Справа 760/8119/24 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/4611/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, з вищою освітою, розлученого, який працює техніком-електриком ТОВ «Проектаквабуд», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 70 (сімдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1 190 (одну тисячу сто дев`яносто) грн. в дохід держави

В С Т А Н О В И Л А:

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_8 , 08.03.2013, приблизно о 13:00 годині, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем мешкання свого наглядно знайомого гр. ОСОБА_9 , побачив на столі однієї із кімнат квартири відеокамеру «Sony» с/н НОМЕР_1 , вартістю 4000 гривень, яка знаходилась в чорному матерчатому чохлі «Sony», вартістю 160 гривень, яку вирішив таємно викрасти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав зі столу однієї з кімнат вище вказаної квартири відеокамеру «Sony» с/н НОМЕР_1 , вартістю 4000 гривень, яка знаходилась в чорному матерчатому чохлі «Sony», вартістю 160 гривень, яку заховав до свого рюкзака, завдавши гр. ОСОБА_9 матеріальної шкоди на загальну суму 4160 гривень.

Після цього, ОСОБА_7 , утримуючи при собі таємно викрадене майно, що належить ОСОБА_9 , з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись ним на власний розсуд, а саме продав відеокамеру раніше невідомому гр. ОСОБА_10 , за що отримав грошові кошти в сумі 200 гривень, які витратив на власний розсуд.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурором подано апеляційну скаргу, в якій він просить вирок змінити та звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного за ч. 1 ст. 185 КК України покарання на ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Такі вимоги мотивує тим, що строки давності притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності, з огляду на вчинення інкримінованого кримінального проступку у 2013 році, на момент винесення вироку судом першої інстанції закінчилися.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Дії обвинуваченого ОСОБА_7 вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 185 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність звільнення обвинуваченого ОСОБА_11 від призначеного покарання на підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, є слушними.

Так, інкримінований кримінальний проступок ОСОБА_7 вчинив 08.03.2013 року.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Частиною 2 ст. 49 КК України визначено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років, , а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років.

Відповідно до висновку Великої палати Верховного суду від 02.03.2023 року (справа № 735/1121/20) У разі ухилення від досудового розслідування або суду особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності або покарання за давністю після спливу диференційованого строку, передбаченого частиною першою статті 49 КК, подовженого на період ухилення. Закінчення загальних строків, установлених частиною другою цієї статті (п`ятнадцять років з моменту вчинення злочину і п`ять років - проступку), є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, коли цей строк спливає раніше за диференційований, подовжений на час ухилення.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що у період з 08.03.2013 року, до ухвалення вироку щодо нього, останній ухилявся від органів досудового розслідування та суду, перебував у розшуку та притягувався до кримінальної відповідальності: Кіровським районного суду м. Кіровограда від 17.02.2017 за ч. 1 ст. 190 КК України, за вчинення злочину 05.03.2016 року, та Ленінським районного суду м. Кіровограда від 10.04.2024 за ч. 2 ст. 185 КК України, за вчинення злочину 06.06.2016 року, а тому диференційований строк давності у вказаному кримінальному провадженні не сплинув.

Однак, враховуючи, що останнє кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, яке інкриміновано ОСОБА_7 вчинено ним 06.06.2016 року, диференційований строк давності за вчинений ОСОБА_7 кримінальний проступок не сплинув, однак сплинув загальний строк давності за вчинення кримінального проступку.

Таким чином, на момент ухвалення вироку Дарницького районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року строк давності притягнення ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 185 КК України сплинув.

За таких обставин, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а вирок Дарницького районного районного суду м. Києва від 15.04.2024 року щодо ОСОБА_12 - змінити.

Керуючись ст. 49 КК України, ст.ст.376, 404, 405, 407, 418, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора - задовольнити.

Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 15 квітня 2024 року щодо ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 185 КК України - змінити.

На підставі ст.49, ч.5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_7 від призначеного покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у вигляді штрафу в розмірі 70 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1190 гривень, у зв`язку із закінченням строків давності.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: