ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/300/24 Справа № 206/3344/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 листопада 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000083 від 19.08.2022 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 11 липня 2023 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпропетровську, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого- 29.12.2021 Самарським районним судом м.Дніпропетровська за ч. 1 ст.185, ч.1 ст.357 Кримінального кодексу України (далі - КК) до 2 років обмеження волі, на підставі ст.75 КК звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік, -

на підставі угоди про визнання винуватості визнано винним та засуджено за ч.1 ст.263 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ч.1 ст.71 КК до призначеного покарання за новим вироком ОСОБА_7 повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2021 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання під час виконання вироку суду, після набрання ним законної сили.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до положень ст.ст.100, 124 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК), -

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за наступних обставин.

ОСОБА_7 на початку червня 2022 року (більш точну дату та час досудовим слідством не встановлено), знаходячись біля території структурного підрозділу «Локомотивне депо Нижньодніпровськ-Вузол» Регіональної філії «Придніпровська залізниця» АТ «Українська залізниця», розташованої в адміністративно-територіальних межах Самарського району м. Дніпра за адресою: м. Дніпро, вул. Іларіонівська, 22-Л, під пішохідним мостом на землі знайшов поліетиленовий пакет, який відкрив та побачив, що в середині нього знаходяться корпус ручної, осколкової, гранати типу DM51, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових речовин в зборі з запалом типу DM82A3, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових пристроїв та 30 патронів, які є бойовими припасами 5,45-мм, після чого у нього раптово виник злочинний умисел, направлений на придбання, носіння та зберігання вказаних предметів без передбаченого законом дозволу.

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, ОСОБА_7 присвоїв собі знайдений ним поліетиленовий пакет, з корпусом ручної, осколкової, гранати типу DM51, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових речовин в зборі з запалом типу DM82A3, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових пристроїв та 30 патронів, які є бойовими припасами 5,45-мм, після чого пішки приніс їх у будинок за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де сховав їх у короб дивану, після чого почав зберігати їх у вказаному місці без передбаченого законом дозволу.

04.10.2022, в період часу з 12 год. 05 хв. до 13 год. 22 хв., слідчим СВ ВП №12 Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_9 на підставі ухвали Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 16.09.2022 проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , в якого в кімнаті, де проживає ОСОБА_7 , виявлено та вилучено корпус ручної, осколкової, гранати типу DM51, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових речовин в зборі з запалом типу DM82A3, промислового виготовлення, який відноситься до категорії вибухових пристроїв, придатні для використання за цільовим призначенням до вибуху, та 30 патронів, які є бойовими припасами - 5,45-мм, проміжними патронами зразка 1974 року, які призначені для стрільби з бойової нарізної вогнепальної зброї: автоматів АК-74, АКС-74, АКС-74У, ручних кулеметів РПК-74 та їх модифікацій, та які придатні до стрільби, які ОСОБА_7 придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано за ч.1 ст. 263 КК, як умисні дії, які виразились у придбанні, носінні та зберіганні бойових припасів, вибухових речовин та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 порушує питання про скасування вироку, як незаконного, оскільки судом першої інстанції при затвердженні угоди про визнання винуватості не було виконано вимог, встановлених ч.ч. 5-7 ст. 474 КПК.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що він має психічні розлади, що призводять до розумової відсталості та порушення поведінки. Внаслідок цього може не розуміти значення своїх дій, не повністю розуміти обставин, що відбуваються навколо мене та дати хибну оцінку своїм діям чи діям оточуючих.

Факт психічного розладу підтверджується лікарською довідкою № 2861 та військово- обліковим документом, де з 2016 року його визнано не придатним до військової служби, через психічні розлади.

На початку розгляду даної справи він заперечував свою вину за висунутими обвинуваченнями, подальша угода про визнання винуватості стала наслідком незаконного впливу на нього та введенням в оману. Також укладання цієї угоди є результатом його юридичної неграмотності, тому що він також є обвинуваченим у вчиненні іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК у справі №206/2993/23, тому не зміг зрозуміти сенсу укладеної угоди. Також під нас пропозиції про укладання угоди на нього здійснювався тиск з боку представників обвинувачення з вимогою насильного укладення угоди про визнання своєї вини.

