Справа №: 642/447/24
провадження №: 1-кп/398/395/24
УХВАЛА

Іменем України

"24" вересня 2024 р. м. Олександрія

Олександрійський міськрайонний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених: ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

ОСОБА_9

захисників: обвинивучених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 -адвоката ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_11 ,

обвинуваченої ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_12 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_13

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрія обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001079 від 16.09.2022 року стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 199, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 199, ч.1 ст.309, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 199, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 199, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 я, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 199, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358 Кримінального кодексу України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 199, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області перебувають матеріали кримінального провадження №0001079 від 16.09.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 199, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358 Кримінального кодексу України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 199, ч.1 ст.309, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358 Кримінального кодексу України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 199, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358 Кримінального кодексу України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 199, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358 Кримінального кодексу України, ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 199, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358 Кримінального кодексу України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 3 статті 199, ч.3 ст.28 ч.3 ст.358 Кримінального кодексу України, постановлено направити з Ленінського районного суду м.Харкова до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області.

Ухвалою судді від 16.07.2024 року матеріали кримінального провадження прийнято до провадження та призначено підготовче судове засідання.

У рамках кримінального провадження обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався, востаннє ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 08.08.2024 року. Строк дії запобіжного заходу закінчується 06.10.2024 року

24.09.2024 прокурором у даному кримінальному провадженні подані клопотаннями, про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , яке обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених п.п.1,2,3,4,5 ст. 177 КПК України, а саме, можливість переховування зазначених обвинувачених від суду; знищити, сховати, або спотворити будь-яку із речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків та інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, що виправдовує підстави тримання обвинувачених під вартою, з визначенням можливості внесення застави, як альтернативного запобіжного заходу, у раніше визначному судом розмірі, з покладанням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Захисники обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_10 , ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_13 , та ОСОБА_8 - адвокат ОСОБА_11 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотань прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, просили змінити останнім запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт, а в разі задоволення клопотань прокурора - зменшити розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу, до визначеного КПК мінімуму, а саме до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Зазначають, що всі обвинувачені є людьми молодого віку, мають родини, які потрібно утримувати. Раніше до кримінльної відповідальності не притягувались. Окрім того того ОСОБА_5 має захворювання молочних залоз, тому потребує лікування не в умовах ізоляції.

Обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 підтримали думку своїх адвокатів.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Під час судового провадження вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК (частина 3 статті 315, частина 2 статті 331 КК).

Згідно ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що (1) обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, (2) обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою (частини 3-5 статті 199 КПК).

В ухвалі про застосування запобіжного заходу суд зазначає відомості про: 1) кримінальне правопорушення (його суть і правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність), у якому обвинувачується особа; 2) обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК; 3) обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим статтею 177 КПК; 4) посилання на докази, які обґрунтовують ці обставини; 5) запобіжний захід, який застосовується (частина 1 статті 196 КПК).

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як передбачено ст. ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи, як заходи забезпечення кримінального провадження, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України при застосуванні та продовженні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст. 178 КПК України.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

В поданих клопотаннях прокурор зазначає на наявність ризиків, передбачених п.п.1,2,3,4,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, суд зауважує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Норми КПК України не містять визначення поняття обґрунтованість підозри.

Втім, згідно з прецедентної практикою Європейського суду з прав людини термін обґрунтована підозра означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справах«Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року,«Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Наявність обґрунтованої підозри (наразі обвинувачення), всім обвинуваченим у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень підтверджується фактом направлення обвинувального акту до суду, що може свідчити про те, що сторона обвинувачення зібрала достатньо доказів для того, щоб доводити винуватість особи перед безстороннім судом.

У відповідності до пунктів 61 та 62 Рішення Європейського Суду з прав людини від 24.07.2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинуватості, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

Із матеріалів провадження вбачається, що всім обвинуваченим інкримінується вчинення ряду кримінальних правопорушень , серед яких вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.199 КК України, якій є особливо тяжким злочином, за який чинним законом про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна.

Однією з обставин, яка має враховуватись судом при оцінці ризику переховування, є суворість покарання, яке загрожує особі у випадку визнання її винною.

Згідно постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 убачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Вказані обставини у сукупності та дані про особи всіх обвинувачених, тяжкість покарання, що загрожує їм уразі визнання винуватими у вчиненні кримінальних правопорушень, свідчать про наявність на даний час ризику, передбаченого пунктом 1 частини 1статті 177 КПК України, тому є достатні підстави вважати, що вони можуть переховуватися від суду, оскільки тяжкість покарання, яке загрожує їм у разі визнання винуватими, може спонукати їх до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності.

Вказаний ризик додатково підвищується військовою агресією РФ проти України, та дією на всій території України воєнного стану, і у разі обрання обвинуваченим більш м`якого запобіжного заходу, наприклад такого як особисте зобов`язання та особиста порука, в умовах діючого на теперішній час в Україні воєнного стану, стане неможливо здійснювати належний контроль правоохоронних органів за їх поведінкою.

Суд також вважає доведеним наявність ризику незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, оскільки свідки у цьому кримінальному провадженні ще не допитані судом, а обвинувачені, після відкриття їм матеріалів кримінального провадження, достовірно дізналися про місця проживання або перебування даних осіб та не перебуваючи в умовах ізоляції від суспільства, матимуть змогу здійснювати незаконний вплив на цих осіб з метою спонукання їх до зміни своїх показань, що обумовлене невизнанням обвинуваченими своєї причетності до інкримінованих злочинів.

Про наявність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюються свідчить те, що інкриміновані злочини вчиненні з використанням мережі Інтернет та засобів комп`ютерної техніки, а тому отримавши доступ до вказаних ресурсів можуть продовжити злочинну діяльність з метою отримання доходу злочинним шляхом, зважаючи на те, що жоден з обвинувачених не працевлаштований, та законних джерел доходу не мають.

Разом з цим, при продовженні судом відносно обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ухвалами суду від 03.05.2024 року прокурором не було підтверджено і доведено наявність ризиків, передбачених п.2, 4, ч.1 ст.177КПК України, у зв`язку з чим повторного обґрунтування судом відсутності цих ризиків не потребується.

Доводи на які посилаються обвинувачені, як на підставу для зміни запобіжного заходу на домашній арешт, такі як наявність родини та міцність соціальних зв`язків у місці проживання, існували і на момент інкримінованих злочинів, однак не стали стримуючими факторами.

Обраний відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінується обвинуваченим, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи всіх обвинувачених судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

Щодо питання того чи є можливим уникнення наявним ризикам шляхом застосування іншого запобіжного заходу, то суд у світлі факторів пов`язаних з характером осіб обвинувачених, їх моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, вважає недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам.

Щодо доводів сторони захисту про відсутність ризиків, суд вважає необхідним зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для застосування запобіжного заходу, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами, зокрема, імовірним вчиненням злочину у складі найбільш суспільно-небезпечної форми протиправної діяльності , а саме - у складі організованої групи, яка полягає в порушенні встановленого законодавством порядку формування і функціонування системи обігу офіційних документів та їх захисних елементів на території України, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , у разі визнання їх винними, з огляду на вірогідність переховування від органів досудового розслідування, суду, незаконного впливу на свідків та інших обвинувачених у даному кримінальному провадженні, спростовують доводи захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Доводи сторони захисту жодним чином вказані висновки не спростовують, а строк утримання обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , під вартою є необхідною мірою з огляду на те, судовий розгляд по даному кримінальному провадженню ще не розпочатий.

Таким чином, суд на даному етапі розгляду кримінального провадження не вбачає підстав для не продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , а зміна обраного відносно них запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід буде недостатньою для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України.

Оскільки обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 інкримінується вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, суд дійшов висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинувачених переважають інтереси забезпечення поваги до їх особистих свобод.

Жодних інших обставин, які б спростовували правомірність подальшого тримання обвинувачених під вартою судом не встановлено.

З огляду на викладене, суд вважає, що клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 обґрунтоване та підлягає задоволенню. Продовжуючи строк виняткового заходу, суд виходить з того, що прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, які встановлені в ході розгляду даного клопотання. Так, особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинувачених з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого вони обвинувачуються; заяв про взяття на поруки обвинувачених до суду не надходило; умови домашнього арешту не запобігають можливості вільного спілкування з особами, стосовно яких встановлено обов`язок утриматись від спілкування у зв`язку з необхідністю запобігти ризику впливу на них. Враховуючи такі обставини, дієвість кримінального провадження не зможе забезпечити і застава як основний запобіжний захід.

Разом з тим, суд зауважує, що застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, питання про продовження якого наразі розглядається, не є безальтернативним, оскільки ухвалою суду передбачено право обвинувачених внести заставу, розмір якої був визначений судом.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про недостатність застосування відносно обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу для запобігання цим ризикам, тому суд вважає, що є законні підстави для продовження строку дії обраного відносно них запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, бо саме такий запобіжний захід може у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та створить необхідні умови для виконання завдань кримінального провадження, передбачених положеннями статті 2 КПК України.

Разом з тим, відповідності до ч.3 ст. 184 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим кодексом.

Згідно з ч. 4 ст.182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 5 ст.182 КПК України застава визначається залежно від ступеня тяжкості кримінального правопорушення. Щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначено розмір застави у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Вивчивши відомості про особи обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 , враховуючи конкретні обставини інкримінованих кримінальних правопорушень, тяжкості кримінальних правопорушень, в яких кожен з них обвинувачується та які вчинені в умовах воєнного стану, наявність реальної можливості внесення ними застави, суд вважає за необхідне, залишити розмір застави, визначений судом попередньою ухвалою, якою обвинуваченим було продовжено запобіжний захід у виді триманні під вартою, тобто в межах 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 302 800 гривень, оскільки такий розмір є цілком достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, та покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Щодо клопотання ОСОБА_14 про повернення грошових коштів, внесених як застава, та клопотання ОСОБА_10 про зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді застави у розмірі 939 400 грн шляхом зменшення розміру застави та повернення частку застави у сумі 497 000 грн, суд зазначає наступне.

23.09.2024 року ОСОБА_14 звернулась до суду з клопотанням про повернення грошових коштів, внесених як застава відповідно до якого просить суд зменшити обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави та повернути їй внесену нею частку вказаної застави в сумі 497 000,00 грн. Клопотання обгрунтовує тим, що під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 11.08.2023 року ОСОБА_4 , який є її сином, обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів та визначено розмір застави в сумі 805 200,00 грн. В подальшому ухвалою Харківського апеляційного суду від 07.09.2023 року сума застави була збільшена до 939 400,00 грн. Частину вказаної застави було внесено нею, а саме в сумі 497 000,00 грн. У зв`язку з погіршенням стану її здоров`я та необхідністю дороговартісного лікування у неї виникла необхідність для звернення до суду з вказаним клопотанням. Крім того, на її утриманні наразі перебуває її мати ОСОБА_15 , 1930 року народження, яка є особою похилого віку, тяжко хворіє та потребує лікування. Взяти кошти їх родині немає де. Вони постійно мають борги, навіть інколи не вистачає коштів на повноцінне забезпечення продуктами харчування. Її син, як їй відомо, сумлінно виконував та продовжує виконувати усі обов`язки, покладені на нього судом, тому внесена за нього застава не підлягає зверненню в дохід держави. Враховуючи викладене, просить її клопотання задовольнити, зменшити ОСОБА_4 визначений розмір застави та повернути внесену нею частку застави в сумі 497 000,00 грн.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_10 в підготовчому судовому засіданні також просив зменшити його підзахисному раніше визначений розмір застави до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав вказані клопотання.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 11.08.2023 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів та визначено розмір застави у сумі 805 200,00 грн. Ухвалою Харківського апеляційного суду від 07.09.2023 року суму застави було збільшено до 939 400,00грн.

Визначений ухвалою Харківського апеляційного суду від 07.09.2023 року розмір застави за ОСОБА_4 було внесено заставодавцями, а відтак, згідно з положеннями ч.4 ст. 202 КПК України, ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. У зв`язку із внесенням застави ОСОБА_4 було звільнено з-під варти.

Частиною 1 ст. 182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених ч. 3 або 4ст. 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Застава є запобіжним заходом, тобто заходом процесуального примусу, метою якого є запобігання ризикам, встановленим судом під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України у випадку порушення підозрюваним/обвинуваченим покладених на нього обов`язків при застосуванні запобіжного заходу, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Таким чином, застава у визначеному розмірі фактично забезпечує виконання особою покладених на неї процесуальних обов`язків та є засобом запобігання перешкоджанню підозрюваним/обвинуваченим кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1ст. 177 КПК України.

Частиною 11 ст. 182 КПК України передбачено, що застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Приймаючи до уваги ту обставину, що підстави, за яких слідчим суддею Київського районного суду м. Харква та колегією суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду було обрано обвинуваченому запобіжний захід у виді застави не відпали, застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж застава, не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що в задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу шляхом зменшення розміру застави слід відмовити.

Отже клопотання про повернення застави заставодавцю задоволенню не підлягає, оскільки у відповідності до ч.11 ст.182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. Оскільки дія запобіжного заходу у вигляді застави щодо обвинуваченого ОСОБА_4 не припинена, то і в клопотанні про повернення застави заставодавцю також слід відмовити.

Суд звертає увагу, що застава забезпечує виконання підозрюваним, обвинуваченим не лише тих процесуальних обов`язків, покладених на них на певний строк відповідно до положень ст. 194 КПК України, у зв`язку із застосування запобіжного заходу, але й тих, що визначені ст. 42 цього Кодексу та діють протягом всього кримінального провадження.

Суд наголошує, що у випадку застосування до підозрюваного/обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави, відповідно до приписів ст. 182 КПК України, внесення застави заставодавцем є його правом, як у випадку застосування запобіжного заходу у вигляді застави як основного запобіжного заходу, так і у випадку, коли заставу визначено в якості альтернативного запобіжного заходу до тримання під вартою. Таким чином, внесення заставодавцем грошових коштів в якості застави за підозрюваного/обвинуваченого є актом добровільної волі такої особи (фізичною або юридичної). Особа не може бути визнана заставодавцем усупереч її бажанню.

При цьому, відповідний статус заставодавця не вичерпується лише фактом внесення визначеної грошової суми, оскільки погоджуючись внести заставу, особа автоматично погоджується мати відповідні обов`язки як заставодавця протягом дії цього запобіжного заходу. Разом з цим, така особа несе і ризик втрати внесених нею коштів у випадку невиконання підозрюваним/обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

З огляду на вищезазначене у заставодавця відсутні підстави очікувати, що грошові кошти, внесені ним у якості застави за підозрюваного/обвинуваченого, будуть йому обов`язково повернуті у найкоротший строк за його бажанням до припинення дії запобіжного заходу у вигляді застави. Законодавцем не зроблено винятків повернення заставодавцю застави, у випадку зміни відносин між заставодавцем та підозрюваним/обвинуваченим, виникненням між ними цивільно-правових відносин та неможливості їх виконати з будь-якої сторони, зміни матеріального становища заставодавця чи виникнення в сім`ї останнього будь-яких інших не передбачуваних випадків.

Зважаючи на вказане, на переконання суду, відсутність з боку обвинуваченого будь-яких порушень чи створення перешкод для кримінального провадження не є беззаперечним твердженням відсутності ризиків, які були встановлені під час обрання йому запобіжного заходу.

З приводу обтяжливості для заставодавця застосованого запобіжного заходу суд зауважує, що визначений розмір альтернативного запобіжного заходу слідчим суддею обраховувався з огляду на обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого в своїй сукупності. Разом з цим, альтернативний запобіжний захід у вигляді застави не був обов`язком будь-кого з фізичних чи юридичних осіб вносити визначену суму на депозитний рахунок суду у якості застави. Твердження стосовно надмірної обтяжливості застосованого альтернативного запобіжного заходу є лише позицією обвинуваченого/його захисника та заставодавця, направленою на скасування запобіжного заходу шляхом повернення суми застави.

Отже, що при внесенні коштів в якості застави заставодавець має усвідомлювати пов`язані з цим ризики, в тому числі і можливість звернення внесених коштів у дохід держави, адже відповідно до приписів ч.3 ст. 182 КПК України при застосуванні запобіжного заходу у вигляді застави підозрюваному, обвинуваченому роз`яснюються його обов`язки і наслідки їх невиконання, а заставодавцю - у вчиненні якого кримінального правопорушення підозрюється чи обвинувачується особа, передбачене законом покарання за його вчинення, обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом, а також наслідки невиконання цих обов`язків. У разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

На думку суду, саме розмір застави, визначений ухвалою Харківського апеляційного суду від 07.09.2023 року здатен і надалі забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 .

Враховуючи, що судовий розгляд даного кримінального провадження не завершено, суд дійшов висновку про відсутність нових підстав для зміни вже застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу, а відтак, слід залишити запобіжний захід у виді застави в розмірі 350 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 939 400 гривень, оскільки саме такий запобіжний захід в даному випадку є достатньо дієвим.

З огляду на викладене, у задоволенні клопотання ОСОБА_14 про повернення грошових коштів, внесених як застава, та клопотання ОСОБА_10 про зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді застави у розмірі 939 400 грн шляхом зменшення розміру застави до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, слід відмовити.

Щодо клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, яке було подане захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_16 03.05.2024 року, суд зазначає наступне.

03.05.2024 року захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_16 до Ленінського районного суду м.Харкова було подано клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, яке обґрунтоване тим, що згідно даних, викладених у обвинувальному акті, всі епізоди інкримінованої злочинної діяльності мали місце на території м.Олександрії Кіровоградської області, а останні з них було завершено в м.Пятихатки Дніпропетровської області. В тексті обвинувального акта відсутні дані, а в матеріалах досудового розслідування відсутні ознаки вчинення будь-якого з інкримінованих злочинів на території, що знаходиться під юрисдикцією Ленінського районного суду м.Харкова. При цьому, прокурором у порушення вимог КПК України направлено обвинувальний акт на розгляд по суті саме до Ленінського районного суду м.Харкова. Отже, вказане процесуальне рішення не відповідає приписам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, адже воно не містить повний виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення, які б свідчили про те, що останній з інкримінованих злочинів було вчинено саме на території Холодногірського району м. Харкова (яка перебуває під юрисдикцією Ленінського районного суду м. Харкова). Маніпулювання стороною обвинувачення щодо юрисдикції інкримінованих кримінальних правопорушень шляхом замовчування в обвинувальному акті ключових фактичних обставин, на думку сторони захисту, свідчать про невідповідність указаного процесуального рішення вимогам cт. 291 КПК України, що є підставою для його повернення прокурору. Враховуючи викладене, просить повернути прокурору обвинувальний акт для складання в порядку та спосіб, встановлений КПК України, та направлення за правилами територіальної підсудності.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_13 підтримали клопотання адвоката ОСОБА_16 про повернення обвинувального акту прокурору з підстав викладених у ньому.

Також обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначили, що в обвинувальному акті також не в повній мірі зазначено дані, які характеризують їх особу, та не зазначено обставини, які пом`якшують їх відповідальність, що має бути враховано судом.

Інші обвинувачені та їх захисники також просили повернути обвинувальний акт прокурору з підстав зазначених у клопотанні адвокатом ОСОБА_16 ..

Прокурор заперечував щодо повернення обвинувального акту, зазначивши, що підсудність вказаного кримінального провадження визначено ухвалою Верховного Суду.

З дослідженого судом клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, подане захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_16 , вбачається, що його було подано до Ленінського районного суду м.Харкова, в провадженні якого на той час перебувало дане кримінальне провадження, і саме з визначенням підсудності справи Ленінському районному суду м.Харкова не погоджувався захисник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_16 .

Разом з тим, ухвалою Верховного Суду від 24.06.2024 року було задоволено клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_10 про направлення матеріалів кримінального провадження №0001079 від 16.09.2022 року з Ленінського районного суду м.Харкова до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області. Матеріали справи передано до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області.

Отже, оскільки територіальну підсудність кримінального провадження вже визначено ухвалою Верховного Суду, підстав для повернення обвинувального акту прокурору з підстав правильного визначення територіальної підсудності немає.

Стосовно посилань обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на те, що в обвинувальному акті не в повній мірі зазначені дані, які їх характеризують, а також пом`якшувальні обставини, то вказані дані та обставини можуть бути уточнені в процесі судового розгляду.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні складений у відповідності до вимог ст. 291 КПК України, викладені у клопотанні сторони захисту про повернення обвинувального акту обставини не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору у розумінні ст. 291 КПК України, а підлягають вирішенню в ході судового розгляду. З огляду на викладене, підстави для задоволення клопотання захисників обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатів ОСОБА_16 та ОСОБА_13 про повернення обвинувального акту, відсутні.

Відповідно до положень ст. 314 КПК України першочерговим завданням підготовчого судового засідання є вирішення питання про можливість призначення судового розгляду, у зв`язку з чим, суд з`ясовує, чи наявні підстави для прийняття рішень, передбачених п.п. 1-4 ч. 1 ст. 314 КПК України.

У підготовчому судовому засіданні було заслухано думку учасників судового провадження щодо можливості призначення судового розгляду.

Прокурор просив суд призначити кримінальне провадження до судового розгляду, вважаючи, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, а підстав для прийняття рішень, передбачених п. п. 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, немає.

Обвинувачені та їх захисники заперечували щодо призначення справи до судового розгляду з підстав необхідності повернення обвинувального акту прокурору.

Вирішуючи питання про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта, суд виходить з наступного.

Судом було встановлено, що поданий до суду обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки він містить усі відомості, які передбачені п. 1-9 ч. 2 ст. 291 КПК України, підписаний слідчим та прокурором, який його затвердив і до нього додано усі передбачені кримінальним процесуальним законом додатки.

Крім того, суд, з`ясувавши думку сторін, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього документи, встановив, що кримінальне провадження підсудне Олександрійському міськрайонному суду Кіровоградської області, проти відкритого розгляду справ заперечень немає.

Враховуючи викладене, з огляду на відсутність підстав для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд приходить до висновку про можливість призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131,176,177, 178, 182, 183, 194, 199, 201, 202, 291,314,315, 371-372,376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою, задовольнити.

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , кожному, обраний щодо них запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Кропивницький слідчий ізолятор» строком на 60 (шістдесят) днів, тобто з 24.09.2024 року до 22.11.2024 року включно.

Визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , кожному, розмір застави в межах 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 302 800 гривень, які необхідно внести на депозитний рахунок: Одержувач коштів: Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Кіровоградській області; Код отримувача (код за ЄДРПОУ): 26241445; Банк отримувача: ДКСУ м. Київ; Код банку отримувача (МФО): 820172, Рахунок отримувача: UA0002505, застава за обвинуваченого: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , відповідно, по кримінальному провадженню № 0001079.

З моменту звільнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з-під варти у зв`язку з внесенням застави вони будуть вважатися такими особами, до яких застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , в строк до 22.11.2024 наступні обов`язки:

1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

3) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

4) здати на зберігання паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

5) утриматись від спілкування зі свідками ОСОБА_17 , ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та обвинуваченими у цьому кримінальному провадженні.

Роз`яснити ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , що відповідно до ч. ч. 8, 9 ст. 182 КПК України у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить про причини своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Питання про звернення застави в дохід держави вирішується судом за клопотанням прокурора або за власною ініціативою суду в судовому засіданні за участю обвинуваченого, заставодавця, в порядку, передбаченому для розгляду клопотань про обрання запобіжного заходу. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч.7 ст.194 КПК України.

У задоволенні клопотання захисників обвинувачених про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт - відмовити.

У задоволені клопотання ОСОБА_14 про повернення грошових коштів, внесених як застава, та клопотання ОСОБА_10 про зміни запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 у вигляді застави у розмірі 939 400 грн шляхом зменшення розміру застави до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб- відмовити.

У задоволені клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_16 , ОСОБА_13 про повернення обвинувального акту - відмовити.

Призначити судовий розгляд кримінального провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області (м. Олександрія Кіровоградської області, вул. Поштова,30, на 14 листопада 2024 року о 13 годину 00 хвилин.

Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня його проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 27.09.2024 року о 12:45 год.

Головуючий суддя ОСОБА_1