Справа №359/8271/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/5026/2024 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинувачених ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2024 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Бориспільського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 27 ч. 3 ст. 305, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених 3 ст. 305, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 307 КК України та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених 3 ст. 305, ч. 3 ст. 311, ч. 2 ст. 307 КК України.

Під час судового засідання прокурором заявлені клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Мотивуючи клопотання щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ,прокурор вказував на те , що на даний час продовжують існувати ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема існують ризики переховування від суду, незаконного впливу на інших обвинувачених та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, можливості перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачуються. Неможливість запобігання зазначеним вище ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів прокурор обґрунтовує тяжкістю інкримінованого злочину, що обумовлює можливість тримання під вартою. Зазначає, що враховуючи встановлені обставини кримінального правопорушення, застосування більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків та не гарантує можливості запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2024 року продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_8 . ОСОБА_9 до 03 жовтня 2024 року включно без визначення розміру застави.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинувачених під вартою послався на тяжкість інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, зокрема на те, що санкція ч. 3 ст. 305 КК України передбачає позбавлення волі на строк від десяти до дванадцяти років з конфіскацією майна, тому обвинувачені можуть вчиняти в подальшому дії з метою переховування, а співставлення можливих негативних для них наслідків переховування у вигляді їх можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Також, суд погодився із наявністю ризику незаконного впливу на інших обвинувачених та свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачуються, хоча останні є мінімальними. При цьому, судом відхилено доводи прокурора щодо наявності ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, оскільки наразі досудове розслідування завершено та вже всі докази в рамках досудового розслідування зібрані. Також судом визнано, що наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, з урахуванням наведених вище факторів, не зменшують існування зазначених ризиків, а довідки про стан здоров`я ОСОБА_8 не підтверджують неможливість тримання під вартою останнього. Отже, суд вважає, що заявлені раніше ризики, які виправдовують тримання осіб під вартою, не зменшились та продовжують існувати, а тому на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою дієвості відповідного кримінального провадження. Також суд також дійшов висновку про неможливість застосування щодо обвинувачених менш суворих запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

В апеляційній скарзі захисник обвинувачених просить скасувати ухвалу та змінити ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з носінням електронного браслету контролю, а у випадку неможливості зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 застосувати до нього альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді застави. Щодо ОСОБА_9 просить повернути раніше визначений розмір застави у вигляді 260 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 787 280 грн.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при продовження строку ОСОБА_9 тримання під вартою без визначення раніше визначеного розміру застави, суд вийшов за рамки своїх повноважень, проігнорував позицію прокурора, який не заперечував проти залишення застави у вигляді 260 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та одноособово погіршив становище обвинуваченого, змінивши раніше визначений запобіжний захід.

Також посилається на недоведеність заявлених прокурором ризиків та не надання будь-яких обґрунтувань на реальне існування підстав вважати, що обвинувачені вчинять будь-які із дій, що передбачені ст. 177 КПК України. Вважає, що поза увагою суду залишились ті обставини, що передача закордонних паспортів, нівелює ризик переховування, також вважає, що судом не враховано практику ЄСПЛ та Верховного Суду України з цих питань.

Також вважає, що без належної оцінки суду залишилися дані про міцність соціальних зв`язків обвинувачених та наявність постійного місця проживання, зокрема ОСОБА_11 має матір похилого віку, яка потребує допомоги та часу догляду, у ОСОБА_8 є дружина та малолітня дитина на утриманні.

Вважає, що заявлений ризик впливу обвинувачених на інших осіб та свідків є лише припущенням, яке не ґрунтується на матеріалах справи. Зазначає, що прокурором не надано також жодних належних доказів ризику продовження кримінального правопорушення або вчинення інших кримінальних правопорушень, не вказано конкретизацію та спосіб можливого зазначення дій. Вважає, що ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим шляхом нівелюється застосуванням цілодобового арешту.

Також вважає, що суд не надав належної уваги стану здоров`я ОСОБА_8 , який не сумісний із умовами, у яких перебуває останній, а також тих обставин, де йому було визначено розмір застави у вигляді 300 прожиткових мінімумів доходів громадян, яка була внесена і останнього було звільнено, однак на порозі виходу із ДУ «Київський слідчий ізолятор» він був знову затриманий і вручено нову підозру та знову взято під варту, таким чином він не зміг скористатись процесуальними перевагами наданими раніше визначеною заставою.

Відповідно до вимог ч.4 ст.422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги обвинувачені повідомлені, проте клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю до суду не надійшло, тому їх неявка, в силу вимог ст.422-1 КПК України, не є перешкодою для апеляційного розгляду.

Заслухавши доповідь судді, захисника, який підтримав апеляційну скаргу, прокурора, який зазначав що в клопотанні вказував про залишення визначеного попередньою ухвалою розміру застави щодо ОСОБА_9 , при цьому ухвалу суду вважав законною та заперечував проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ст.199 КПК України, розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе та виправдане.

Суд, розглядаючи питання доцільності перебування обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_9 під вартою, фактично дійшов висновку про наявність підстав для продовження строку їх тримання під вартою у зв`язку з продовженням існування ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , оскільки продовжують існувати обставини, які виправдовують подальше обмеження прав ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перебувати на волі.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, врахувавши при цьому вимоги ч.6 ст.176 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинувачених у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, у цьому випадку обвинувачені, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Посилання захисника обвинувачених в апеляційній скарзі на недоведеність прокурором заявлених ризиків не знайшло свого підтвердження, оскільки прокурором в достатній мірі обґрунтовано щодо існування заявлених ризиків з посиланням на відповідні докази, судом в повній мірі було перевірено наявність ризиків та доводам прокурора надано належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 та неможливість перебування в умовах ізоляції від суспільства були предметом перевірки судом першої інстанції, який встановив відсутність перешкод для перебування його в умовах слідчого ізолятора.

Посилання захисника на необхідність визначення щодо ОСОБА_8 судом розміру застави є необгрунтованим, оскільки ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні зокрема особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, а тому, згідно ч. 4 ст. 183 КПК України, суд не мав обов`язку визначати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Разом з тим, колегія суддів визнає слушними посилання апеляційної скарги в частині безпідставного не визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави обвинуваченому ОСОБА_9 .

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10.06.2024 р. продовжено ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 09 серпня 2024 року включно. Згідно вищевказаної ухвали визначено ОСОБА_9 розмір застави у межах 260 (двохсот шістдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 787 280 (сімсот вісімдесят сім тисяч двісті вісімдесят) гривень.

Прокурором в суді першої інстанції було заявлено клопотання про продовження строку тримання ОСОБА_9 під вартою із залишенням визначеного ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 10.06.2024 розміру застави у виді 260 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 787 280 грн.

Однак при вирішенні питання про продовження ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд зазначені обставини не врахував та, приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою без визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, фактично погіршив становище обвинуваченого, не маючи для цього достатніх підстав.

Відтак, колегія суддів вважає, що ухвала суду підлягає зміні в частині застосування щодо ОСОБА_9 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, що має становити 260 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що складає 787 280 грн.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419,422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинувачених задовольнити частково.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 серпня 2024 року в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 змінити.

Визначити ОСОБА_9 розмір застави у межах 260 (двохсот шістдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 787 280 (сімсот вісімдесят сім тисяч двісті вісімдесят) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок: UA1082186, отримувач - Київський апеляційний суд, , Банк надавача послуг: ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку: 820172.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом строку дії ухвали.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_9 обов`язки передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

1) прибувати до суду за першою вимогою;

2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання свій паспорт(паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд з України та в'їзд в Україну;

5) утриматися від спілкування зі свідками та іншими обвинуваченими у кримінальному провадженні №0000352 від 11.10.2021 року.

В іншій частині ухвалу залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: