Дата документу 14.10.2024 Справа № 322/1618/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 322/1618/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/648/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 170 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 жовтня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою представника третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 6 вересня 2024 року, якою задоволено клопотання т.в.о. старшого слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000131, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 4 вересня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Т.в.о. старшого слідчого СВ відділення поліції №3 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 за погодженням з прокурором Новомиколаївського відділу Запорізької окружної прокуратури ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на автомобіль ГАЗ- НОМЕР_1 , державний номерний знак НОМЕР_2 , в кузові якого знаходяться фрагменти спиляних дерев різних порід поліно-подібної форми в кількості близько 10 метрів кубічних (не менше 9,78285 кубічних метрів), який належить ОСОБА_10 , яким фактично користується ОСОБА_6 , із забороною користування та розпорядження цим майном.

Під час досудового розслідування встановлено, що 4 вересня 2024 року, приблизно о 5 год. 30 хв., на автодорозі поблизу смт. Тернувате Запорізького району Запорізької області, співробітниками СРПП було зупинено автомобіль «ГАЗ-САЗ 3507», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , разом з пасажиром ОСОБА_11 , в кузові якого знаходились рубані фрагменти деревини різних порід, які ОСОБА_6 перевозив без будь-яких дозвільних документів.

В обґрунтування клопотання т.в.о. старшого слідчого зазначив, що вилучений автомобіль, в кузові якого знаходяться фрагменти спиляних дерев різних порід поліно-подібної форми в кількості близько 10 метрів кубічних є речовим доказом, мають істотне значення для проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, оскільки зберегли на собі його сліди, або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час розслідування кримінального провадження та у подальшому будуть використані в якості речових доказів.

Слідчий суддя задовольнив клопотання про накладення арешту на майно, мотивуючи тим, що слідчим та прокурором доведено обґрунтовану підозру вчинення кримінального правопорушення, зокрема незаконного перевезення деревини та без накладення арешту на майно існує реальна загроза приховування, передачі, відчуження, як самого автомобіля, так і приховування, пошкодження, псування, знищення, передачі, відчуження деревини, що знаходяться в цьому автомобілі.

В апеляційній скарзі представник третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 вважає оскаржувану ухвалу такою, що винесена з порушенням норм кримінального процесуального права.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що огляд автомобіля ГАЗ-САЗ 3507, який відповідно до положень ст. 233 КПК України являється іншим володінням особи, відбувався без відповідної ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення огляду та до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, у подальшому, орган досудового розслідування до слідчого судді із клопотанням про надання дозволу на проведення огляду також не звертався.

Звертає увагу на те, що слідчим було фактично проведено обшук автомобіля.

Крім того зазначає, що матеріали провадження свідчать, що ОСОБА_6 надав згоду на проникнення до автомобіля безпосередньо перед його оглядом, а тому не можливо стверджувати, що він був здатний усвідомлювати правові наслідки такої згоди.

Вказує, що слідчим суддею не було перевірено зберігання органом досудового розслідування деревини, оскільки як убачається із матеріалів справи, кузов автомобіля не опечатувався, що викликає обґрунтований сумнів у незмінності деревини, яка перебуває у кузові автомобіля та у незмінності кількості деревини.

Зазначає, що постанова про визнання речовими доказами не містить жодного обґрунтування, за яким критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України автомобіль ГАЗ та фрагменти деревини визнано речовими доказами.

Крім того вказує, що деревина та чагарники не входять до переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України.

Зазначає, що предметом злочину, передбаченого ст. 246 КК України є саме незаконно зрубані у лісах, захисних та інших лісових насадженнях дерева або чагарники та чинним законодавством за перевезення вантажів без відвідних документів встановлена виключно адміністративна, а не кримінальна відповідальність.

Вказує, що під час досудового розслідування володілець вилученої деревини ОСОБА_11 навіть не був опитаний з питання походження деревини, не був залучений до участі у справі з питань арешту майна і слідчим суддею.

Крім того, зазначає, що об`єм деревини, на який просять накласти арешт є приблизним, а істотною шкодою, в розумінні ст. 246 КК України визнається шкода в сумі понад 30280 грн., разом з тим, враховуючи розрахунок органу досудового розслідування, вартість деревини, яка перевозилась ОСОБА_6 складає 4404 грн., що значно менше суми, вказаної в примітці до ст. 246 КК України, в клопотання не було доведено наявність іншої істотної шкоди, завданої навколишньому природному середовищу.

Звертає увагу, що жодній особі про підозру у вчиненні інкримінованого злочину повідомлено не було.

Просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання т.в.о. старшого слідчого СВ відділення поліції №3 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 про арешт майна.

Від представника третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 надійшла заява про розгляд його апеляційної скарги у його відсутність.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавав.

Ураховуючи положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає, що неприбуття сторін, не перешкоджає проведенню розгляду апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, якщо існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, перетворення, відчуження.

Згідно з приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При цьому слід врахувати, що у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК країни (збереження речових доказів) арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Отже, саме до компетенції органу досудового розслідування належить встановлення чи є вказане майно знаряддям чи предметом злочину, для чого, з метою його збереження, запобігання приховування, пошкодження, псування, зникнення, втраті, знищення, використання, пересування, передачі, відчуження.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування приведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна (ч. 11 ст. 170 КПК України).

Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу), а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, вирішуючи питання про застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, у кожному випадку розгляду відповідних клопотань слідчий суддя повинен:

- перевіряти наявність об`єктивної необхідності та виправданість такого втручання у права і свободи особи;

- з`ясовувати можливість досягнення мети, на яку посилається ініціатор клопотання, без застосування цих заходів;

- враховувати, що обов`язок довести наявність трьох необхідних складових для їх застосування (частина третя статті 132 КПК України) покладається на слідчого та/або прокурора;

- взяти до уваги розумність та співрозмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб;

- враховувати, що докази на підтвердження обставин, викладених у клопотанні про застосування заходів забезпечення, подаються особою, яка заявляє таке клопотання.

Колегія суддів приходить до висновку, що накладаючи арешт на майно, яке вказане в клопотанні т.в.о. старшого слідчого, слідчий суддя вищезазначених вимог закону дотримався, правильно вирішив питання про накладення арешту на таке майно, врахувавши вимоги кримінального процесуального закону при застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження.

Так, із матеріалів провадження убачається, що відділенням поліції №3 Запорізького районного управління поліції Головного Управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000131 від 4 вересня 2024 року.

Із фабули витягу з ЄРДР випливає, що 4 вересня 2024 року, приблизно о 5 год. 30 хв., на автодорозі поблизу смт. Тернувате Запорізького району Запорізької області, співробітниками СРПП було зупинено автомобіль «ГАЗ-САЗ 3507», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , разом з пасажиром ОСОБА_11 , в кузові якого знаходились рубані фрагменти деревини різних порід, які ОСОБА_6 перевозив без будь-яких дозвільних документів (а.с. 7).

Із протоколу огляду місця події від 4 вересня 2024 року та доданої до нього фототаблиці, убачається, що під час огляду вилучено автомобіль «ГАЗ-САЗ 3507», державний номерний знак НОМЕР_2 , в кузові якого знаходяться рублені деревини різних порід, кількістю приблизно 10 метрів кубічних (а.с. 10-17, 20-23).

Із письмових пояснень ОСОБА_6 убачається, що він за проханням ОСОБА_11 на своєму автомобілі «ГАЗ-САЗ 3507», державний номер НОМЕР_2 перевозив деревину, де під час руху їх зупинили працівники поліції (а.с. 37).

Постановою т.в.о. старшого слідчого від 4 вересня 2024 року вказане в клопотанні слідчого майно визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні (а.с. 43).

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі, предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Із матеріалів клопотання убачається, що на даний час здійснюється досудове розслідування за ч. 1 ст. 246 КК України.