Враховуючи викладене, обвинувачений просить вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11.07.2023 скасувати, а справу направити на перегляд до Самарського районного суду м. Дніпропетровська, скасувавши укладену угоду між ним та прокурором.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги вимоги та які наполягали на скасуванні вироку і призначенні нового розгляду справи у суді першої інстанції, з необхідністю призначення обвинуваченому судово-психіатричної експертизи, вислухавши думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, вважала вирок суду законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 2 ст. 469 КПК, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

При цьому, частиною 4 ст. 474 КПК передбачено, що перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє: що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

На переконання апеляційного суду, вказаних вимог закону судом дотримано в повній мірі.

З матеріалів кримінального провадження видно, що 31.10.2022 до суду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000083 від 19.08.2022 щодо ОСОБА_7 .

Під час судового провадження 11.07.2023 між прокурором Центральної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_7 було укладено угоду про визнання винуватості (т.2 а.п. 76-81).

Згідно угоди про визнання винуватості, сторонами обумовлено покарання ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки. На підставі ч.1 ст. 71 КК, за сукупністю вироків, приєднати невідбуте покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2021, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Угоду було складено в присутності захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_11 , що підтверджується його підписом та підписами прокурора й обвинуваченого.

Оскаржуваним вироком було затверджено угоду про визнання винуватості, ОСОБА_7 визнано винуватим за ч.1 ст.263 КК та призначено узгоджене сторонами провадження покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) років. На підставі ч.1 ст.71 КК, до призначеного покарання за новим вироком, повністю приєднано невідбуту частину покарання за вироком Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 29.12.2021 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

При цьому, з журналу та технічного запису судового засідання від 11.07.2023 видно, що перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості, в присутності захисника ОСОБА_12 , судом у повній мірі було виконано вимоги ч.ч.4,6,7 ст. 474 КПК, перевірено угоду на відповідність вимогам КПК, роз`яснено ОСОБА_7 його права і наслідки укладення угоди, з`ясовано, що укладення угоди сторонами було добровільним, а обвинувачений та його захисник підтримали угоду про визнання винуватості і наполягали на її затвердженні (т.2 а.п.82-83).

При цьому за запитання головуючого судді, після роз`яснення обвинуваченому ОСОБА_7 процесуальних прав, останній вказав, що угоду про визнання винуватості він підписував добровільно, насильства, примусу чи погроз до нього ніхто не застосовував; наслідки її підписання та обмеження права оскарження вироку на підставі угоди розуміє; із захисником бесіду мав і наполягає на затвердженні угоди.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_11 вказав, що сумнівів у позиції підзахисного ОСОБА_7 немає, спілкувались з ним з приводу угоди про визнання винуватості неодноразово. Просив суд затвердити угоду.

Отже, апеляційні твердження обвинуваченого про те, що судом першої інстанції не було виконано вимоги ч.ч.4,6,7 ст.474 КПК, у тому числі щодо роз`яснення обвинуваченому наслідків укладення угоди, не відповідають дійсності.

Доводи обвинуваченого про те, що на початку розгляду даної справи він заперечував свою вину за висунутим обвинуваченням, а подальша угода між ним та прокурором стала наслідком незаконного впливу на нього та введенням в оману, оскільки він також ще є обвинуваченим у вчиненні іншого кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст. 185 КК, - спростовуються технічним записом судового засідання від 11.07.2023, з якого убачається, що обвинувачений на запитання суду неодноразово зазначав, що визнає свою вину у вчиненому злочині, угоду підписував добровільно, без жодного примусу, мав бесіду з адвокатом та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості. Ці пояснення підтвердив у судовому засіданні і захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_11 , який підтвердив, що сумнівів у позиції ОСОБА_7 він не має, угоду підписано добровільно і просив її затвердити. Посилання апелянта на те, що він є обвинуваченим у іншому провадженні, жодним чином не спростовують встановлених обставин.

