Справа № 1313/1-11/11 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/783/372/13 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2013 року колегія суддів судової палати в кримінальних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляції захисника-адвоката ОСОБА_6 та прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_7 на постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 12 вересня 2012 року в справі про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_8 ,

встановила:

Постановою Миколаївського районного суду Львівської області від 12 вересня 2012 року в зв`язку із вчиненням суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, до ОСОБА_8 застосовано примусових захід медичного характеру - надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

На постанову суду захисник - адвокат ОСОБА_6 та прокурор, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_7 подали апеляції.

В своїй апеляції захисник - адвокат ОСОБА_6 просить постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 12 вересня 2012 року скасувати й звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі п. "г" ст. 1 та п.3 ст. 7 Закону України «Про амністію у 2011 році». Свої вимоги мотивує тим, що під час судового слухання було подано клопотання про застосування щодо ОСОБА_8 Закону України "Про амністію у 2011 році", однак судом таке клопотання було необґрунтовано відхилено, при тому, що 12 вересня 2012 року ОСОБА_8 було доставлено до суду, в лежачому стані, однак суд, не вислухавши ОСОБА_8 , незаконно призначив йому примусові заходи медичного характеру.

В своїй апеляції прокурор ОСОБА_7 просить постанову скасувати, а справу повернути в той же суд. В обґрунтування апеляції покликається на те, що постанова суду є незаконною з таких підстав: при вирішенні питання про застосування до ОСОБА_8 примусових заходів медичного характеру судом не була з`ясована думка ОСОБА_8 з даного приводу, як і не з`ясована можливість його участі у судових засіданнях, у тому числі шляхом допиту лікуючого лікаря; порушено право ОСОБА_8 на захист; не вирішено клопотання захисника - адвоката ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності на підставі положень Закону України «Про амністію у 2011 році».

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про задоволення апеляції прокурора та часткового задоволення апеляції захисника, пояснення захисника - адвоката ОСОБА_6 на підтримку своєї апеляції, обговоривши наведені в апеляціях доводи й перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляцію прокурора слід задовольнити, а апеляцію захисника задовольнити частково.

Постанова суду підлягає скасуванню, а справа поверненню на новий судовий розгляд в суд першої інстанції, виходячи з наступного.

При розгляді справи суд першої інстанції допустив однобічність і неповноту судового слідства, що відповідно до п.1 ст. 367 КПК України 1960 року є підставою для скасування судового рішення.

Згідно з ч.1 ст. 368 КПК України 1960 року однобічним або неповним визнається судове слідство в суді першої інстанції, коли залишилися недослідженими такі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 420 КПК України 1960 року суд при розгляді справи поряд з іншими питаннями вирішує також, чи слід застосувати до особи заходи медичного характеру і якщо слід, то які саме.

Однак суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував дане питання.

В обґрунтування прийнятого рішення суд покликався на акт амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 542 від 18.06.2012 року, згідно з яким ОСОБА_8 страждає розладом особистості і поведінки в наслідок органічного ураження головного мозку (важка черепно-мозкова травма в 2010 році) з вираженим психоорганічним синдромом і частими судомними нападами. Наявні у нього психічні порушення досягають рівня хронічного психічного захворювання, а тому позбавляють його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку (а.с.269-271, 280).

Відповідно до ч.3 ст. 419 КПК України 1960 року участь особи, щодо якої розглядається справа, не є обов`язковою і може мати місце лише в тому разі, якщо цьому не перешкоджає характер її захворювання.

У роз`ясненнях Верховного Суду України, що містяться в п.10 постанови Пленуму від 03 червня 2005 року № 7 „Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування", зазначено, що з урахуванням положень ст. 419 КПК, статей 3, 25 Закону України „Про психіатричну допомогу", а також п. 5 принципу 18 додатка до Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 18 лютого 1992 р. N 46/119 "Захист осіб із психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги", якими передбачено, що пацієнт і його представник мають право бути присутніми на будь-якому слуханні, брати в ньому участь та бути вислуханими, суди повинні забезпечувати участь у судовому засіданні захисника та особи, щодо якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру (за винятком випадків, коли цьому перешкоджає характер її захворювання), або ж отримувати письмову відмову в разі її небажання бути присутньою.

Як вбачається з протоколу судового засіданні, всупереч вимогам закону питання про можливість участі ОСОБА_8 у розгляді справи (з врахуванням характеру його захворювання) судом не вирішувалося (а.с.275-277).

Разом з тим, як видно з матеріалів справи, в справі наявні заява підсудного ОСОБА_8 від 03.08.2011 року, в якій він просить суд застосувати до нього Закон України «Про амністію у 2011 році», а також клопотання ОСОБА_8 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 від 18.10.2011 року про закриття кримінальної справи на підставі Закону України «Про амністію у 2011 році» (а.с.253,254-255). Однак суд в порушення вимог закону зазначене клопотання не розглянув й рішення з цього приводу не прийняв.

Таким чином суд допустив неповноту, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 КПК України 1960 року є підставою для скасування судового рішення.

Вказана неповнота не може бути усунута апеляційним судом, оскільки відповідно до ч.1 ст. 382 КПК України 1960 року при перевірці постанов суду судове слідство в апеляційній інстанції не провадиться.

З огляду на викладене постанова Миколаївського районного суду Львівської області від 12 вересня 2012 року як така, що постановлена з порушенням вимог закону, підлягає скасуванню, а справа поверненню на новий судовий розгляд.

При розгляді справи суд першої інстанції повинен ретельно перевірити наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_8 Закону України "Про амністію у 2011 році", і постановити законне й обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 362, 365, 366, 367, 382 КПК України 1960 року, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_7 задовольнити, а апеляцію захисника - адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Постанову Миколаївського районного суду Львівської області від 12 вересня 2012 року щодо ОСОБА_8 скасувати, а справу повернути на новий судовий розгляд в той же суд в іншому складі суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4