сторінку соціальної мережі «Вконтакте» на ім`я: « ОСОБА_9 », персональний аккаунт з ідентифікатором ІНФОРМАЦІЯ_3

У зв`язку з цим, вказане повідомлення про підозру ОСОБА_5 особисто не вручено, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Зазначені обставини свідчать про умисне ухилення підозрюваним від виконання своїх процесуальних обов`язків, передбачених кримінальним процесуальним законодавством України, а також переховування від органів слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У свою чергу, санкція ч. 1 ст. 111-2 КК України, за якою обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , передбачає можливість конфіскації майна, як додатковий вид покарання.

Документами, які підтверджують право власності на майно, що арештовується, є відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно

Згідно даних Головного сервісного центру МВС України ОСОБА_5 на праві власності належить транспортний засіб марки ВАЗ 21043, рік виписку 2005, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 .

Крім того, арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збережені цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочинів.

Таким чином, з метою запобігання можливості приховування та відчуження цього майна, необхідно накласти арешт із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Разом з тим, з метою забезпечення арешту майна, запобігання зникненню, втрати або пошкодження арештованого майна та забезпечення його схоронності, дане клопотання прошу розглянути без повідомлення власника даного майна.

Слідчий ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у клопотанні.

Враховуючи те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, не було тимчасово вилучене, крім того, слідчим зазначаються ризики того, що з майном можуть вчинятися дії з його подальшого відчуження, тому з метою забезпечення арешту майна, розгляд клопотання у силу ч. 2 ст. 172 КПК України можливо здійснити без повідомлення власника майна.

Слідча суддя, вислухавши думку слідчого, вивчивши клопотання, дослідивши матеріали додані до клопотання, дійшла такого висновку.

Слідчою суддею встановлено, що СУ ГУ СБУ в Автономній Республіці Крим здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000106 від 28 квітня 2023 року, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Відповідно до вимог п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України, клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини.

Як вбачається з долученої до матеріалів клопотання виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, слідче управління Головного управління Служби безпеки України в Автономній Республіці Крим знаходиться за адресою: вул. Юрія Поправки, 14-А, м. Київ. Відтак, клопотання подано за правилами підсудності.

Відповідно до вимог ч. 1, 2 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

03 травня 2024 року складено та погоджено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України. Як вбачається з долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження, слідчим вживались заходи для вручення у спосіб, передбачений КПК України, вказаної вище підозри.

Разом з тим, органом досудового розслідування у загальнодержавному засобі масової інформації - газеті «Урядовий кур`єр» від 03 травня 2024 року повідомлення про підозру ОСОБА_5 та повістки про його виклик на 07 травня 2024 року, 08 травня 2024 року, 09 травня 2024 року опубліковано в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр», випуск № 91 ( 7751 ) та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. Однак, останній на виклик не з`явився та не повідомив про причини свого неприбуття, жодних заяв чи клопотань про перенесення часу проведення процесуальних дій до органу досудового розслідування не надав. Крім того, повідомлення про підозру з повісткою про виклик підозрюваного ОСОБА_5 надіслано йому на особисту сторінку соціальної мережі «Вконтакте» на ім`я: « ОСОБА_9 », персональний аккаунт з ідентифікатором ІНФОРМАЦІЯ_3

Відтак, ОСОБА_5 набув статусу підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Санкцією ч. 1 ст. 111-2 КК України, передбачене додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Отже, у разі доведення винуватості ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України, майно, яке належить на праві приватної власності підозрюваному підлягатиме конфіскації у дохід держави.

Слідчою суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна, тому підлягає задоволенню шляхом накладення арешту на вищевказане майно.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Відповідно з відомостей з Головного сервісного центру МВС України громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є власником транспортного засобу марки ВАЗ 21043, рік виписку 2005, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .

Як вбачається з тексту поданого клопотання, слідчий просить накласти арешт на майно із забороною територіальним органам з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України (сервісним центрам МВС) та центрам надання адміністративних послуг, вчиняти реєстраційні дії стосовно транспортного засобу: автомобіля марки ВАЗ 21043, рік виписку 2005, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.

Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. The United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Взявши до уваги вищевикладене, кваліфікацію кримінального правопорушення за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, враховуючи наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб, а також забезпечуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, беручи до уваги той факт, що автомобіль, на який слідчий просить накласти арешт перебувають у праві власності ОСОБА_5 , слідча суддя приходить до висновку, що вимога слідчого є обґрунтованою, а відтак найменш обтяжливим способом арешту майна за даних обставин є заборона розпорядження та відчуження автомобіля.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-173, 175, 309, 372, ст. 392, ст. 532 КПК України, слідча суддя, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання старшого слідчого 2 відділу слідчого управління Головного управління СБУ в АР Крим ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000106 від 28 квітня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України - задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони розпорядження та користування майном, власником якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на транспортний засіб: автомобіль марки «ВАЗ 21043», рік виписку 2005, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .

Заборонити територіальним органам з надання сервісних послуг Міністерства внутрішніх справ України (сервісним центрам МВС) та центрам надання адміністративних послуг, вчиняти реєстраційні дії стосовно транспортного засобу: автомобіль марки «ВАЗ 21043», рік виписку 2005, номер кузова НОМЕР_1 , номер двигуна НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_3 .

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню.

Ухвалу про арешт майна через прокурора передати для негайного виконання уповноваженому на це органу.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчих СУ ГУ СБУ в АР Крим, які здійснюють досудове розслідування та прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво у цьому кримінальному провадженні.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідча суддя ОСОБА_1