УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2024 року

м. Київ

справа № 347/1124/22

провадження № 51- 4263 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2024 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 29 липня 2024 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04 квітня 2022 року за № 0000065, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2024 року ОСОБА_4 засуджено за ст. 128 КК України до покарання у виді 240 годин громадських робіт.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 29 липня 2024 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

За вироком суду встановлено, що 04 квітня 2022 року, близько 11:00, на території автовокзалу ТДВ «Івано-Франківське обласне підприємство автобусних перевезень», за адресою: вул. Небесної Сотні, 13, м. Косів, Івано-Франківська область, між фізичною особою-підприємцем - водієм пасажирського автобусу сполученням «Косів-Хімчин» ОСОБА_4 та перонним контролером ОСОБА_5 виник словесний конфлікт. У ході конфлікту ОСОБА_4 , наблизившись до ОСОБА_5 , діючи з необережності, не маючи прямого умислу на спричинення тяжких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень, не передбачаючи можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, які він повинен, був та міг передбачити, застосувавши фізичну силу, обома руками штовхнув її у ділянку грудної клітки, внаслідок чого потерпіла впала, вдарившись потиличною ділянкою голови об асфальтне покриття.

Внаслідок вказаних дій потерпіла ОСОБА_5 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, перелому потиличної кістки справа із субарахноїдальним крововиливом та забоєм головного мозку середнього ступеня важкості, які відповідно до висновку експерта відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя в момент їх спричинення, та знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку із протиправними діями ОСОБА_4 .

Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 не погоджується з оскарженими судовими рішеннями та просить їх скасувати. В обґрунтування своїх вимог засуджений, надаючи свою оцінку доказам, посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та вказує на те, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, а мало місце невинне спричинення шкоди. Зазначає, що суди першої та апеляційної інстанцій однобічно розглянули справу, не надали правової оцінки доводам засудженого.

Мотиви суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу

про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Статтею 433 КПК України передбачено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Цією ж статтею передбачено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При перевірці доводів касаційної скарги суд виходить із фактичних обставин, встановлених судами.

Відповідно до вимог ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок.

Отже, касаційний суд позбавлений можливості самостійно досліджувати докази та перевіряти судові рішення в частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на що здебільшого вказує засуджений у своїй скарзі.

Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції в межах доводів апеляційної скарги.

Так, залишаючи без задоволення апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_4 , апеляційний суд навів в ухвалі докладні мотиви прийнятого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу та дати правильну оцінку вчиненому.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 у завданні необережного тяжкого тілесного ушкодження ґрунтується на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, які було безпосередньо досліджено, а також оцінено за критеріями, визначеними ч. 1 ст. 94 КПК України.

У ході судового провадження засуджений ОСОБА_4 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, не визнав, виклавши при цьому свою версію події, яка судом була спростована на підставі ретельно та всебічно досліджених у судовому засіданні доказів із дотриманням вимог кримінального процесуального закону.

З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене ст. 128 КК України, характеризується: 1) дією або бездіяльністю у вигляді посягання на здоров`я іншої особи; 2) наслідками у вигляді спричинення тяжких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень; 3) причинним зв`язком між вказаними діянням та наслідками.

При цьому суб`єктивна сторона може проявлятися у виді, як злочинної самовпевненості, так і злочинної недбалості. Заподіяння тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження внаслідок злочинної недбалості має місце тоді, коли особа не передбачала можливості зазначеної шкоди для здоров`я іншої особи, хоча повинна була і могла її передбачити, діючи з більшою обачністю.

В основу вироку суд обґрунтовано поклав показання потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та інших, даних протоколів слідчих дій, висновку судово-медичної експертизи, а також інших матеріалів провадження.

Так судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 в ході конфлікту з ОСОБА_5 , яка виконувала свої службові обов`язки, штовхнув останню двома руками, від чого вона впала на асфальтне покриття та, вдарившись головою, втратила свідомість. Саме внаслідок цих дій засудженого потерпіла згідно висновку судово-медичної експертизи отримала тяжкі тілесні ушкодження, які є небезпечними для життя в момент заподіяння, тобто між ними існує необхідний причинно-наслідковий зв`язок.

Що стосується доводів засудженого щодо відсутності його вини у спричиненні тяжкого тілесного ушкодження потерпілій, як обов`язкової ознаки суб`єктивної сторони цього кримінального правопорушення, то вони не заслуговують на увагу, як і його позиція щодо випадкового спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5

Дійсно «випадок» («казус») слід відрізняти від злочинної недбалості, який має місце тоді, коли наслідки, що настали, перебувають у причинному зв`язку з діянням особи, яка не тільки не передбачала можливості їх настання, а й не могла їх передбачити.

У даному випадку місцевим судом чітко встановлено конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, що засуджений, хоча і не мав умислу на спричинення тяжких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень і не передбачав можливості настання суспільно-небезпечних наслідків, які він повинен був та міг передбачити, зважаючи на свій вік, освіту, загальний рівень розвитку, життєвий досвід, однак застосував фізичну силу до потерпілої, внаслідок чого вона впала та отримала тілесні ушкодження.

З огляду на наведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо необережної форми вини ОСОБА_4 у виді злочинної недбалості у вчиненні злочину, передбаченого ст. 128 КК України.

Слід також зауважити, що наведені обставини також були предметом перегляду апеляційного суду за апеляційною скаргою засудженого, доводи якої аналогічні до тих, що містяться в касаційній скарзі, який дійшов висновку, що районний суд надав належну оцінку сукупності доказів, які були досліджені, правильно встановив обставини кримінального правопорушення, дійшов обґрунтованого та належним чином мотивованого переконання про доведеність винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у пред`явленому йому обвинуваченні та кваліфікації вчиненого за ст. 128 КК України.

Що стосується призначеного засудженому покарання, то воно, на переконання Суду, узгоджується з вимогами статей 50, 65 КК України, за своїм видом, розміром є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Правових підстав вважати його явно несправедливим немає.

Оскаржені судові рішення є законними, обґрунтованими та належним чином вмотивованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374, 419 КПК України, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зважаючи на змісткасаційної скарги, не встановлено.

Обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з її змісту убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Ураховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого

слід відмовити.

З цих підстав Суд, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, постановив:

Відмовити засудженому ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за його касаційною скаргою на вирок Косівського районного суду Івано-Франківської області від 08 лютого 2024 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 29 липня 2024 року щодо нього.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3