Провадження № 11-кп/824/5690/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу обвинуваченого на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10.10.2024 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Святошинського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України.

Під час судового засідання прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 без визначення розміру застави, в обґрунтування якого зазначено про те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину у стані алкогольного сп`яніння, при цьому, обіймаючи посаду голови районного суду, повинен був усвідомлювати, що така поведінка є явно неприйнятною для судді, обрання менш суворого запобіжного заходу сформує у суспільстві думку щодо повної безкарності суддів за вчинення ними кримінальні правопорушення, а також викликає негативне ставлення до судової системи України. Крім того, вказує на те, що продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема: можливість обвинуваченого переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експертів у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 10.10.2024 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 08 грудня 2024 року включно.

Суд, обґрунтовуючи доцільність подальшого перебування обвинуваченого під вартою, врахував тяжкість інкримінованого правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, яке, відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії тяжких, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, являє собою значну суспільну небезпеку, оскільки спричинив загибель людини. Судом також не встановлено обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує саме такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_7 . Також суд, пославшись на стадію судового засідання, прийшов до висновків, що на даний час існують ризики, передбачені ст.177 КПК України, зокрема, можливість обвинуваченого ОСОБА_7 ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), незаконно впливати на свідків та експертів, які ще не допитані у даному кримінальному провадженні, а також не дослідженні письмові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить скасувати ухвалу суду та обрати менш суворий запобіжний захід.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на порушення процесуальних норм права, оскільки ні клопотання прокурора, ні оскаржувана ухвала не містять доказів існування вказаних у клопотанні прокурора ризиків , а посилання на тяжкість обвинувачення не може само по собі служити виправданням тривалого ув`язнення. Також вказує на необгрунтованість існування ризику переховування від правосуддя з урахуванням виключно суворості можливого покарання та посилається на практику ЄСПЛ.

Також з посиланням на практику ЄСПЛ, зазначає, що при оцінці ризику переховування необхідно враховувати дані про особу обвинуваченого, її характер, моральність, майновий, сімейний стан та усі види зв`язку із країною, тому вважає, що судом не було враховано наявність постійного проживання, двох неповнолітніх дітей, які перебувають на його утриманні, наявності матері похилого віку, 20-річний стаж роботи у судовій системі, з яких 13 років роботи суддею, даних про те, що він раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, позитивні характеристики з місця проживання та роботи та відсутність будь-якої компроментуючої інформації та вважає вказані обставини більш ніж стримуючими обставинами від переховування від суду. Також вказує, що він є військовозобов`язаною особою, що виключає можливість перетину кордону.

Вважає, що судом не обгрунтовано, яким чином менш суворий запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язку носити електронний браслет та здачі до відповідних органів на зберігання закордонного паспорту не зможе запобігти ризику переховування від суду та вважає, що такого запобіжного заходу буде цілком достатньо.

Також вважає, що ризик впливу на свідків та експертів є надуманим та нічим не підтвердженим, оскільки жоден із допитаних у судовому засіданні свідків не повідомляв про незаконний вплив на них.

Окрім того, посилається на невмотивованість рішення суду щодо неможливості призначення застави, з огляду на те, що це право суду, а не обов`язок.

У доповненнях до апеляційної скарги посилається на неврахування практики Європейського суду з прав людини, зокрема в частині забезпечення розгляду справи судом упродовж розумного строку або звільнення з-під варти під час провадження. Зазначає, що він перебуває під вартою з 27.05.2023 року, що становить майже 1,5 роки, при цьому вказує, що підстави тримання його під вартою є «загальними та абстрактними», і не містять вказівок на конкретні факти і його особу, не наведено виняткових підстав, які б мали підтверджуватися відповідними доказами, які б тривалий час виправдовували застосування щодо нього виняткового запобіжного заходу, при цьому тягар доказування покладається на сторону захисту.

Також зазначає, що за рік розгляду кримінального провадження прокурором не представлено до суду жодного доказу його винуватості (не причетності, яку він не заперечує) у ДТП.

Також вказує, що судом не обґрунтовано та не наведено будь-яких фактів, які свідчать про можливий тиск на свідків, тому цей ризик носить абстрактний характер, жоден із допитаних свідків не повідомив навіть про намагання такого тиску.

Зазначає, що ні прокурором, ні судом не наведено жодних обставин і міркувань, що свідчили б, що звільнення його з-під варти призведе до порушень громадського порядку. Злочин, у якому він обвинувачується не є особливо тяжким, а є необережним, що виключає можливість виправдання тримання його під вартою порушеннями громадського порядку.

Відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, який підтримав апеляційну скаргу,прокурора, представника потерпілого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний за наявності клопотань суд під час судового розгляду розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку його тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених п.п.1,3 ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, врахувавши при цьому вимоги ч.6 ст.176 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинуваченого у сукупності з іншими наведеними вище відомостями, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи суспільну небезпечність інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, направлених проти безпеки руху та експлуатації транспорту, яке спричинило загибель людини, яке відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , статус особи обвинуваченого, який обіймав посаду голови суду та повинен був усвідомлювати наслідки своїх дій та неприпустимість такої поведінки для судді, колегія суддів вважає, що висновки суду про продовження існування зазначених прокурором ризиків є такими, що ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження, тому відсутні підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на більш м`який.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують продовження дії обвинуваченому ОСОБА_7 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачений, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Посилання обвинуваченого на недоведеність прокурором заявлених ризиків не знайшло свого підтвердження, оскільки клопотання прокурора містить відповідні відомості щодо існування заявлених ризиків з посиланням на відповідні аргументи, судом було перевірено наявність ризиків та доводам прокурора надано належну оцінку.

Надаючи оцінку ризику можливості ОСОБА_7 переховуватися від суду, необхідно зазначити, що існує певна ймовірність того, що обвинувачений з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій. Ризик впливу на свідків та експертів теж може існувати з огляду на стадію судового розгляду, оскільки вказані особи не допитані у даному кримінальному провадженні, а також не досліджені письмові докази.

Доводи обвинуваченого на необхідність врахування особи обвинуваченого, його моральних якостей, статусу судді, позитивних характеристик, його міцних соціальних зв`язків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції надав оцінку вказаним обставинам та прийшов до обґрунтованих висновків про те, що наявність міцних соціальних зв`язків не може слугувати безумовною підставою для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності підстав для застосування до обвинуваченого альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Доводи апеляційної скарги про наявність у суду обов`язку визначати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави суперечать вимогам ч.4 ст.183 КПК України.

Відтак, колегія суддів вважає, що лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дію якого продовжено судом першої інстанції, без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави має забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні на даній стадії судового розгляду.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала суду є законною.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419,422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення, а ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 10 жовтня 2024 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: