Справа № 367/4051/24
Провадження по справі № 1-кп/367/763/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2024 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: помічника судді ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0004924 від 03.12.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Київ, громадянина України, українця, маючого середньо-спеціальну освіту, працюючого в ТОВ «Епіцентр» водієм-експедитором, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною ч. 1 статті 286 КК України,

В С Т А Н О В И В:

І. ДОВЕДЕНЕ ОБВИНУВАЧЕННЯ

ОСОБА_7 обвинувачується в тому, що він 02.12.2023, приблизно в 14 годині 20 хвилин, керуючи технічно-правним автомобілем марки КАМАЗ 4308 реєстраційний номер НОМЕР_2 , під час руху проїзною частиною автодороги М-07 «Київ-Ковель-Ягодин» (33 км+200 м) в напрямку до сел. Бородянка Бучанського району Київської області, в порушення вимог п. 2.3 б) д) Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 01 січня 2002 року (далі - ПДР України), з подальшими змінами, згідно з яким «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», не будучи уважний під час керування транспортним засобом, не стеживши за дорожньою обстановкою та відповідно не реагуючи на її зміну, внаслідок чого своїми діями створивши загрозу безпеці дорожнього руху, а також, порушуючи вимоги пункту 12.3 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди», проявивши злочинну самовпевненість, належним чином не відреагувавши на зміну дорожньої обстановки, не обравши безпечну швидкість руху транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та в разі необхідності зупинитися, не вживши заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, виявивши на проїзній частині автодороги автомобіль марки RENAULT MEGANE SCENIC реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням ОСОБА_8 , який знаходився попереду в попутному напрямку у нерухомому стані перед поворотом до ресторану « ІНФОРМАЦІЯ_2 », здійснив зіткнення передньої лівої частини автомобіля марки КАМАЗ 4308 реєстраційний номер НОМЕР_2 із задньою правою частиною автомобіля марки RENAULT MEGANE SCENIC реєстраційний номер НОМЕР_4 , внаслідок чого автомобіль марки RENAULT MEGANE SCENIC реєстраційний номер НОМЕР_4 відкинуло на зустрічну смугу руху, де він зіткнувся з автобусом марки РУТА 23D реєстраційний номер НОМЕР_5 , який рухався у напрямку до м. Київ.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки RENAULT MEGANE SCENIC реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження у вигляді перелому верхньої гілки правої лонної кістки, перелому правої сідничної кістки, перелому крижової кістки праворуч, які утворились одномоментно або в швидкій послідовності один за одним від контакту з тупими предметами, якими могли бути виступаючі частини деформованого салону автомашини, та відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такі що спричинили тривалий розлад здоров`я, так як для зрощення переломів такого характеру необхідний термін більший за 21 день.

Грубе порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України перебуває у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення потерпілій ОСОБА_6 тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості.

ІІ. КВАЛІФІКАЦІЯ КРИМІНАЛЬНОГО ПРАВОПОРУШЕННЯ

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за:

ч. 1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

ІІІ. ДОКАЗИ НА ПІДТВЕРДЖЕННЯ ВСТАНОВЛЕНИХ СУДОМ ОБСТАВИН

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, розкаявся у скоєному, погодився із кваліфікацією органом досудового розслідування вчиненому ним діянні, не оспорював встановлених в ході досудового розслідування фактичних обставин справи на підставі яких йому пред`явлено обвинувачення. Не заперечував проти накладення на нього штрафу без позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки позбавлення права керування транспортними засобами позбавить його єдиного місця роботи та отримання заробітку відповідно до якого він утримує сім`ю та неповнолітнього сина.

Цивільний позов потерпілої не визнав, просив відмовити в його задоволенні, оскільки вважає себе не належним відповідачем, а тому під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою працівник перебуває у трудових відносинах. Зазначив, що сплатив потерпілій 18900 грн.

Покази обвинуваченого є послідовними, логічними, за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення, і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Захисник в судовому засіданні вказав, що його підзахисний щиро розкаявся у вчиненому, ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності. Просив врахувати, що обвинувачений працює водієм у ТОВ «Епіцентр К» та за згодою роботодавця 02.12.2023 він керував автомобілем марки КАМАЗ 4308, який належить на праві власності ТОВ «Епіцентр К», має єдине місце роботи на посаді водія з якого отримує дохід. Просив призначити покарання обвинуваченому у вигляді штрафу без позбавлення права керування, в цивільному позові відмовити.

Прокурор в судовому засіданні підтримала обвинувачення, викладене стосовно ОСОБА_7 в обвинувальному акті, просила визнати його винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки. Цивільний позов задовольнити.

Представник потерпілої та потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні просили призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки. Цивільний позов підтримали, просили стягнути з ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 9304,98 грн, моральну шкоду в розмірі 100000,00 грн та судові витрати в розмірі 30000,00 грн.

Суд, на підставі положень ч.3 ст.349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_7 та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, проти чого не заперечували обвинувачений, прокурор та потерпіла, та будучи повідомленими про наслідки застосування ч. 3 ст. 349 КПК України, оцінивши в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, показання обвинуваченого,враховуючи визнання вини обвинуваченим, вважає доведеною вину ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а тому знаходить правильною кваліфікацію його дій за ч. 1 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

ІV. МОТИВИ ПРИЗНАЧЕННЯ ПОКАРАННЯ

Аналізуючи зібрані по справі докази, які характеризують особистість обвинуваченого, суд вбачає наступне.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В силу статті 66 КК України обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 є щире каяття.

В силу статті 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_7 судом не встановлено.

Вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України повністю знайшла своє підтвердження під час судового розгляду.

У п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту» роз`яснено, що при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Санкцією ч. 1 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді штрафу від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправних робіт на строк до двох років, або арешт на строк до шести місяців, або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

При призначенні покарання обвинуваченому, судом враховано, що у відповідності до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Крім цього, суд бере до уваги характеризуючи дані обвинуваченого, а саме те, що на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, офіційно працевлаштований, раніше не судимий, характеризується позитивно, має на утриманні малолітнього сина.

Разом з тим, суд враховує, що потерпілій ОСОБА_6 в результаті ДТП спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що у даному конкретному випадку обвинуваченому ОСОБА_7 необхідно призначити основне покарання у виді штрафу, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Щодо призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом суд зазначає таке.

Санкція ч. 1 ст. 286 КК вказує суду на обов`язковість призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Указане положення закону України про кримінальну відповідальність не має альтернативного характеру застосування.

Враховуючи, що ОСОБА_7 знехтував Правилами дорожнього руху, має посвідчення водія та право керування транспортним засобом, суд призначає обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортним засобом строком на 1 рік.

Саме таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, справедливим та сприятиме меті, визначеній у ст. 50 КК України.

На думку суду, призначене покарання відповідає характеру та ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також є достатнім для виправлення ОСОБА_7 та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

V. ІНШІ РІШЕННЯ, ЯКІ ВИРІШУЮТЬСЯ СУДОМ ПРИ УХВАЛЕНІ ВИРОКУ

Вирішуючи заявлений цивільний позов в частині вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд виходить із наступного.

Частина 1 ст. 128 КПК визначає, що особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

При цьому, відповідно до ч. 5 вказаної норми процесуального закону цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Аналіз норм статей 1167, 1172, 1187, 1188 ЦК дає підстави для висновку про те, що шкода, (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Згідно ч.1 ст.1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 на момент скоєння ДТП перебував в трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К» (працював водієм) та керував технічно справним автомобілем НОМЕР_6 , що належить вказаному товариству.

Виходячи з наведених норм права, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП з вини водія, який виконував трудові обов`язки та на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм (постанова КЦС ВС від 05.09.2018 року у справі №534/872/16-ц).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Таким чином, в результаті неправомірних дій ОСОБА_7 було завдано шкоди у робочий час, діями, які пов`язані з виконанням ним своїх трудових (службових) обов`язків у ТОВ «Епіцентр К», яке є власником джерела підвищеної небезпеки, а тому в задоволенні позовних вимог потерпілої про стягнення матеріальної, моральної та судових витрат з ОСОБА_7 слід відмовити.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

Арешт майна, накладений згідно ухвали слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.12.2023 слід скасувати після набрання вироком законної сили.

Процесуальні витрати, які пов`язані із проведенням експертиз під час здійснення досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання щодо речових доказів вирішити в порядку статті 100 КПК України.

Керуючись статтями 50, 65-67, 75, 76, ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 286 КК України, статтями 100, 349, 370, 374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого за частиною 1 статті 286 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 3000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одну тисячу) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Стягнути з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати за проведення Київським науково-дослідним експертно-криміналістичним центром інженерно-технічних експертиз у розмірі 18174 (вісімнадцять тисяч сто сімдесят чотири) грн 72 коп.

В задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_6 відмовити.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до набрання вироком законної сили не обирати.

Арешт накладений на майно, відповідно ухвали слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05.12.2023 - скасувати після набрання вироком законної сили.

Речові докази після набрання вироком законної сили:

автомобіль марки Renault Megane Scenic реєстраційний номер НОМЕР_7 повернути власнику ОСОБА_8 ;

автомобіль марки КАМАЗ 4308 реєстраційний номер НОМЕР_2 повернути власнику ТОВ «ЕПІЦЕНТР К»;

автобус марки РУТА 23D реєстраційний номер НОМЕР_8 повернути власнику ОСОБА_9 .

На вирок до Київського апеляційного суду через Ірпінський міський суд Київської області може бути подано апеляцію протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку, з визначених ст. ст. 394, 473 КПК України підстав.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення у разі неподання апеляційної скарги, а в разі її подання з дня вирішення апеляційної скарги судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1