Справа № 743/799/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/724/24
Категорія - кримінальна Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у письмовому провадженні кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 липня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою місцевого суду продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.3 ст.28 ч.2 ст.317 КК України - до 16 вересня 2024 року включно. Суд вказав, що передбачені ст.177 КПК України ризики продовжують існувати, до спливу строку тримання ОСОБА_5 під вартою дане кримінальне провадження не завершено, відсутні підстави для заміни останньому раніше обраного запобіжного заходу на більш м`який, тому строк тримання під вартою обвинуваченому необхідно продовжити.

Не погоджуючись з рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу місцевого суду та застосувати до нього запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою. Послався на те, що вказані у клопотанні прокурора ризики, не доведені та необґрунтовані. Вказав на відсутність обґрунтування неможливості застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, на розгляді Чернігівського районного суду Чернігівської області знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 11.06.2021 за №0000772, по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.3 ст.28 ч.2 ст.317 КК України.

01.12.2021 о 23 год 42 хв ОСОБА_5 був затриманий, у порядку ст.208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.3 ст.28 ч.2 ст.317 КК України.

02.12.2021 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України.

Ухвалою слідчого судді Святошинського районного суду м. Києва від 03.12.2021 до підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 31 січня 2022 року, який неодноразово продовжувався.

Крім того, на підставі ухвали Ріпкинського районного суду від 21 листопада 2022 року, до обвинуваченого ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 20 січня 2023 року, який неодноразово продовжувався, з переведенням останнього з ДУ «Київський слідчий ізолятор» до ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

Відповідно до ухвали Ріпкинського районного суду від 11 вересня 2023 року, продовжуючи ОСОБА_5 строк тримання під вартою до 14 листопада 2023 року, місцевий суд одночасно визначив обвинуваченому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 110 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб що становить 295 240 грн.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання, суд своєю ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Вирішуючи питання про доцільність продовження тримання під вартою ОСОБА_5 , місцевий суд зазначив, що останній обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307, ч.3 ст.311, ч.3 ст.28 ч.2 ст.317КК України, які відносяться до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за вчинення яких передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі; ураховуючи, що передбачені ст.177 КПК України ризики не зникли, судове провадження не завершене, зважаючи, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить належного виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та не зможе запобігти вказаним ризикам, правильно дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 .

Судом розглянуто можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, однак розцінено рівень наявних ризиків як такий, що перевищує межу, яка б дозволила застосування більш м`якого запобіжного заходу задля забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Посилання апелянта на необґрунтованість ризиків, вказаних у клопотанні прокурора, та на відсутність доказів, які обґрунтовують подальше тримання його під вартою, не можуть бути підставою для скасування ухвали суду та застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу.

Дані про особу обвинуваченого не спростовують правильності висновків суду з урахуванням вищевказаних обставин.

Отже, продовжуючи строк тримання під вартою ОСОБА_5 , суд першої інстанції правильно зазначив, що вказані прокурором ризики не зменшились та визнав їх такими, що виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, і на даний час вони виключають заміну запобіжного заходу, як про це просить обвинувачений.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відтак, порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 18 липня 2024 року щодо нього - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4