Справа № 624/866/24
провадження № 1-кп/624/88/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2024 року Кегичівський районний суд Харківської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши в порядку спрощеного провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000102 від 29.08.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Попівка, Красноградського району, Харківської області, громадянина України, не одруженого, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

в с т а н о в и в:

28 серпня 2024 року близько 19-00 голини ОСОБА_2 перебуваючи на території домоволодіння, яке належить потерпілому ОСОБА_3 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно та протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечних характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки і бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_3 та наніс йому один удар кулаком правої руки в область живота та два удари кулаком лівої руки в область голови з правого боку, внаслідок чого останній втратив свідомість та впав на землю.

Після чого, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел на спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_2 підійшов до ОСОБА_3 , який лежав без свідомості на землі, та наніс останньому не менше 5 ударів кулаками обох рук в область голови, шиї та тулубу.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_2 потерпілому ОСОБА_3 спричинені тілесні ушкодження у виді чисельних синців, саден волосяної частини голови, обличчя, шиї, саден та забійних ран обличчя.

За ступенем тяжкості вказані тілесні ушкодження відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, згідно п.п. 2.3.2 б, 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995 № 6.

Дії ОСОБА_2 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження.

Обвинувальний акт по даному кримінальному провадженню надійшов до суду із клопотанням прокурора про його розгляд у спрощеному порядку відповідно до положень ст. 302 КПК України.

Частинами 2, 3 ст. 381 КПК України встановлено, що суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта. Спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Частиною 2 ст. 382 КПК України встановлено, що вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Відтак, вищевказані обставини, які встановлені органом досудового розслідування у формі дізнання, у відповідності до ч. 2 ст.382 КПК України, судом не досліджувалися з огляду на те, що такі обставини не оспорюються учасниками судового провадження.

Так, в обвинувальному акті прокурором Кегичівського відділу Красноградської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 викладено клопотання, в якому прокурор просить суд, враховуючи те, що під час досудового розслідування ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден на розгляд обвинувального акта за його відсутності, у відповідності до ч. 1 ст.302 КПК України, розглянути обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_2 без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Також, до обвинувального акту додано письмову заяву підозрюваного ОСОБА_2 , яка складена в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , на ім`я прокурора Кегичівського відділу Красноградської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 , в якій ОСОБА_2 повідомив, що винуватість у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, беззаперечно визнає, згоден із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, а також ознайомлений та обізнаний з обмеженнями права на апеляційне оскарження вироку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду у судовому засіданні, його згода є добровільною.

Крім того, у цій заяві захисником ОСОБА_2 адвокатом ОСОБА_5 підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваним, його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами та добровільність згоди підозрюваного на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні за відсутності останнього.

Потерпілий ОСОБА_3 надав письмову заяву, в якій зазначає, що не заперечує проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , є кримінальним проступком.

Таким чином, при вивченні, згідно з частиною 2 ст. 382 КПК України, у спрощеному провадженні обвинувального акту та доданих до нього матеріалів судом встановлено, що обставини вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не оспорюються учасниками судового провадження, у суду відсутні сумніви щодо добровільної позиції учасників судового провадження, у зв`язку із чим суд прийшов до переконання про розгляд обвинувального акту у порядку, встановленому ст.ст. 381-382 КПК України, тобто без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях наголошував на необхідності дотримання законної процедури та принципу рівності сторін під час кримінального провадження.

Зокрема, Суд зазначав, що кримінальне провадження, у тому числі складові такого провадження, які стосуються процедури, мають бути засновані на принципі змагальності, і має бути забезпечена процесуальна рівність сторін обвинувачення і захисту. Право на судовий розгляд за принципом змагальності означає, що сторонам обвинувачення і захисту має бути надана можливість ознайомитися із зауваженнями та доказами, наданими іншою стороною, і відповісти на них (справа «Джеват Сойсал проти Туреччини», рішення від 23.09.2014 року, остаточне рішення від 23.12.2014 року); згідно з принципом рівності сторін змагального процесу як однієї зі складових розширеної концепції справедливого суду кожній стороні повинно бути надано розумну можливість представити свої аргументи на умовах, які не ставлять її у гірше становище порівняно з опонентом.

Також, у рішенні в справі «Бортнік проти України» від 27.01.2011 року (п.40), Суд зазначав, що стаття 6 Конвенції не перешкоджає особі добровільно відмовитись відкрито чи опосередковано від свого права на деякі гарантії справедливого суду (див. рішення щодо прийнятності у справі «Квятковська проти Італії» від 30.11.2000 року та рішення у справі «Піщальніков проти Росії» від 24.09.2009 року). Проте, для того, щоб відмова від права брати участь у судовому розгляді була дійсною для цілей Конвенції, вона має бути встановлена у недвозначній формі і супроводжуватись мінімальними гарантіями, співмірними з її важливістю (див. рішення у справі «Пуатрімоль проти Франції» від 23.11.1993 року, пункт 31).

Відтак, спрощене провадження щодо кримінального проступку, встановлене главою 30 КПК України, не порушує прав сторін кримінального провадження, з врахуванням того, що обставини вчинення ОСОБА_2 кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, не оспорюються учасниками судового провадження, їх позиція є добровільною, у зв`язку із чим суд вважає, що наявні підстави для розгляду обвинувального акту у порядку, встановленому ст.ст. 381-382 КПК України, тобто без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

При цьому, у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження №0000102, оцінивши зібрані в ході досудового розслідування у формі дізнання докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку, що подія кримінального проступку та діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_2 , має місце, це діяння містить склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, вина ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, знайшла своє підтвердження та доведена доказами, встановленими органом досудового розслідування, поза розумним сумнівом.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 07.10.2021 року у справі №166/361/19, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Доказами, встановленими органом досудового розслідування та проаналізованими судом, поза розумним сумнівом доведено винуватість ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого йому пред`явлено обвинувачення.

Отже, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , у відповідності зі ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке віднесено законом до проступку, особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, не одружений, відомості щодо інвалідності відсутні, перебуває на обліку військовозобов`язаних у відділі ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліку Красноградського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області не перебуває, згідно довідки характеристики Наталинської сільської військової адміністрації Красноградського району Харківської області від 12.09.2024 за № 02-23/2960 характеризується посередньо, скарги не надходили, іншими матеріалами не володіють.

Відповідно до обвинувального акту від 18.09.2024, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_2 , є щире каяття.

Суд, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття, зазначену у обвинувальному акті, оскільки упродовж досудового розслідування останній визнавав вину та в заяві до суду також зазначив про беззаперечне визнання винуватості у вчиненні кримінального проступку.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20.04.2021 року в справі №457/529/20 вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень. Вказана форма посткримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Тому, суд, враховуючи вище викладені правові висновки Верховного Суду, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 враховує таку пом`якшуючу покарання обставину як щире каяття.

Відповідно до обвинувального акту від 18.09.2024, обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_2 , не встановлено.

Призначаючи покарання за скоєне в межах пред`явленого обвинувачення, суд керується ч. 2 ст. 50 КК України, згідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Суд вважає, що наявність пом`якшуючої обставини знижує ступінь соціальної небезпечності обвинуваченого, але він не перестає бути соціально небезпечною особою, оскільки вчинив умисне кримінальне правопорушення.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про те, що перевиховання та виправлення винного можливе без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді громадських робіт, вважаючи таке покарання необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Враховуючи особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, суд не вбачає за можливе призначити більш м`яке покарання передбачене санкцією ч. 1 ст. 125 у виді штрафу.

При цьому, суд приходить до висновку, що даний вид покарання є достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Таким чином, згідно зі ст.6 Конвенції виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду, завершальною стадією судового провадження. У зв`язку із цим під час розгляду питань про відстрочку, розстрочку необхідно дотримуватися вимог Конвенції щодо виконання судового рішення упродовж розумного строку (справи «Горнсбі проти Греції» від 19.03.1997року, «Ромашов проти України» від 27.07.2004року, «Дубенко проти України» від 11.01.2005року, «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011року та інші).

Покарання, яке обирає суд є пропорційним характеру вчиненого ОСОБА_2 дій та їх небезпечності, і є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Окрім цього, суд не вбачає підстав вважати, що обране покарання буде явно несправедливим унаслідок м`якості.

Призначаючи покарання суд стверджує принцип невідворотності покарання.

Запобіжний захід обвинуваченому під час досудового розслідування не обирався. До набрання законної сили цим вироком, суд вбачає можливим обвинуваченому запобіжний захід не обирати.

Цивільні позови не заявлялися.

Процесуальні витрати по справі відсутні.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_2 винним у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком 120 (сто двадцять) годин.

Запобіжний захід відносно засудженого ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили не обирати.

Відповідно до ч. 4 ст. 382 КПК України копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Апеляційна скарга на вирок суду подається до Харківського апеляційного суду через Кегичівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, у разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його на скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1