Справа № 946/6209/24
Провадження № 1-кс/946/1918/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2024 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Слідчим відділом Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000912, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.07.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 289 КК України КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що 08.07.2024 до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 06.07.2024 о 05:00 за адресою: АДРЕСА_1 , невстановлений злочинець, таємно, шляхом вільного доступу заволодів автомобілем марки "ГАЗ - 32214", д/з НОМЕР_1 , який належить КНП "Ізмаїльська міська центральна лікарня", який знаходився на території міської лікарні в м. Ізмаїлі по пр. Незалежності, 68 не замкнений та з ключами в замку та розпорядився вказаним автомобілем на свій розсуд.

Під час проведення досудового розслідування встановлено, що на фасаді КНП "Ізмаїльська міська центральна лікарня", розташованої за адресою в м. Ізмаїл по пр.Незалежності, 68, установлена камера відеоспотереження з обзором на вхід до приймального відділення та парковки лікарні, на якій збережено обставини, що здійснені у публічно доступному місці, та мають значення для даного кримінального провадження. В ході якого було зафіксовані події які відбувались 06.07.2024 в період часу з 03:57:08 години по 04:03:43 години та в період часу 04:30:26 години по 04:52:07 години володільцем якого є виступає генеральний директор Комунального некомерційного підприємства Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської обласної ради «Ізмаїльська центральна міська лікарня» ОСОБА_4 . На підставі постанови слідчого генерального директора Комунального некомерційного підприємства Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської обласної ради «Ізмаїльська центральна міська лікарня» ОСОБА_4 , вилучено відеозаписи з камер відеоспостереження від 06.07.2024 в період часу з 03:57:08 години по 04:03:43 години та в період часу 04:30:26 години по 04:52:07 години на оптичний цифровий носій СD-R диск.

Враховуючи, те що вилучений відеозапис на оптичний цифровий носій СD-R диск має значення речового доказу та з метою їх огляду та проведення експертиз, виникла необхідність у накладенні арешту на майно

Слідчий, прокурор про час та місце розгляду клопотання були повідомлені належним чином, однак в судове засідання не з`явились, в клопотанні зазначили про розгляд клопотання без їх участі.

Особа, у якої вилучено майно, в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд клопотання без її участі.

В силу ст. 107 КПК технічні засоби фіксування процесу не застосовувалися.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання про арешт майна підлягає задоволенню.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Як передбачено п. 1 ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається, в тому числі, з метою збереження речових доказів. Арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально - протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально-протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною другою ст.173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З урахуванням положень ст.ст. 2, 7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Виходячи з наведеного та приймаючи до уваги, що завданням кримінального судочинства є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування кримінального правопорушення тощо, а також зважаючи на те, що вищевказаний предмет має значення речового доказу у кримінальному провадженні, та незастосування арешту щодо цього майна може призвести до зникнення, втрати або його пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого про арешт майна є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.170 - 173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт в якості речового доказу на СD-R диск з записом камери відео спостереження від 06.07.2024 в період часу з 03:57:08 години по 04:03:43 години та в період часу 04:30:26 години по 04:52:07 години, що установлена на фасаді КНП "Ізмаїльська міська центральна лікарня", розташованої за адресою в м.Ізмаїл по пр.Незалежності, 68, з обзором нагляду на територію подвір`я, входу до приймального відділення та парковки лікарні та вилучено на підставі постанови слідчого у генерального директора Комунального некомерційного підприємства Ізмаїльської міської ради Ізмаїльського району Одеської обласної ради «Ізмаїльська центральна міська лікарня» ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти діб з дня проголошення або отримання.

Слідчий суддя: ОСОБА_1