Зазначені обставини під час апеляційного розгляду не заперечував й захисник ОСОБА_8 , який зазначив, що судом першої інстанції належним чином були з`ясовані всі обставини та виконані всі вимоги закону під час перевірки змісту угоди про визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_7 та порядку ухвалення щодо нього вироку на підставі цієї угоди. При цьому, як зазначив захисник, питання про необхідність проведення обвинуваченому ОСОБА_7 судово-психіатричної експертизи стороною захисту не порушувалося ані під час досудового розслідування, ані у суді першої інстанції.

Також колегія суддів вважає неспроможними й твердження обвинуваченого про те, що він не в повній мірі розуміє значення своїх дій та обставин, що відбуваються навколо, оскільки має психічні розлади, що підтверджено лікарською довідкою № 2861 та військово-обліковим документом, згідно якого з 2016 року його визнано непридатним до військової служби через психічні розлади.

Як убачається з долученої до апеляційної скарги довідки, ОСОБА_7 знаходився на лікуванні в КП "Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги ДОР" з 08.08.2014 по 05.09.2014 з діагнозом: легка розумова відсталість з порушенням поведінки та з грудня 2015 року (день на копії довідки не зафіксований) по 18.01.2016 з діагнозом: змішаний розлад поведінки та емоцій (т.2 а.п. 101).

Відповідно до долученої апелянтом копії довідки від 07.06.2023, ОСОБА_7 в КП ДБКЛПД ДОР в реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями не значиться (т.2 а.п. 102).

Згідно копії тимчасового посвідчення, ОСОБА_7 . призовною комісією Самарського району Дніпропетровської області ОСОБА_7 зарахований в запас; 30.05.2016 медичною комісією при Самарському РВК визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку за ст. 18 б гр. І Наказу МЮУ №402 від 14.08.2008 та 30.05.2016 (т.2 а.п. 99-100).

Водночас, апеляційний суд приймає до уваги довідки лікарів нарколога та психіатра, наданих слідчому під час досудового розслідування кримінального провадження.

Так, на запит слідчого до КП Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психічної допомоги ДОР чи перебуває на обліку у психіатра ОСОБА_7 , якщо перебуває, то з якого часу і з яким діагнозом, 30.08.2022 адміністрація установи повідомила, що ОСОБА_7 в реєстрі осіб з наркологічними захворюваннями не знаходиться (т.1 а.п.94,95).

Також в матеріалах провадження наявне повідомлення медичного директора КНП Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги ДОР від 30.08.2022, відповідно до якого ОСОБА_7 з 2008 року перебував під наглядом дитячого лікаря-психіатра з діагнозом: інші змішані розлади поведінки та емоцій. В 2017 року нагляд був припинений у зв`язку з відсутністю звернень за психіатричною допомогою (т.1 а.п.93), що також підтверджується наданим стороною захисту апеляційному суду епікризом з історії хвороби ОСОБА_7 № 11582/2015 за період його перебування у 35 від. КУ ДКПБ ДОС з 18.12.2015 по 18.01.2016.

Враховуючи наведене, колегія суддів не убачає підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 під час укладання угоди про визнання винуватості не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. Доказів наявності у обвинуваченого на час укладання угоди такого психічного розладу, що дозволяє дійти висновку про його недієздатність чи неосудність, матеріали провадження не містять та стороною захисту не надано. Сам факт визнання ОСОБА_7 медичною комісією при Самарському РВК непридатним до військової служби не свідчить про те, що він не розуміє значення своїх дій, не повністю розуміє обставини, що відбуваються навколо та надає хибної оцінки своїм діям і діям оточуючих.

Отже доводи, викладені в поданій апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду справи.

Вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та належно вмотивованим.

Будь-яких даних, які б свідчили про наявність при розслідуванні кримінального провадження та його розгляді істотних вимог норм кримінального процесуального закону, які б тягли за собою безумовне скасування всього вироку, по справі не встановлено.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 є необґрунтованою та задоволенню не підлягає, а вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скарги обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 , за ч.1 ст. 263 КК - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4