Диспозиція ч. 1 ст. 246 КК України передбачає кримінальну відповідальність за незаконну порубку дерев або чагарників у лісах, захисних та інших лісових насадженнях, перевезення, зберігання, збут незаконно зрубаних дерев або чагарників, що заподіяли істотну шкоду.

Предметом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 246 КК України є в тому числі дерева у лісах, а також у заповідниках або на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, або в інших особливо охоронюваних лісах України.

Об`єктивна сторона злочину полягає в незаконній порубці лісу.

Із наявних в матеріалах клопотання доказів убачається, що особами, які здійснювали перевезення на автомобілі «ГАЗ-САЗ 3507», державний номерний знак НОМЕР_2 , фрагменти спиляних дерев різних порід поліно-подібної форми у кількості близько 10 метрів кубічних, не було надано документів, які б вказували на законність походження деревини.

Отже, із наведеного випливає, що є всі підстави вважати, що предметом вказаного злочину, на даному етапі досудового розслідування є фрагменти спиляних дерев різних порід поліно-подібної форми у кількості близько 10 метрів кубічних.

Крім того, слід вказати, що досудове розслідування тільки розпочалося, особи, причетні до незаконної порубки дерев не встановлені, саме в автомобілі «ГАЗ-САЗ 3507», державний номерний знак НОМЕР_2 була виявлена можливо незаконно спиляна деревина, перевезення якої без транспорту неможливе, з огляду на її довжину, кількість, вагу, а тому, на переконання колегії суддів, слідчий суддя цілком обґрунтовано наклав арешт на автомобіль, в якому знаходилась деревина, ураховуючи і те, що диспозиція ч. 1 ст. 246 КК України встановлює кримінальну відповідальність і за перевезення незаконно зрубаних дерев.

Сукупність долучених до клопотання т.в.о. старшого слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, яке є предметом розгляду апеляційної скарги.

З приводу доводів апеляційної скарги про порушення вимог щодо проведення огляду, то слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 237 КПК України, огляд житла чи іншого володіння особи здійснюється згідно з правилами цього Кодексу, передбаченими для обшуку житла чи іншого володіння особи.

Згідно зі ст. 233 КПК України, ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім випадків, установлених частиною третьою цієї статті.

Із доданої до клопотання слідчого про арешт майна заяви ОСОБА_6 убачається, що він надав дозвіл на проведення огляду автомобіля «ГАЗ-САЗ 3507», державний номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 9).

Отже, із наведеного, колегія суддів вважає, що огляд вказаного автомобіля відбувався без порушень вимог КПК України, передбачених для проведення огляду.

Доводи з приводу того, що в даному кримінальному провадженні відсутня будь-яка підозра також не спростовують висновків слідчого судді з огляду на те, що КПК України не вимагає, щоб на момент розгляду клопотання про арешт майна у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, та конкретній особі було повідомлено про підозру.

З приводу доводів щодо не виклику до суду першої інстанції ОСОБА_11 , то колегія суддів вважає, що оскільки в клопотанні про арешт майна ставилось питання щодо накладення арешту на автомобіль, яким фактично користується ОСОБА_6 , виклик ОСОБА_11 , який, як вказує апелянт є власником деревини, не здійснювався.

Інші доводи апеляційної скарги, з огляду на питання, які повинен враховувати слідчий суддя при вирішенні питання про арешт майна, не спростовують висновків слідчого судді та не вказують на наявність підстав для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

Ураховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя при винесенні рішення про задоволення клопотання про арешт майна, керувався зібраними на той час доказами, які у сукупності вказують на можливе вчинення кримінального правопорушення, предметом якого є майно, на яке накладено арешт.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб і у межах законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи стосовно необґрунтованості судового рішення слід визнати непереконливими.

За таких обставин колегія суддів не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, а відтак апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 404, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника третьої особи щодо майна якої вирішується питання про арешт ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 6 вересня 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000131, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 4 вересня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4