Справа № 455/2557/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/185/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2024 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 на вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 09 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 ,

з участю: прокурорів ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_11

встановила:

вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 09 січня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.

Вирішено питання про арешт майна та речові докази.

На підставі ст.ст. 96-1, 96-2 КК України грошові кошти у сумі 100 доларів США номіналом 100, з наступним серійним номером НОМЕР_1 , власником та користувачем яких є ОСОБА_8 , у порядку спеціальної конфіскації конфісковано у власність держави.

На вказаний вирок суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та перший заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_12 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким застосувати до обвинуваченого ОСОБА_8 покарання у виді 2 років позбавлення волі.

На підтримку своїх апеляційних вимог прокурор вказує, що оскаржуваний вирок у частині застосування ст. 75 КК України є невмотивованим, необґрунтованим та незаконним, оскільки ухвалений місцевим судом з порушенням норм матеріального права.

Звертає увагу на положення примітки до ст. 45 КК України, згідно якої кримінальне правопорушення, передбачене ст. 369 КК України, є корупційним кримінальним правопорушенням, а положення ч. 1 ст. 75 КК України встановлюють заборону щодо застосування цієї норми закону до осіб, засуджених за корупційні кримінальні правопорушення.

В апеляційній скарзі перший заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_12 також не оспорює фактичні обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, та просить скасувати оскаржуваний вирок у частині призначеного покарання, та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, з призначенням йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підтримку своїх вимог також покликається про незаконність застосування ст. 75 КК України, оскільки така не може бути застосована до осіб, засуджених за корупційні кримінальні правопорушення, а тому місцевий суд звільнивши ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України неправильно застосував закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягав застосуванню.

За вироком суду, ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, 08 листопада 2023 року приблизно о 15 год. 43 хв., під час слідування через державний кордон України для автомобільного сполучення «Смільниця-Кросценко», що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , рухаючись на виїзд з України в Республіку Польща, під час перевірки документів для перетину державного кордону на виїзд з України, не маючи відповідних дозвільних документів для виїзду за кордон, а саме без відповідного пенсійного посвідчення у зв`язку з інвалідністю, однак достовірно знаючи, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану, тимчасово обмежено виїзд за межі України громадянам України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, усвідомлюючи протиправність своїх дій, з метою безперешкодного перетину кордону України висловив пропозицію надати та надав службовій особі інспектору прикордонної служби 2 категорії перекладачу 3 групи інспекторів прикордонного контролю відділення інспекторів прикордонної служби (тип А) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) сержанту ОСОБА_13 неправомірну вигоду в розмірі 100 доларів США, що згідно курсу Національного банку України станом на 08 листопада 2023 року становить 3603 гривні 71 копійку, за вчинення щодо себе дій, пов`язаних із безперешкодним пропуском через Державний кордон України.

Такими своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України, тобто пропозицію надати та надання службовій особі неправомірної вигоди за вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, дій з використанням наданого їй службового становища.

При апеляційному розгляді справи прокурори підтримали апеляційні скарги, з наведених у них мотивів, навівши у судовому засіданні аналогічні доводи та просили подані апеляційні скарги задоволити.

Обвинувачений та захисник в судовому засіданні апеляційної інстанції просили вийти за межі апеляційних скарг прокурорів та призначити обвинуваченому покарання у вигляді штрафу. Апеляційні вимоги прокурорів наведені в апеляційних скаргах заперечили, як безпідставні.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, за встановлених судом першої інстанції обставин, кваліфікація його дій, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Згідно поданих апеляційних скарг сторона обвинувачення вважає незаконним та необґрунтованим рішення місцевого суду про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Згідно оскаржуваного вироку ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України, за вчинення якого ОСОБА_8 засуджено оскаржуваним вироком є корупційним кримінальним правопорушенням.

За наведених обставин, місцевий суд, визнавши ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, та призначивши йому покарання у виді 2 років позбавлення волі, звільнив обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням всупереч вимогам ст. 75 КК України.

Наведене підтверджує апеляційні доводи прокурора про те, що місцевий суд неправильно застосував закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосував закон, який не підлягав застосуванню.

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Відповідно до ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 65 КК України та роз`яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

При цьому, суд констатує, що ефективність покарання залежить не лише від його суворості.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 вчинив нетяжкий злочин, раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має інвалідність 3 групи, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога, щиро розкаявся у вчиненому, що є обставиною, яка пом`якшує покарання, обтяжуючих покарання обставин не встановлено, а тому колегія суддів вважає за можливе пом`якшити покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , зокрема призначити йому мінімальне покарання, передбачене ч. 1 ст. 369 КК України, у виді штрафу - 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

На переконання колегії суддів, саме таке покарання відповідатиме принципам співмірності вчиненому, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слід задоволити апеляційні скарги прокурорів частково та змінити вирок Старосамбірського міськрайонного суду Львівської області від 09 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення покарання.

Керуючись ст.ст. 404,405, 407, 408, 413, 418,419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 та першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 - задоволити частково.

Вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 09 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 1 ст. 369 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: