Постанова

Іменем України

03 жовтня 2024 року

м. Київ

справа № 752/2595/22

провадження № 51-1053км24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд, колегія суддів) у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженої ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 10 липня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року в кримінальному провадженні № 0002858 за обвинуваченням

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки

м. Сковородіно Амурської області росії, зареєстрованої в АДРЕСА_1 , жительки АДРЕСА_2 ), раніше не судимої,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 185, ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України (далі - КК України).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

1. За вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 10 липня 2023 року ОСОБА_7 засуджено за: ч. 1 ст. 185 КК України - на 2 місяці арешту; ч. 2 ст. 185 КК України - на 2 роки позбавлення волі; ч. 3 ст. 191 КК України - на 3 роки позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями, на строк 2 роки.

2. Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з матеріальною відповідальністю та розпорядженням товарно-матеріальними цінностями, на строк 2 роки.

3. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням із іспитовим строком 2 роки та з покладенням на неї обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 цього Кодексу.

4. Ухвалою Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_7 залишено без змін.

5. Згідно з вироком ОСОБА_7 засуджено за те, що вона в період часу з грудня 2020 року по 05 жовтня 2021 року, працюючи неофіційно продавцем ювелірних виробів у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_2 », який розташований у ТРЦ « ІНФОРМАЦІЯ_3 » по АДРЕСА_3 та належить фізичній особі - підприємцю ОСОБА_8 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, 01 і 21 травня, 12 червня, 13 липня та 04 жовтня 2021 року таємно викрала 5 золотих ланцюгів загальною вартістю 181 837,50 грн.

6. Надалі згідно з наказом № К-8 від 05 жовтня 2021 року ОСОБА_7 призначено на посаду продавця непродовольчих товарів із 06 жовтня 2021 року та умовами укладеного трудового договору № 2 між нею і фізичною особою - підприємцем ОСОБА_8 зобов`язано її у тому числі нести матеріальну відповідальність за збереження товарно - матеріальних цінностей та підтримувати їх у належному стані. 20 жовтня 2021 року ОСОБА_7 , перебуваючи на своєму робочому місці у магазині «ІНФОРМАЦІЯ_2» за вищевказаною адресою, діючи умисно, повторно, керуючись корисливим мотивом, привласнила один золотий ланцюг вартістю 20 312,50 грн із ввіреного їй майна.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

7. У касаційній скарзі захисник, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судами, просить вирок та ухвалу щодо ОСОБА_7 скасувати і закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) у зв`язку з відсутністю в її діяннях складів інкримінованих кримінальних правопорушень. Вважає, що, оскільки між потерпілим та обвинуваченою існувала усна домовленість про продаж ювелірних виробів і останні були передані їй ОСОБА_8 добровільно з метою реалізації, дії ОСОБА_7 за ст. 185 КК України як крадіжка, тобто таємне викрадення чужого майна, кваліфіковано неправильно. Відтак відсутня і кваліфікуюча ознака ч. 3 ст. 191 КК України - привласнення ввіреного майна, вчинене повторно.

Позиції інших учасників судового провадження

8. У засіданні суду касаційної інстанції прокурор просив відхилити касаційну скаргу сторони захисту.

Мотиви Суду

9. Заслухавши суддю-доповідача, з`ясувавши думку прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.

10. Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є лише: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

11. Відповідно до вимог ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

12. За змістом касаційної скарги захисника встановлені судом та викладені у вироку фактичні обставини вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, за які її засуджено, не оспорюються.

13. Доводи в касаційній скарзі про відсутність у діях ОСОБА_7 складів інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 185, ч. 3 ст. 191 КК України, є необґрунтованими.

14. Так, у ході судового слідства було встановлено, і це не заперечується стороною захисту, що ОСОБА_7 , працюючи продавцем ювелірних виробів у потерпілого ОСОБА_8 , який є фізичною особою - підприємцем, перебуваючи на робочому місці у пункті реалізації, взяла собі декілька золотих ланцюжків, призначених для продажу, та заклала їх у ломбард із метою поліпшення свого матеріального становища. Частину цих дій за епізодами від 01 і 21 травня, 12 червня, 13 липня та 04 жовтня 2021 року вона вчинила, працюючи неофіційно за усною домовленістю з потерпілим ОСОБА_8 . Такі дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 185 КК України як повторне таємне викрадення чужого майна (крадіжка), оскільки вони були вчинені непомітно для потерпілого та інших осіб, а предметом їх є майно, до якого вона отримала доступ внаслідок домовленості з його власником.

15. Подібні дії ОСОБА_7 , вчинені 20 жовтня 2021 року після укладення з нею потерпілим ОСОБА_8 трудового договору, внаслідок чого вона отримала визначені останнім правомочності щодо майна, яке підлягало реалізації, зокрема й щодо його збереження та підтримання у належному стані, обґрунтовано кваліфіковані судом за ч. 3 ст. 191 КК України як привласнення ввіреного їй майна, вчинене повторно. За ознакою повторності дії засудженої за цим епізодом кваліфіковані з урахуванням Примітки першої до ст. 185 КК України, відповідно до якої у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

16. Посилання захисника у касаційній скарзі на позицію щодо правозастосування, висловлену Верховним Судом у постанові від 15 травня 2018 року у справі № 296/3704/16-к, не є релевантним обставинам цього кримінального провадження.

17. Доводів щодо надмірної суворості призначеного ОСОБА_7 покарання, від відбування якого її звільнено з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, касаційна скарга не містить.

18. Таких істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би безумовними підставами для скасування чи зміни ухвалених у цьому кримінальному провадженні судових рішень і могли би вплинути на їх остаточність, не виявлено.

19. На підставі вищенаведеного Суд дійшов висновку, що касаційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, а вирок та ухвалу стосовно ОСОБА_7 слід залишити без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 10 липня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 21 листопада 2023 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3