26.11.2024 Єдиний унікальний номер 205/5242/24
1-кп/205/845/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2024 року м. Дніпро

Ленінський районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000188 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, освіта середня спеціальна, розлученого, на утриманні малолітніх та непрацездатних осіб не має, офіційно не працевлаштований, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-26.12.2023 року Ленінським районним судом міста Дніпропетровська за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.389 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 26.12.2023 року, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено покарання у вигляді 120 годин громадських робіт. Даний вирок після набрання законної сили було скеровано для виконання до Новокодацького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області, тобто за місцем проживання ОСОБА_3 .

19.02.2024 року ОСОБА_3 ознайомлений працівниками Новокодацького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт. При цьому, ОСОБА_3 , при ознайомленні з порядком та умовами відбування покарання у виді громадських робіт письмово попереджався про кримінальну відповідальність, передбачену ч. 2 ст. 389 КК України за ухилення від відбування покарання у виді громадських робіт.

Того ж дня, працівниками Новокодацького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_3 вручене направлення на відбування громадських робіт до Комунального підприємства «Молодіжне творче об`єднання» ДМР, яке розташоване за адресою: м. Дніпро, вул. Набережна Заводська, буд. 53. Згідно направлення ОСОБА_3 мав приступити до роботи на визначеному об`єкті з 20.02.2024 року. Після цього у ОСОБА_3 виник кримінально-протиправний умисел на ухилення від відбування призначеного судом покарання у вигляді громадських робіт.

Реалізовуючи вказаний умисел, в порушення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт, передбачених ст.ст. 36, 37 КВК України, ОСОБА_3 не вийшов на роботу без поважних причин 20.02.2024 року, 21.02.2024 року та 22.02.2024 року, тим самим, злісно ухилився від відбування покарання у виді громадських робіт та порушив вимоги ч. 1 ст. 37 КВК України.

В подальшому, 05.03.2024 року ОСОБА_3 прибув до КП «МТО» ДМР, де було складено графік його виходу на роботу на березень 2024 року, проте ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати умисел, вчиняючи діяння в порушення порядку та умов відбування покарання у виді громадських робіт, не приступив до відбуття покарання у вигляді громадських робіт згідно з цим графіком, а саме, не вийшов на громадські роботи в березні 2024 року: 06.03.2024, 07.03.2024, 08.03.2024, 13.03.2024, 14.03.2024, 15.03.2024, 20.03.2024, 21.03.2024, 22.03.2024, 27.03.2024, 28.03.2024, 29.03.2024, відповідно графіку виходу на роботу засудженого до громадських робіт.

При цьому, ОСОБА_3 будь-яких документів на підтвердження поважності причин неявки до Комунального підприємства «Молодіжне творче об`єднання» ДМР співробітникам Новокодацького районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області не надав, та до ОСОБА_3 повторно застосовано застереження у виді письмового попередження про притягнення до кримінальної відповідальності за ст. 389 КК України за фактом порушення порядку та умов відбування покарання у вигляді громадських робіт.

Станом на 12.04.2024 року невідбута частина покарання ОСОБА_3 у виді громадських робіт становить 120 годин.

Таким чином, засуджений ОСОБА_3 , маючи кримінально-протиправний умисел направлений на порушення порядку відбування встановленого вироком суду покарання у виді громадських робіт, будучи належним чином проінформованим про порядок та умови відбування покарання у виді громадських робіт, призначених йому вироком суду, достовірно знаючи про обов`язковість виконання рішень суду та наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, систематично не виконуючи встановлених обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 37 КВК України, порушуючи порядок та умови відбування покарання, з 19.02.2024 року по 14.04.2024 року ухилявся від відбування покарання у виді громадських робіт, призначених йому вироком Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 26.12.2023 року.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винним у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, щиро розкаявся та погодився надати показання щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, одночасно погодившись на застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України щодо не дослідження обставин, викладених у обвинувальному акті щодо його обвинувачення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 суду пояснив, що він ухилявся від відбування покарання у виді громадських робіт за сімейними обставинами. Пояснив, що він дійсно звертався до органів пробації, був ознайомлений з графіком виконання громадських робіт. Обвинувачений пояснив, що він вже відпрацював повністю 120 годин громадських робіт, а тому попередній вирок виконаний.

Судом роз`яснені обвинуваченому ОСОБА_3 наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме, позбавлення його можливості оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини кримінального правопорушення, а також перевірено правильність розуміння ним цих обставин та добровільність його позиції.

З урахуванням повного визнання своєї винуватості, визнання та підтвердження, обвинуваченим всіх обставин кримінального правопорушення, викладених у обвинувальному акті, з урахуванням думки прокурора та відсутності заперечень, суд вважає можливим застосувати положення ч.3 ст.349 КПК України та визнати недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним інкримінованого стороною обвинувачення кримінального правопорушення, обмежившись лише дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_5 .

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтвердилась під час судового провадження, та його умисні дії, які виразилися в ухиленні засудженого від відбування покарання у виді громадських робіт, правильно кваліфіковано за ч.2 ст. 389 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України суд визнає його повне визнання своєї вини та щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 08.02.2018 у справі №522/20964/16-к, відповідно до якого визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів прав держави і суспільства. Відповідно до вказаних засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їхній небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України, характер та ступінь суспільної небезпечності вчиненого, що у відповідності до ст. 12 КК України класифікується як кримінальний проступок, данні про особу обвинуваченого, який раніше судимий, на день ухвалення вироку повністю відбув покарання за попереднім вироком, тобто покарання у вигляді 120 годин громадських робіт виконав. Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_3 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, офіційно не працевлаштований, розлучений, на утриманні малолітніх та непрацездатних осіб не має, ставлення обвинуваченого до вчиненого, який вину визнав та щиро розкаявся.

Під час вирішення питання про призначення покарання ОСОБА_3 , суд приходить до висновку, що порядок та правила призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, визначені положеннями ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК, не можуть бути застосовані.

Так, для застосування закріплених у ч. 1 ст. 71 КК правил призначення покарання за сукупністю вироків законодавець визначає сукупність двох обов`язкових умов, що мають бути встановлені в їх нерозривній єдності:

- перша стосується моменту вчинення нового кримінального правопорушення засудженим "після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання" за попереднім вироком;

- друга наявності невідбутої частини покарання (основного та/або додаткового) за попереднім вироком на момент призначення судом покарання за новим вироком.

Відсутність хоча б однієї з указаних умов виключає можливість застосування положень ч. 1 ст. 71 КК під час вирішення питання про призначення покарання за новим вироком.

Встановлено, що на момент вчинення ОСОБА_3 нового кримінального правопорушення невідбутою частиною покарання за попереднім вироком було основне покарання у виді громадських робіт, яке на час ухвалення даного вироку вже відбуте повністю, що підтверджується довідкою Новокодацького РВ філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області від 26.07.2024 року про зняття ОСОБА_3 з обліку у зв`язку з відбуттям призначеного судом покарання.

Так, виконанням в повному обсязі громадських робіт, призначених за попереднім вироком, до постановлення даного вироку вже повністю вичерпується виконання цього кримінального покарання як відповідна стадія реалізації кримінальної відповідальності. А тому, повторне його призначення за правилами ст. 71 КК України суперечитиме не лише загальним засадам призначення покарання (ст. 65 КК), але й положенням ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод й ст. 19 КПК., якими гарантовано право особи не бути покараним двічі за одне і те саме правопорушення.

Дана практика повністю узгоджується з практикою Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (Постанова від 06 грудня 2021 року по справі N 243/7758/20, провадження N 51-113кмо21).

А тому, з огляду на вищевикладене, із урахуванням обставин вчинення кримінального проступку, даних про особу обвинуваченого, наявності обставини, що пом`якшує його покарання, відсутності обставин, що обтяжують його покарання, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання у вигляді обмеження волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк, тобто в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, оскільки саме таке покарання буде відповідати тяжкості правопорушення, не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства і вимогами захисту основоположних прав особи.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Процесуальні витрати та речові докази у матеріалах кримінального провадження відсутні.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у вигляді 2 (двох) років обмеження волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання, встановивши йому іспитовий строк в 1 (один) рік.

На підставі п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржено в тридцятиденний строк з дня його проголошення в судову палату по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1