ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6560/23
Провадження № 1-кп/210/52/24
У Х В А Л А

іменем України

30 вересня 2024 року

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинувачених: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників обвинувачених, - адвокатів: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, кримінальне провадження №0000218 від 15 березня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.255-1 ч.3, 189 ч.4, 146 ч.3 КК України, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.189 ч.4, 146 ч.3 КК України, та ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.189 ч.4, 146 ч.2 КК України -

ВСТАНОВИВ:

У провадження Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області надійшов обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000218 від 15 березня 2023 року щодо ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 225-1 ч.3, 189 ч.4, 146 ч.3 КК України, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 189 ч.4, 146 ч.3 КК України та ОСОБА_7 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 189 ч.4, 146 ч.2 КК України.

Поза межами судового засідання 25 червня 2024 року на адресу суду надійшло клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_8 про часткове скасування арешту з майна, в якому просив суд скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2023 року по справі №203/1964/23 (провадження №1-кс/0203/2551/2023) в частині накладення заборони на користування транспортним засобом марки «BMW 5201», д.н.з. НОМЕР_1 , що зареєстрований за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В обґрунтування клопотання зазначив, що обвинувачений ОСОБА_4 є добросовісним набувачем вказаного транспортного засобу, необхідність в накладенні арешту на автомобіль на денний момент відсутня, всі необхідні слідчі дії за участі вилученого майна, які були необхідні слідству проведені, об`єктивної необхідності в забороні власнику користуватись майном не має. Тривале перебування вилученого майна дозволило стороні обвинувачення повно та всебічно оглянути вказане майно, за участі спеціалістів та експертів, зафіксувати всі відомості стовно даного майна, відібрано всі необхідні зразки, які сторона обвинувачення вважає за необхідне підтвердити, тож надалі немає жодної об`єктивної необхідності в забороні власнику користуватися належним йому майном.

У судовому засіданні 30 вересня 2024 року суддею було поставлено на обговорення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_8 про часткове скасування арешту з майна.

Обвинувачений ОСОБА_4 та його захисник ОСОБА_8 просили суд клопотання задовольнити посилаючись на обґрунтування наведені в ньому, окрім того зазначили, що тривале перебування транспортного засобу на відкритій ділянці місцевості призведе до пошкодження корпусу автомобіля, виникнення корозії, тощо.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання про часткове скасування арешту майна, в обґрунтування чого зазначив, що слідчим суддею було накладено арешт на транспортний засіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна, так ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 225-1 ч.3, 189 ч.4, 146 ч.3 КК України та санкцією ч.4 ст. 189 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строку від 7 до 12 років з конфіскацією майна, ч.3 ст. 255-1 КК України також передбачає окрім позбавлення волі на строк від 12 до 15 років конфіскацію майна., у зв`язку з чим, просив суд відмовити в задоволенні вказаного клопотання.

Обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та їх захисник ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (кожен окремо) поклались на розсуд суду у вирішенні заявленого обвинуваченим ОСОБА_4 та його захисником ОСОБА_8 клопотання.

Заслухавши пояснення учасників по справі, дослідивши подане клопотання та матеріали справи, суд найшов наступних висновків.

Так відповідно до ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31.05.2023 у справі № 203/1964/23 задоволено клопотання слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_12 погоджено прокурором, про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0000218 задоволено частково та накладено арешт з забороною відчуження, розпорядження та користуванням на вилучений 25 травня 2023 року транспортний засіб марки «BMW 5201», д.н.з. НОМЕР_1 , що зареєстрований за ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою забезпечення можливої конфіскації майна підозрюваного.

Мотивуючи вказану ухвалу, слідчий суддя вказав, що санкція ч.4 ст. 189 , ч.3 ст. 255-1 КК України також передбачає додаткове покарання у вигляді конфіскації майна.

Положення ч. 5 ст. 170 КПК України визначено, що арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Виходячи із нормативного визначення арешту майна, останній можливий шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження ним.

Враховуючи наявний та встановлений ризик можливого відчуження майна, суд погоджується, що невжиття заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту в частині заборони відчуження та розпорядження може призвести до можливості його передачі, відчуження на користь третіх осіб або до настання інших наслідків, які унеможливлять виконання судового рішення в частині конфіскації майна обвинуваченого, якщо таке рішення буде постановлене за результатами судового розгляду цього кримінального провадження.

Розумність та співрозмірність обмеження права власності, на думку суду, відповідає завданням цього кримінального провадження, ураховуючи його стадію, тривалість застосування вказаного арешту, характер інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_4 діяння та визначення конфіскації майна як безальтернативного виду покарання у санкції інкримінованої статті.

Однак, завданням кримінального провадження є серед іншого, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також застосування належної правової процедури до кожного учасника (стаття 2 КПК України). При чому у разі задоволення клопотання про арешт майна слідчий суддя застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»). Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Суд враховує, що в силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі «АГОСІ проти Сполученого Королівства» (AGOSI v. TheUnitedKingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), в яких заявники скаржилася на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Із змісту вищезазначених норм КПК України та практики Європейського суду з прав людини, вбачається, що захист прав власника чи законного володільця майна, яке має значення для кримінального провадження, є пріоритетним, і ступінь втручання у право власності особи має бути співмірним потребам досудового розслідування.

Даних про те, що у кримінальному провадженні потребується проведення додаткових досліджень транспортного засобу, чи проведення з ним будь-яких слідчих чи процесуальних дій вже на стадії судового розгляду справи стороною обвинувачення не надано, як і не надано доказів необхідності подальшого обмеження власника у праві користування транспортним засобом.

З огляду на зазначене, зважаючи на ризик відчуження обвинуваченим майна, накладення арешту шляхом заборони його відчуження та розпорядження є достатньо дієвим засобом забезпечення кримінального провадження,а тому клопотання захисника підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 98, 170, 173-174, 369-372 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_8 про часткове скасування арешту з майна, - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2023 року по справі №203/1964/23 (провадження №1-кс/0203/2551/2023, в рамках кримінального провадження №0000218, на транспортний засіб марки «BMW 5201», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , в частині заборони користування, залишивши арешт щодо заборони розпоряджатись транспортним засобом у будь-який спосіб.

Повернути власнику ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 транспортний засіб марки «BMW 5201», з реєстраційним номером НОМЕР_1 під розписку для зберігання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали суду складено 03 жовтня 2024 року.

Суддя: ОСОБА_1