Справа № 297/1973/16-к
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.08.2024 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

учасників судового розгляду: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/370/21 за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_6 -адвоката ОСОБА_7 та прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 червня 2021 року відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, в порядку ст. 89 КК України не судимого,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 332 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 червня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі з конфіскацією мобільного телефону марки «SAMSUNG», білого кольору із сім-карткою оператора мобільного зв`язку «МТС» № НОМЕР_1 , який визнаний речовим доказом.

Строк відбуття покарання обчислювати з 29 липня 2016 року, з моменту його затримання по 27.07.2018 року.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк покарання ОСОБА_6 строк застосований до нього в межах даного кримінального провадження попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за період з 29 липня 2016 року до 20 червня 2017 року включно.

Речові докази: оптичний носій інформації (диск) формату CD-R «VS» 700mb/80 min, який зберігається у матеріалах кримінального провадження - зберігати у матеріалах кримінального провадження (а.с. 136); журнал судового засідання Берегівського районного суду від 28.07.2016 року на п`яти аркушах, який зберігається в матеріалах досудового розслідування у сторони обвинувачення - зберігати в матеріалах досудового розслідування у сторони обвинувачення (а.с. 137).

Згідно з вироком, ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 за попередньою змовою з невстановленими досудовим розслідуванням особами сприяв незаконному переправленню через державний кордон України чотирьох громадян ОСОБА_9 , а саме: ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , яких 26 липня 2016 року о 22:10 годин на невстановленому слідством транспортному засобі перевіз в АДРЕСА_2 , звідки з метою уникнення прикордонних нарядів, через поле перевів вказану групу осіб до державного кордону України з Угорщиною, тобто сприяв порадами та вказівками переправленню вказаних осіб через державний кордон. Однак поблизу 188 прикордонного знаку, що розташований в с. Астей, Берегівського району, ОСОБА_6 та четверо громадян ОСОБА_9 були виявлені та затримані військовослужбовцями Мукачівського прикордонного загону.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження і доведеність вини ОСОБА_6 вказує на те, що оскаржуваний вирок є незаконним і підлягає скасуванню через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, тобто безпідставне призначення більш м`якого покарання ніж передбачено законом, що призвело до невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Просить скасувати оскаржуваний вирок суду та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 за ч.2 ст.332 КК України покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, а в решті вирок суду залишити без змін.

Перший заступник керівника Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_14 вніс зміни до апеляційної скарги, яка була подана прокурором Берегівської окружної прокуратури на вирок Берегівського районного суду від 02.06.202, та який зазначив, що в даному кримінальному провадженні обвинуваченого визнано винуватим у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, санкцією якої передбачено один вид покарання позбавлення волі та визначено як його мінімальну, так і максимальну межу. Тому, вважає, що призначене судом першої інстанції покарання обвинуваченому поза межами санкції, встановленої ч. 2 ст. 332 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з посиланням тільки на норми Загальної частини цього кодексу в мотивувальній частині вироку (ст. 69 КК України), без врахування загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, зокрема щодо дотримання мінімальної межі покарання, установленої в санкції цієї статті, є неправильним тлумаченням закону України про кримінальну відповідальність, які регулюють призначення покарання. Вказує на те, що суд першої інстанції вдався до власного тлумачення норм закону України про кримінальну відповідальність, що регулюють призначення покарання, зокрема у виді позбавлення волі на строк 3 роки поза межами санкцій статей особливої частини КК України, без посилання на положення ст. 69 цього Кодексу. Просить суд, оскаржуваний вирок суду змінити, вважати ОСОБА_6 засудженим за ч. 2 ст. 332 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді 3 років позбавлення волі без застосування позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю. В решті вирок суду залишити без змін.

Не погоджуючись зі вказаним вироком місцевого суду захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій підзахисного, просить оскаржуваний вирок змінити, призначивши ОСОБА_6 більш м`яке покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки 10 місяців.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, яка підтримала змінену апеляційну скаргу та просила її задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого та його захисника, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів провадження вбачається, що: обвинувачений та захисник належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги; даних про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду апеляційної скарги на інший термін від них не надходило.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив отримані у передбаченому КПК України порядку докази в даному кримінальному провадженні, оцінивши їх в сукупності, зробив правильний висновок про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 358 КК України, що повністю та об`єктивно стверджується зібраними та перевіреними в ході судового розгляду доказами.

Законом України про кримінальну відповідальність передбачено, що за вказаний злочин може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 7 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певного діяльністю на строк до 3 років.

Втім, вироком суду ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 332 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки позбавлення волі без застосування додаткового покарання, яке в санкції вказаної статті є основним.

Суд першої інстанції, призначивши покарання поза межами санкції статті, за якою засудив обвинуваченого, дійшов висновку про можливість призначення покарання на довільно визначений ним строк, зважаючи на обставини, які пом`якшували покарання обвинуваченого та керуючись нормами Загальної частини КК України.

Таке застосування судом першої інстанції положень закону України про кримінальну відповідальність щодо призначення покарання свідчить про неправильне тлумачення цього закону, яке суперечить його точному змісту.

Так, загальні засади призначення покарання визначають критерії, яких повинен дотримуватись суд при призначенні покарання.

Частиною першою статті 65 КК України встановлено, що суд, призначаючи покарання, зобов`язаний насамперед виходити з санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Зазначена норма кримінального закону є імперативною і тому суд не має права ігнорувати її при призначенні покарання.

В даному кримінальному провадженні обвинуваченого визнано винуватим у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст. 332 КК України, санкцією якої передбачено один вид покарання позбавлення волі та визначено як його мінімальну, так і максимальну межу.

Тому призначення судом першої інстанції покарання обвинуваченому, поза межами санкції, встановленої ч. 2 ст. 332 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з посиланням тільки на норми Загальної частини цього Кодексу в мотивувальній частині вироку (ст.69 КК України), без врахування загальних засад призначення покарання, передбачених ст. 65 КК України, зокрема щодо дотримання мінімальної межі покарання, установленої в санкції цієї статті, є неправильним тлумаченням закону України про кримінальну відповідальність, які регулюють призначення покарання.

У свою чергу підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинений злочин, визначаються положеннями ст. 69 цього Кодексу, що також визначено законодавцем у згаданій ст. 65 КК України, яка регулює загальні засади призначення покарання.

В даному випадку, якщо суд першої інстанції призначає покарання нижчим від найнижчої межі санкції, то в резолютивній частині вироку мають бути застосовані положення ст. 69 КК України, а якщо суд дійшов висновку про неможливість застосування цих положень, то покарання не може бути нижче мінімальної межі, установленої в санкції статті.

Натомість суд першої інстанції вдався до власного тлумачення норм закону України про кримінальну відповідальність, що регулюють призначення покарання, зокрема у виді позбавлення волі на строк 3 роки поза межами санкції статей Особливої частини КК України, без посилання на положення ст. 69 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування судом закону, який підлягає застосуванню чи застосування закону, який не підлягає застосуванню, тягне за собою скасування або зміну судового рішення.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а тому вирок суду в частині призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 -адвоката ОСОБА_7 та прокурора Берегівської окружної прокуратури ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Берегівського районного суду Закарпатської області від 02 червня 2021 року відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, в частині призначеного покарання змінити.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.2 ст.332 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, до покарання у виді 3 років позбавлення волі без застосування позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю.

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді