Справа № 135/1012/24
Провадження № 1-в/135/97/24
У Х В А Л А

іменем України

26.08.2024 м.Ладижин

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретар судових засідань ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , представника установи виконання покарань ОСОБА_5 , засудженого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, -

В С Т А Н О В И В:

До Ладижинського міського суду Вінницької області надійшло клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання.

Засуджений ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримав клопотання із зазначених у ньому підстав та на запитання суду пояснив, що був затриманий 27.01.1995, його засуджено вироком Одеського обласного суду від 21.03.1996, який залишений без змін ухвалою Верховного Суду України від 26.09.1996, тому просить зарахувати у строк покарання строк з дня його затримання, тобто з 27.01.1995 по 21.03.1996, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Рішень про зарахування у строк покарання строку попереднього ув`язнення відносно нього судами раніше не приймалося.

Захисник ОСОБА_4 просила клопотання засудженого задовольнити та зарахувати засудженому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з дня затримання 27.01.1995 до набрання вироком законної сили 21.03.1996 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення клопотання та зарахування засудженому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з дня затримання 27.01.1995 до набрання вироком законної сили 21.03.1996 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Представник установи виконання покарань ОСОБА_5 просив вирішити питання про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання на розсуд суду.

Заслухавши позиції учасників, дослідивши матеріали клопотання та матеріали особової справи засудженого, суд дійшов таких висновків.

В судовому засіданні встановлено, що 27.01.1995 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , був затриманий, та у подальшому засуджений вироком Одеського обласного суду від 21.03.1996 за п. п. "г", "е" ст.93 КК України до покарання у виді смертної кари розстрілу.

26.09.1996 ухвалою Верховного Суду України вирок Одеського обласного суду від 21.03.1996 відносно ОСОБА_6 залишений без змін.

Ухвалою Одеського обласного суду від 15.06.2000 року, якою покарання у виді смертної кари ОСОБА_6 замінене на покарання у виді довічного позбавлення волі.

Вирок Одеського обласного суду від 21.03.1996 відносно ОСОБА_6 набрав законної сили 26.09.1996 та був звернутий до виконання.

Ухвалою Ладижинського міського суду Вінницької області від 05.04.2024 ОСОБА_6 покарання у виді довічного позбавлення волі замінене на покарання у виді позбавлення волі на строк 16 років. Строк відбування покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі обчислений з дати заміни покарання, а саме з 05.04.2024.

На даний час засуджений ОСОБА_6 відбуває покарання у виді позбавлення волі в Державній установі «Ладижинська виправна колонія (№39)».

Суд зазначає, що статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до положень ч.ч. 3, 4 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи. Якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Зазначені положення Кримінального кодексу України щодо законів, які мають зворотну дію в часі, узгоджуються з міжнародно-правовими актами з цього питання. Так, у Міжнародному пакті про громадянські і політичні права визначено: якщо після вчинення злочину законом встановлюється більш м`яке покарання, дія цього закону поширюється на даного злочинця (пункт 1 статті 15).

Згідно зі статтею 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року особі не може призначатися покарання, суворіше від того, яке застосовувалося на час вчинення кримінального правопорушення. Європейський суд з прав людини вважає, що стаття 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року є важливою частиною принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, що в разі наявності відмінностей між діючим на час вчинення злочину кримінальним законом та кримінальним законом, що набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди повинні застосовувати той закон, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року, заява № 10249/03).

Конституційний Суд України у рішенні від 19 квітня 2000 року №6-рп/2000 звернув, зокрема, увагу на те, що Конституцією України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи (частина перша статті 58). Вказані положення Основного Закону України передбачають загальновизнані принципи дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, а саме: принцип їх безпосередньої дії, тобто поширення тільки на ті відносини, які виникли після набуття чинності законами чи іншими нормативно-правовими актами, та принцип зворотної дії в часі, якщо вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Як зазначив Конституційний Суд України, суть зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів полягає в тому, що їх приписи поширюються на правовідносини, які виникли до набрання ними чинності, за умови, якщо вони скасовують або пом`якшують відповідальність особи.

Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України в редакції Закону України «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» від 26 листопада 2015 року №838-VIII зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Відповідно до п.2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону, - цей закон застосовується до всіх осіб, щодо яких на момент набрання чинності цим Законом набрав законної сили обвинувальний вирок, покарання за яким не відбуто повністю.

Відповідно до вимог п.3 розділу ІІ «Прикінцеві положення» вказаного Закону цей Закон застосовується за клопотанням засудженої особи, членів її сім`ї або захисника, суду, що виніс зазначений обвинувальний вирок, протягом двох тижнів з дня отримання відповідного клопотання судом або за власною ініціативою суду.

Відповідно до принципу зворотної дії цей Закон застосовується не лише до кримінальних правовідносин, які виникали з приводу зарахування строку попереднього ув`язнення у строк відбування покарання після набрання ним чинності, але й до відповідних правовідносин, які мали місце до набрання ним чинності.

У п.п. 103, 104 та 107 постанови Великої палати Верховного Суду від 29.08.2018 справа №663/537/17 зроблено наступний правовий висновок: якщо особа вчинила злочин до 20 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №838-VIII в силу як прямої, так і зворотної дії кримінального закону в часі; якщо особа вчинила злочин, починаючи з 21 червня 2017 року (включно), то під час зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання застосуванню підлягає ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону №2046-VIII (пряма дія Закону №2046-VIII).

Відповідно до вимог ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Відповідно до положень розділу І Закону України від 26.11.2015 року №838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання» у строк попереднього ув`язнення включається строк: а) затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; б) затримання особи на підставі ухвали слідчого судді, суду про дозвіл на затримання; в) тримання особи під вартою як запобіжний захід, обраний суддею, судом на стадії досудового розслідування або під час судового розгляду кримінального провадження; г) перебування обвинуваченого у відповідному стаціонарному медичному закладі при проведенні судово-медичної або судово-психіатричної експертизи; ґ) перебування особи, яка відбуває покарання, в установах попереднього ув`язнення для проведення слідчих дій або участі у судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України щодо застосування окремих положень Закону України від 26 листопада 2015 року №838-VIII «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», попереднє ув`язнення у розумінні положень ст.1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» закінчується з моменту набрання вироком законної сили.

В судовому засіданні встановлено, що вирок Одеського обласного суду від 21.03.1996 року набрав законної сили 26.09.1996, тобто в день винесення ухвали Верховним Судом України.

Отже, до засудженого було застосоване попереднє ув`язнення з дати затримання 27.01.1995 по 26.09.1996, тобто по день набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили процесуальний статус ОСОБА_6 змінився з обвинуваченого (підсудного) на засудженого.

Суд зазначає, що з часу набрання вироком законної сили строк попереднього ув`язнення припиняється і засуджений починає відбувати призначене судом покарання.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що клопотання засудженого є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись Законом України «Про попереднє ув`язнення», Законом України від 26.11.2015 року № 838-VІІІ «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», ст.ст. 369-372, 376, 537, 539 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання засудженого ОСОБА_6 про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання - задовольнити.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засудженому вироком Одеського обласного суду від 21.03.1996 року за п.п."г", "е" ст.93 КК України до покарання у виді смертної кари - розстрілу, з урахуванням ухвали Одеського обласного суду від 15.06.2000 року, якою покарання у виді смертної кари замінене на покарання у виді довічного позбавлення волі, та з урахуванням ухвали Ладижинського міського суду Вінницької області від 05.04.2024, якою покарання у виді довічного позбавлення волі замінене на покарання у виді позбавлення волі на строк 16 років, зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з дня затримання 27.01.1995 року до набрання вироком законної сили 26.09.1996 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ладижинський міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали складений 29.08.2024.

Суддя Ладижинського міського суду

Вінницької області ОСОБА_1