Справа 361/6218/17 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/673/2024 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

15 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_9 на вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 2 жовтня 2023 року ,

ВСТАНОВИЛА:

Вироком у кримінальному провадженні №0002881 від 23.07.2017 року обвинуваченого:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Княжичі Броварського району Київської області, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, не одружений, безробітний, не інвалід, не депутат, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання - у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 50 000,00 грн. (п`ятдесят тисяч грн. 00 коп.) моральної шкоди.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» () на користь ОСОБА_9 страхове відшкодування, пов`язане зі стійкою втратою працездатності у розмірі 38 400,00 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» () на користь ОСОБА_9 (моральну шкоду у розмірі 2 506,78 грн.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

За вироком суду ОСОБА_8 визнаний винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження та тяжкі тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 22 липня 2017 року, близько 12 години 50 хвилин, керуючи технічно не справним вантажним автомобілем марки «КАМАЗ 5511», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується висновком інженерно-технічної експертизи №12-1/1572 від. 21.08.2017. чим порушив п. 2.3 «а» Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу», виїхавши із с. Княжичі Броварського району Київської області, приїхав до с. Погреби Броварського району Київської області, де завантажив борт автомобіля землею приблизно 10 тонн, повертався до с. Княжичі Броварського район Київської області, через м. Бровари Київської області та рухався по вул. Олега Онікієнка, у напрямку від м. Київ до с. Квітневе Броварського району Київської області, зі швидкістю приблизно 20 км/год., не був уважним та не стежив за дорожньою обстановкою, чим порушив п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі».

Крім цього, усвідомлюючи про несправність робочої гальмівної системи, що підтверджується висновком інженерно-технічної експертизи №12-1/1572 від. 21.08.2017, продовжив свій рух далі, чим порушив п. 31.4 та 31.4.1 «б» Правил дорожнього руху, яким передбачено, що «забороняється експлуатація транспортних засобів, згідно із законодавством, за наявності таких технічних несправностей, і не відповідність таким вимогам, під час дорожніх випробувань робочої гальмівної системи перевищуються такі значення (вантажність автомобіля з дозволеною максимальною масою понад 12 т., гальмівний шлях не більше ніж 19,5 м.).

Не зупинивши транспортний засіб, під час руху автомобіля марки «КАМАЗ 5511», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , допустив своєю передньою частиною автомобіля зіткнення із задньою частиною автобуса марки «БОГДАН-А09201», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 . який стояв у зв`язку із несправністю, у попутній смузі руху на відстані 10 метрів перед автобусною зупинкою громадського транспорту «Радіостанція» по напрямку руху вказаного автомобіля, чим порушив п. 31.6 «а» Правил дорожнього руху України, яким передбачено, що «забороняється подальший рух транспортних засобів, у яких: робоча ОСОБА_11 система чи рульове керування не дають змоги водієві зупинити транспортний засіб або здійснити маневр під час руху з мінімальною швидкістю».

У результаті зіткнення, автобус марки «БОГДАН-А09201», реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , почав неконтрольовано рухатися вперед, у результаті чого, здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які в цей час перебували по переду вказаного автобуса, яких від удару відкинуло вперед, отримали тілесні ушкодження та були доставлені до Броварської ЦРЛ, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 для надання первинної медичної допомоги.

У зв`язку із порушенням ОСОБА_8 , пунктів 2.3. (б) та 2.3 (а), 31.4, 31.4.1 «б» та 31.6 «а» Правил дорожнього руху України, трапилась дорожньо-транспортна пригода, у результаті якої ОСОБА_9 , згідно висновку судово-медичної експертизи від 26.09.2017 року №113, отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми: рвана рана правої вушної раковини, синці повік обох очей, уламкові кісток обличчя справа, (правої верхньощелепної кістки, усіх стінок правої верхньощелепної пазухи, правої величної кістки), решітчастої кістки та кісток носу, перелом кісток склепіння, та основи черепа, (потиличної кістки, піраміди лівої скроневої кістки, стінок клиновидної пазухи, турецького сідла), забій головного мозку, пневмоцифалія, гемотипанум з розвитком, посттравматичного лівої стороньої приглухуватості, парес. лівого відводящого нерва, з розвитком східної косоокості лівого ока; закрита травма грудної клітини: уламковий перелом лівої ключиці, середній третині, зі зміщенням уламків, переломи I-V, ребер із ліва та права із розвитком підшкірної емфіземи грудної клітини, лівої сторонній пневмогідротуракс, правостороній гідроторакс, забій легень; садна на передній поверхні черева, рвана рана в області лівого колінного суглобу, які за критерієм небезпечні для життя, а ОСОБА_12 згідно висновку експерта №102 від 25.08.2017 отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, у вигляді перелому 5-7 ребер справа по задньо-пахвинній лінії зі зміщенням уламків.

Порушення водієм ОСОБА_8 , вимог пунктів 2.3. (б) та 2.3 (а). 31.4, 31.4.1 «б» та 31.6 «а» Правил дорожнього руху України перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 та середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст. 286 КК України у виді 4 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. Виключити з вироку обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття та сприяння у розкритті кримінального правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не навів належного мотивування свого рішення про звільнення обвинуваченого від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням і не врахував, що представник потерпілого у своїй промові у судових дебатах зауважив, що обвинувачений не вибачився перед потерпілим та прохав суд обрати обвинуваченому міру покарання, пов`язану з ізоляцією від суспільства. Крім того, судом не враховано, що під час судового розгляду обвинувачений лише частково визнав цивільний позов потерпілого в частині завдання матеріальної шкоди та не визнав вказаний позов в частині моральної шкоди. Прокурор вважає, що судом безпідставно при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком вказано на пом`якшуючу обставину - щире каяття, оскільки факт цього не знайшов свого відображення у матеріалах кримінального провадження, та сприяння у розкритті кримінального правопорушення, оскільки ця обставина має місце лише на стадії досудового розслідування, а не судового розгляду.

В апеляційній скарзі потерпілий просить частково скасувати вирок суду та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 реальне покарання у виді 4 років позбавлення волі. Цивільний позов задовольнити повністю. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» () на користь ОСОБА_9 страхове відшкодування у розмірі 83435,49 грн., як компенсацію майнової шкоди у межах страхового ліміту. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» () на користь ОСОБА_9 страхове відшкодування, пов`язане із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок ДТП, що становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ПЗУ Україна» () на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 5 % страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Стягнути з ОСОБА_8 , на користь ОСОБА_9 150 000,00 грн. моральної шкоди.

Щодо недопустимості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, потерпілий вказує, що обвинувачений з моменту ДТП не виправився, не цікавився станом його здоров`я та понесеними значними витратами на тривале лікування, не вживав добровільних заходів по відшкодуванню майнової та моральної шкоди та уникав зустрічей з ним, а під час судових засідань вів себе з відчуттям безкарності.

Також зазначає, що у позовній заяві з її уточненнями було визначене страхове відшкодування у розмірі 83435,49 грн. як компенсацію майнової шкоди у межах страхового ліміту, що знайшло своє відображення приєднаними фіскальними чеками у їх сукупності з іншими належними та допустимими доказами, які фактично засвідчують реальні витрати, понесені ним на лікування та відновлення життєдіяльності, однак суд першої інстанції помилково не взяв їх до уваги, не перевірив і не обґрунтував їх неприйняття. Крім того, враховуючи ступінь тяжкості отриманих ним тілесних ушкоджень та набуття статусу інвалідності довічно, потерпілий реально оцінив завдану йому моральну шкоду у розмірі 150000 грн.

В запереченнях на апеляційні скарги захисник ОСОБА_7 , наводячи обґрунтування, просить залишити їх без задоволення, а вирок суду без змін.

Заслухавши доповідь судді, думки прокурора та потерпілого, які підтримали апеляційні скарги, думки обвинуваченого та захисника, які проти них заперечили, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесні ушкодження та тяжкі тілесні ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичнимобставинам провадження і підтверджуються наявними доказами в їх сукупності. В цій частині вирок апелянтами не оскаржено, а тому не є предметом розгляду в суді апеляційної інстанції.

Перевіряючи вирок суду першої інстанції в межах апеляційних скарг прокурора та потерпілого, в частині призначеного ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, що регламентовані ст. 65 КК України, суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене у мотивованому висновку, про можливість її виправлення без відбування покарання. Такий висновок суду повинен ґрунтуватися на відомостях про вчинене особою кримінальне правопорушення, її посткримінальну поведінку та характеристику, спосіб життя, соціальні зв`язки, наявність чи відсутність судимості тощо. Лише проаналізувавши в сукупності всі зазначені обставини у конкретному кримінальному провадженні, суд може дійти висновку про наявність підстав для звільнення особи від відбування покарання в умовах застосування ст. ст. 75, 76 КК України.

Як вбачається з вироку, суд першої інстанції на виконання наведених вимог закону, призначаючи ОСОБА_8 покарання, врахував характер, суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів та є неумисним злочином, обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який вину визнав у повному обсязі, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розповів про скоєне та розкаявся, його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, думку потерпілого, який просив обвинуваченого суворо не карати, та призначив йому покарання в межах санкцій інкримінованої статті.

Разом з тим, врахувавши обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, а саме: щире каяття та сприяння у розкритті злочину, суд дійшов висновку, що перевиховання й виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та звільнив його від відбування покарання з випробуванням відповідно до положень ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, які передбачені ст. 76 КК України. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду і вважає їх достатньо вмотивованими. Зокрема, колегія суддів вважає, що зазначені судом обставини для застосування до ОСОБА_8 приписів ст. 75 КК України дають обґрунтовані підстави вважати можливими виправлення та перевиховання обвинуваченого без реального відбування призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень покарання, і доводи апеляційних скарг цього не спростовують.

Будь-яких інших доводів, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваного вироку чи не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання та могли б свідчити про те, що виправлення і перевиховання ОСОБА_8 неможливе без реального відбування покарання апелянтами не наведено.

Доводи апеляційної скарги потерпілого про невідповідність висновків суду в частині вирішення позовних вимог фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає неспроможними, з огляду на таке.

Як передбачено ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Положеннями ч. 1 ст. 124 КПК України установлено, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

У пункті 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Тобто при вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер правовідносин, що склалися між учасниками, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Дані вимоги закону при вирішенні цивільного позову судом першої інстанції дотримано в повній мірі.

Як встановив місцевий суд, у своєму відзиві ПрАТ «Страхова компанія «ПЗУ Україна» заявило про пропуск ОСОБА_9 трирічного строку для звернення з вимогою про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП. Таким чином, вимоги про компенсацію майнової шкоди у межах страхового ліміту (страхове відшкодування) у розмірі 83 435,49 грн. не підлягають задоволенню, з чим погоджується апеляційний суд.

Стягнення страхового відшкодування, пов`язаного зі стійкою втратою працездатності на користь позивача ОСОБА_9 судом належним чином обґрунтовано, жодних порушень в цій частині апеляційний суд не вбачає.

Крім того, колегія суддів погоджується з прийнятим судом рішення про стягнення на користь потерпілого моральної шкоди в розмірі 50 000 гривень.

Як вбачається з ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Ця шкода полягає, зокрема: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

В своїй Постанові від 29.11.2019 Верховний Суд у справі № 213/4098/18 (провадження №61-14398св19) констатував, що встановити ціну людського життя, повернути близьку людину неможливо. Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає, і не може бути точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Визначення розміру моральних збитків, які підлягають стягненню з винуватої особи є дискреційним повноваженням суду, які забезпечуються, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду.

Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, суд першої інстанції врахував пояснення сторін, та виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, зважаючи на відомості про матеріальне становище обвинуваченого, дійшов висновку, що моральна шкода підлягає компенсації із обвинуваченого в загальній сумі 50 000 грн., і з таким висновком повністю погоджується колегія суддів.

Беручи до уваги викладене колегія суддів вважає, що наведені та усі інші доводи, викладені в поданих апеляційних скаргах та наведені в ході апеляційного розгляду кримінального провадження, не спростовують висновків місцевого суду та не дають жодних підстав для зміни оскаржуваного вироку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість доводів і вимог апеляційних скарг і не знаходить підстав для скасування вироку, а тому залишає апеляційні скарги без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Броварської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_10 та потерпілого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Вирок Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя