У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасника судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7

на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 15 листопада 2024 року включно.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби з 20:00 по 06:00.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, оскільки не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Просить врахувати, що двічі перебував на стаціонарному лікуванні, має постійне місце проживання, раніше не судимий, має двох дітей.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

На розгляді в Жовтневому районному суді Миколаївської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 протягом тривалого часу свідомо та умисно не виконував свій процесуальний обов`язок щодо явки в судове засідання та ухилявся від суду

05.03.2024 ОСОБА_7 не з`явився у підготовче судове засідання. В судовому засіданні ухвалене рішення застосувати привід до обвинуваченого.

29.04.2024 обвинувачений ОСОБА_7 у підготовче судове засіданні знову не з`явився, привід не виконаний.

18.06.2024 обвинувачений ОСОБА_7 в черговий раз не з`явився до суду. Ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 18 червня 2024 року обвинуваченого ОСОБА_7 було оголошено у розшук та наданий дозвіл на затримання обвинуваченого з метою приводу для розгляду клопотання щодо обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

23.06.2024 обвинувачений ОСОБА_7 доставлений до суду та йому обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, як вбачається з пояснень обвинуваченого в судовому засіданні, під час обрання йому запобіжного заходу, раніше йому вже обирався запобіжний захід у виді тримання під вартою, який ухвалою суду апеляційної інстанції був змінений на домашній арешт, який він також порушував, оскільки мав працювати, щоб заробити собі на прожиття.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що залишається достатньо підстав вважати, що ОСОБА_7 , опинившись на волі, може переховуватися від суду; незаконно впливати на свідків та продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. На наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, вказує те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, з часу надходження обвинувального акта до суду неодноразово не з`являвся в судові засідання без поважних причин, будучи належним чином повідомленим про дати та час, у зв`язку з чим оголошувався у розшук через ухилення від суду.

Обвинуваченому ОСОБА_7 відоме місце проживання свідків, які ще не допитані в судовому засіданні. Обвинувачений та захисник у своїх поясненнях зазначили, що обвинувачений по сусідські спілкується зі свідками, що також підтверджує ризик того, що обвинувачений може незаконно вплинути на свідків з метою зміни їх показань задля уникнення відповідальності.

На переконання суду першої інстанції, жоден з більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе запобігти встановленим ризикам, які не зменшилися та продовжують існувати.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 , належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду. Заяву про бажання брати участь в апеляційному розгляді не подавав. Неявка обвинуваченого не перешкоджає апеляційному розгляду, оскільки його участь в апеляційному розгляді відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України є необов`язковою.

Захисник ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила таке.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає.

Розглядаючи питання про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, колегія суддів враховує положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Частиною 4 статті 5 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» визначено права кожного, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, ініціювати провадження, в якому суд без зволікання має встановити законність затримання та прийняти рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

На підставі аналізу матеріалів судового провадження вбачається, що на розгляді в Жовтневому районному суді Миколаївської області перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України. Судовий розгляд триває.

Розглядаючи клопотання, суд першої інстанції достатньо врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, який відносяться до категорії особливо тяжкого злочину.

У оскаржуваному рішенні зазначено, що обвинувачений неодноразово не з`являвся в судові засідання без поважних причин, будучи належним чином повідомленим про їхні дати та час, у зв`язку з чим оголошувався 18.06.2024 у розшук через ухилення від суду.

Обвинувачений свідомо та умисно не виконує свій процесуальний обов`язок щодо явки в судове засідання та ухиляється від суду.

Наразі, під час судового розгляду прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , в обґрунтування якого зазначено, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу обвинуваченому, залишаються та можуть зашкодити виконанню процесуальних обов`язків.

Відповідно до положень ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу («Запобіжні заходи, затримання особи»).

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, ОСОБА_7 інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 1, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Є достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, може переховуватися від суду, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення та покарання, яке йому загрожує; незаконно впливати на свідків з метою зміни показань, оскільки свідки судом не допитані, а обвинувачений обізнаний про їх місце проживання, та продовжити вчиняти кримінальні правопорушення.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що обвинувачений та захисник у своїх поясненнях зазначили, що обвинувачений по сусідські спілкується зі свідками, що також підтверджує ризик того, що обвинувачений може незаконно вплинути на свідків з метою зміни їх показань задля уникнення відповідальності.

Вивчивши надані апеляційному суду матеріали, які стали підставою для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, колегія суддів дійшла висновку, що зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, його характеру, тяжкості та суспільної небезпечності, а також можливого строку покарання, який може бути йому призначений у разі визнання винуватим (позбавлення волі на строк від 10 до 15 років або довічним позбавленням волі), рішення суду першої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що продовжують існувати ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Хоча апелянт просить врахувати дані про особу обвинуваченого, а саме, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, але ці дані не є достатніми підставами для зміни запобіжного заходу на інший, більш м`який.

За таких обставин, апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422-1, 424, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 17 вересня 2024 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_11 ОСОБА_3