ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001953 від 08.08.2019 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, працюючого не офіційно на будівництві, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимостей не має,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, -

встановив:

07 серпня 2019 року, приблизно о 23:30 год., більш точного часу не встановлено, ОСОБА_4 , разом із ОСОБА_5 , та його співмешканкою ОСОБА_6 , знаходився в кімнаті №9, гуртожитку «Міжрейсова база моряків», за адресою: АДРЕСА_3 . Після того, як усі лягли відпочивати, ОСОБА_5 , почав голосно говорити та ходити по кімнаті. Від вчинення вказаних дій ОСОБА_4 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, вчинив словесний конфлікт ОСОБА_5 , та почав виганяти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з приміщення кімнати та гуртожитку. Під час словесного конфлікту ОСОБА_4 та ОСОБА_5 почали ображати один одного нецензурними словами, після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , одразу покинули приміщення гуртожитку. ОСОБА_4 будучи ображеним поведінкою ОСОБА_5 на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків до останнього, керуючись раптово виниклим злочинним умислом, вирішив умисно завдати тілесні ушкодження ОСОБА_5 , шляхом нанесення ножових поранень.

Приступивши до безпосередньої реалізації свого злочинного наміру, направленого на нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , 08.08.2019 року, приблизно о 00:00 год., більш точного часу не встановлено, знаходячись біля гуртожитку « ІНФОРМАЦІЯ_2 », по АДРЕСА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та свідомо припускаючи їх настання, заздалегідь приготовленим ножом наніс ОСОБА_5 , один удар лезом ножа в живіт, спричинивши тим самим потерпілому ОСОБА_5 , колото-різане поранення передньої черевної стінки проникаюче в черевну порожнину, що супроводжувалось внутрішньочеревної кровотечою. Вказане ушкодження за критерієм небезпеки для життя, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Після скоєння кримінального правопорушення ОСОБА_4 , покинув місце вчинення злочину, а потерпілий ОСОБА_5 , з вказаними тілесними ушкодженнями був доставлений до КУ «Міська клінічна лікарня №11», де йому була надана невідкладна медична допомога.

Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні інкримінованого злочину визнав повністю, не оспорюючи при цьому обставини злочину, які викладені в обвинувальному акті. Окрім того, зазначив, що щиро розкаявся, негативно відноситься до події та своєї поведінки, зробив висновки для себе.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, при цьому про дату, час та місце проведення судового провадження неодноразово викликався судом у встановленому законом порядку за наявними в розпорядженні суду контактами, які надані стороною обвинувачення. Окрім того на офіційному сайті Судової влади України за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 були розміщені відомості про дату та час розгляду справи за обвинуваченням ОСОБА_4 . Водночас, наявний в матеріалах кримінального провадження мобільний телефон потерпілого знаходиться не в мережі, інші засоби зв`язку у суду відсутні. Таким чином, з урахуванням того, що судом вичерпані всі процесуальні можливості задля виклику потерпілого у судове засідання, а також враховуючи, що справа на розгляді в суді знаходиться досить тривалий час, суд дійшов висновку про можливість розгляду кримінального провадження без участі потерпілого.

Окрім того, слід констатувати, що недобросовісна поведінка потерпілого, яка виражається у неявках до суду та відсутністю його цікавості про хід цієї справи, та відкладення судових засідань з цих причин, може призвести до необґрунтованого затягування судового провадження у цій справі.

Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України», відповідно до якого в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції.

В своїх рішеннях Європейський суд також наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Таким чином, суд вважає, що були створені всі умови для реалізації права потерпілого на доступ до правосуддя, та приймаючи до уваги те, що потерпілий неодноразово викликався судом у встановленому КПК порядку, але в суд від дня надходження обвинувального акту до суду не з`являвся, суд оцінює таку поведінку ОСОБА_5 , як небажання особисто прийняти участь в розгляді справи в суді.

Разом із цим, приймаючи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї вини в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також те, що він не піддавав сумніву фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміє зміст цих обставин, у суду не виникає сумнівів в добровільності позиції обвинуваченого, у суду також не виникає сумнівів в добровільності позиції інших учасників судового провадження.

У зв`язку з цим, згідно ч. 3 ст. 349 КПК України суд, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , доказів та документів, що стосуються особи обвинуваченого, а також, що підтверджують ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, завданих потерпілому та тих, що стосуються речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини справи в апеляційному порядку.

В судовому засіданні ОСОБА_4 надав суду показання, що дійсно у зазначену в обвинувальному акті дату та час, він разом із ОСОБА_5 та його співмешканкою ОСОБА_6 перебував у гуртожитку «Міжрейсова база моряків», де вони випивали алкогольні напої. В подальшому, між ним та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт, який перейшов у бійку, яку розпочав потерпілий, та в ході якої він завдав потерпілому удари ножом у місця та у кількості як зазначено в обвинувальному акті. Також обвинувачений пояснив, що дуже жаліє про свій вчинок та зробив для себе висновки.

Згідно висновку експерта №1999 від 20.08.2019 року на підставі даних судово-медичної експертизи ОСОБА_5 та даних медичної документації на його ім`я, у ОСОБА_5 виявлені тілесні ушкодження, а саме: колото-різане поранення передньої черевної стінки, проникаючи в черевину порожнину, садно грудної клітки зліва.

Колото-різане поранення передньої черевної стінки, проникаючи у черевну порожнину, причинене ударною дією колюче-ріжучого предмета; садно грудної клітки зліва могло утворитися внаслідок ковзання кінця гострого предмета. Таким травмуючим предметом міг бути ніж, індивідуальні особливості якого у властивостях ушкоджень не відобразилися.

Враховуючі дані медичної документації та морфологічні особливості ушкоджень (садно у вигляді ділянки шкіри з рожевою блискучою поверхнею) слід вважати, що вони виникли незадовго до звернення за медичною допомогою, тобто могли бути спричинені 08.08.2019 року.

Колото-різане поранення передньої черевної стінки, проникаюче в черевну порожнину, супроводжувалось внутрішньочеревною кровотечею і згідно з п. 2.1.3 «к» Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 року, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя; садно грудної клітки зліва має незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів і за цим критерієм згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень.

Об`єктивних судово-медичних даних, за якими можна було б встановити послідовність виникнення ушкоджень, взаємне розташування між нападником та постраждалим в момент спричинення ушкоджень, в розпорядженні експерта не мається.

Враховуючи характер та механізм спричинення ушкоджень (дія колюче-ріжучого предмета) слід вважати, що вони не могли утворитися в умовах падіння з положення стоячи на площині.

З наявними ушкодженнями постраждалий міг здійснювати активні самостійні дії (ходити, бігти, повзти, говорити, кричати та ін.) до моменту звернення за медичною допомогою.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Тому, суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні ним злочину, та кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

При призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисний злочин, направлений проти життя та здоров`я особи, який у відповідності до положень ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

ОСОБА_4 є громадянином України, має зареєстроване та постійне місце проживання, не офіційно, проте працює на будівництві, дані щодо перебування на обліку у лікарів психіатра та нарколога відсутні, судимостей не має.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд відносить щире каяття.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

З урахуванням вказаних обставин, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_4 необхідно для його виправлення та запобігання вчинення ним нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі, в межах мінімального строку, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 121 КК України.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання саме у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції частини статті, за якою він визнається винуватим, про що також просили суд сторони кримінального провадження, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винному.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді обмеження волі за вчинений злочин, судом враховується практика Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену Постанові від 28.05.2020 року (справа № 753/13972/17; провадження № 51-986км20), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Оцінюючи дані, які наявні у справі, суд не враховує ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_4 здійснював дії направленні на ухилення від суду, зокрема перебував у розшуку, з огляду на наступне.

Так, при з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, яка скоїла злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правоохоронних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку. Разом з тим на особу, яка скоїла злочин, законодавством не покладається обов`язок самовикриття, а тому, якщо вона до моменту виникнення вказаного обов`язку, в порядку реалізації конституційного права на свободу пересування, змінила місце свого проживання (навіть з метою уникнення кримінальної відповідальності), про юридично значуще ухилення від слідства говорити не можна.

Водночас, в матеріалах справи відсутні належні докази того, що обвинувачений ОСОБА_4 дійсно здійснював дії направленні на умисне ухилення від суду, при цьому той факт, що останнього було оголошено у розшук носить формальний характер, оскільки обвинувачений, після зміни складу суду у цій справі та повідомлення його про призначення дати, часу та місця судового засідання, самостійно з`явився до суду для здійснення судового розгляду, що свідчить про відсутність в нього наміру переховуватись від суду.

Таким чином, враховуючи тяжкість вчиненого ОСОБА_4 злочину, усвідомленням останнім протиправності своєї злочинної поведінки, його позитивну поведінку після вчинення злочину, яка виразилася у визнанні винуватості, дані про особу винного, який неофіційно, але працює, те, що він заявив суду, що негативно відноситься до подій, які стались та має намір виправитись і не вчиняти злочинів, що виглядало перед судом достатньо переконливо, суд вважає, що виправлення та перевиховування обвинуваченого ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку із чим суд на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням.

В той же час, дійшовши висновку про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, суд врахував, що кримінальне правопорушення вчинено ним вперше, а також враховує віктимну поведінку потерпілого, яка передувала вчиненню щодо нього протиправних дій, та, на думку суду, послугувала однією із вагомих причин для вчинення злочину, який є предметом розгляду даного кримінального провадження.

Суд зазначає, що досліджуючи механізм конкретного кримінального правопорушення, необхідно ретельно вивчати не лише особу злочинця, а й особу жертви. Важливо, що переважно кримінальні правопорушення відбуваються через значний внесок жертви в те, що з нею сталося, тому кримінальне правопорушення можна вважати результатом дій обох злочинця і жертви.

Віктимологія вивчає жертву в контексті морально-психологічних і соціально-правових характеристик, які впливають на її вразливість, ситуації, що передують злочину, а також ситуації безпосереднього кримінального правопорушення для того, щоб відповісти на запитання: яким чином у межах взаємодії з поведінкою злочинця виявляється поведінка (дія або бездіяльність) жертви.

Роль жертви в кримінологічному механізмі конкретного кримінального правопорушення може бути як зовсім нейтральною, так і максимально провокаційною, такою, що спонукає до вчинення злочину. У віктимологічному контексті жертва залишається такою навіть тоді, коли її дії є протиправними, а вона стала жертвою в результаті відображення посягання.

В судовому засіданні було встановлено, що поведінка самого потерпілого під час подій була провокативною, емоційною, нестриманою та активною по відношенню до обвинуваченого, а тому існує об`єктивний зв`язок між обставинами та вчиненим обвинуваченим кримінальним правопорушенням та те, що потерпілий став в певній мірі жертвою свого протиправного посягання на моральну рівновагу обвинуваченого ОСОБА_8 , а тому суд, враховуючи, що обвинувачений від дня вчинення злочину, від якого пройшло майже п`ять років, не притягувався до кримінальної відповідальності, з`явився до суду за першим викликом, детально розповів про обставини злочину, критично оцінив свою поведінку та розкаявся, вважає, що саме таке покарання є пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових злочинів і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_4 саме такого виду покарання.

В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Питання про долю речових доказів, які визнанні такими та долучені до матеріалів провадження постановою слідчого СВ Шевченківського ВП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області від 10.08.2019 року, суд вирішує у відповідності до положень ст. 100 КПК України, а саме: 2 змиви речовини бурого кольору в сейф пакеті №7188180, слід залишати в матеріалах кримінального провадження, сорочку блакитного кольору із плямами речовини бурого кольору в сейф пакеті експертної служби № НОМЕР_1 ; труси чорного кольору, шорти чорного кольору, футболка чорного кольору усі із плямами речовини бурого кольору в сейф пакеті №INZ4025629, слід повернути власникам майна.

Процесуальні витрати відсутні, заходи забезпечення кримінального провадження у цій справі не застосовувались.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК, суд

ухвалив:

ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначити йому покарання за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Речові докази по справі:

- 2 змиви речовини бурого кольору в сейф пакеті №7188180, зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- сорочку блакитного кольору із плямами речовини бурого кольору в сейф пакеті експертної служби № НОМЕР_1 ; труси чорного кольору, шорти чорного кольору, футболку чорного кольору усі із плямами речовини бурого кольору в сейф пакеті №INZ4025629, повернути власникам майна.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надіслати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

26.04.2024

Єдиний унікальний номер справи: №522/16480/19

Номер провадження № 1-кп/ 522/450/24

Головуючий суддя ОСОБА_1