У Х В А Л А

24 жовтня 2024 року Черкаський районний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, який подано у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, -

в с т а н о в и в:

У провадженні Черкаського районного суду Черкаської області перебуває кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

15.10.2024 року потерпілим ОСОБА_3 подано до суду цивільний позов до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином.

23.10.2024 року потерпілим ОСОБА_3 подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просить суд вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ОСОБА_4 , а саме: квартиру АДРЕСА_1 , правовстановлюючий документ: договір купівлі-продажу, серія та номер: 4831, виданий 12.12.2018, видавник: ОСОБА_5 , приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області.

Заяву мотивовано тим, що 24.02.2022 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу, здійснено призов ОСОБА_6 на військову службу під час мобілізації та на підставі наказу № 33 зараховано до списків особового складу, поставлено на всі види забезпечення та призначено на посаду водія.

Після чого проходив військову службу за мобілізацією в різних підрозділах Збройних Сил України, поки 24.11.2023 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 348 ОСОБА_6 призначено на посаду командира взводу радіаційного, хімічного, біологічного захисту військової частини НОМЕР_1 .

ОСОБА_7 проходячи військову службу за мобілізацією у військовому званні «молодший сержант» 23.06.2024 біля 04 год. 00 хв. перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 під час розпивання алкогольних напоїв вступив в конфлікт із ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 після чого у ОСОБА_6 виник умисел на знищення автомобіля, що належить ОСОБА_3 .

Після чого ОСОБА_7 у період часу з 04 год. 42 хв. по 04 год. 53 хв., реалізуючи злочинний намір, спрямований на умисне знищення чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи на ґрунті особистих неприязних відносин, переконався, що за його діями ніхто не спостерігає, підійшов до автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Caddy» д.н.з. НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_8 , що був припаркований поблизу будинку АДРЕСА_2 та за допомогою запальнички умисно підпалив легкозаймистий матеріал, яким попередньо облив задню частину кузова зазначеного автомобіля, внаслідок чого відбулося займання його задньої частини.

Після цього, ОСОБА_4 , упевнившись, що йому вдалося здійснити намір, спрямований на підпал автомобіля, покинув місце вчинення злочину.

23.06.2024 року Черкаським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Черкаській області внесено відомості до Єдиного реєстру досудо в их розслідувань під № 0002078 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 194 КК України.

24.06.2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 ст. 194 КК України, за умисне знищення майна ОСОБА_9 .

Умисними діями відповідача завдано матеріальної шкоди позивачеві на суму 324414, 72 грн.

За указаних обставин позивачеві не було відшкодовано шкоду завдану відповідачем у розмірі 324414, 72 грн.

З моменту завдання шкоди і по цей час відповідач на відшкодування завданої шкоди жодних коштів позивачеві не заплатив.

Необхідність забезпечення позову полягає у тому, що із моменту завдання шкоди, а саме з 23.06.2024 ОСОБА_4 не вчинив жодної дії, що направлена на добровільне відшкодування завданої шкоди. Відповідач є військовослужбовцем, особою яка має добре фінансове забезпечення, є працездатною особою, має постійний заробіток, має у власності особисте житло. Своєю пасивною позицією, стосовно відшкодування завданої шкоди, ОСОБА_4 як учасник цивільних відносин порушив засаду цивільного законодавства - добросовісність. Указана засада, передбачена приписами п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного Кодексу України.

Приймаючи до уваги, що ОСОБА_4 як учасник цивільних відносин, порушує засаду цивільного судочинства - добросовісність, то існує реальний ризик того, що не застосування у справі заходів забезпечення позову призведе донеможливості або ускладнення виконання рішення суду в частині відшкодування завданої шкоди.

Необхідність застосування указаного заходу забезпечення позову зумовлена тим, що без застосування заходу забезпечення позову може бути істотно ускладнено чи унеможливлено виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він має намір звернутися до суду.

Суд, дослідивши матеріали заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову, дійшов до наступного.

Частинами 1, 5 статті 128 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Згідно з ч. 1 ст. 153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Відповідно до ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно, забороною вчиняти певні дії, іншими заходами необхідними для забезпечення ефективного захисту. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, і з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

У вступній частині постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22 грудня 2006 року № 9 роз`яснено, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову від 22 грудня 2006 року № 9 роз`яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Крім цього, у вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Обґрунтованою підставою для забезпечення позову має бути існування очевидної загрози порушення законних прав та інтересів позивача у справі в разі невжиття заходів забезпечення позову. Відповідно, звертаючись із заявою про забезпечення позову, особа має довести належність їй таких прав та що невжиття заходів забезпечення позову призведе до утруднення чи неможливості виконання майбутнього рішення суду, при цьому існування загрози порушення прав позивача повинно мати очевидний та об`єктивний характер (постанова Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 755/1357/18).

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20).

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально - правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі, задля попередження можливих труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника) (постанова Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 766/18228/17; постанова Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 183/5864/17-ц).

Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (пункт 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі №753/22860/17).

Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову (постанови Верховного Суду від 21 лютого 2020 року у справі № 910/9498/19, від 17 вересня 2020 року у справі № 910/72/20, від 15 січня 2021 року у справі №914/1939/20, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/16866/20, від 15 квітня 2021 року у справі №910/16370/20, від 24 червня 2022 року у справі №904/3783/21, від 26 вересня 2022 року у справі № 911/3208/21).

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ч. 1ст. 81 ЦПК).

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

В кожному конкретному випадку розглядаючи заяву про забезпечення позову суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

У заяві про забезпечення позову заявником не зазначено жодного доказу, а також таких доказів не додано до заяви, на підтвердження викладених в ній обставин. Так, заявником не вказані та не долучені докази, які підтверджують те, що його права можуть бути порушені у разі невжиття заходів забезпечення позову, чи невжиття заходів забезпечення позову може призвести до ускладнення виконання рішення суду. Не зазначені та не надані суду докази про те, що саме відповідач має намір навмисно ухилитися від виконання рішення суду.

При цьому, лише припущення заявника, не є достатньою підставою для прийняття рішення щодо забезпечення позову.

Крім того, вина ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, яким завдано матеріальні збитки ОСОБА_3 на даний час не доведена, тому, на думку суду, заява про забезпечення позову є передчасною, необґрунтованою і безпідставною, а тому суд дійшов висновку, що заявлені вимоги про забезпечення позову задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 128, 314-316, 350, 369, ч. 1 ст. 370 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом 7 днів з дня проголошення через Черкаський районний суд Черкаської області.

Суддя: ОСОБА_1