Номер провадження: 11-сс/813/85/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2023 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000053, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 204 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2023 у кримінальному провадженні №0000053, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 204 КК України частково задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно вилучене в ході проведення обшуку у транспортному засобі марки «AUDI A6», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 », а саме: тютюнові вироби без марок акцизного податку: Urta у кількості 70 пачок; Compliment у кількості 500 пачок; довіреності на ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо отримання грошових коштів у «Нова пошта» - 8 шт.; пластикові розрахункові картки: № НОМЕР_3 ; № НОМЕР_4 ; № НОМЕР_5 ; № НОМЕР_6 ; № НОМЕР_7 ; № НОМЕР_8 ; № НОМЕР_9 ; № НОМЕР_10 ; № НОМЕР_11 ; № НОМЕР_12 , шляхом заборони будь-кому користуватися та розпоряджатися ними до скасування арешту у порядку встановленому КПК України.

Рішення слідчого судді в частині накладення арешту обґрунтоване наявністю правових підстав для накладення арешту на частину вилученого майна, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження.

В іншій частині залишено без задоволення, оскільки накладення арешту на таке майно може в подальшому потягнути за собою негативні наслідки для даного кримінального провадження та не буде слугувати його завданням, а також може порушити права власників майна.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді прокурор ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки ухвала слідчого судді є незаконна, необґрунтована, постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства і невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Доводи обґрунтовує тим, що вилучене майно має значення для досудового розслідування, а відсутність арешту на вказане майно негативно впливатиме на хід розслідування, порушуватиме основні завдання кримінального провадження щодо захисту держави від кримінальних правопорушень та притягнення винних до кримінальної відповідальності із застосуванням правової процедури.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою задовольнити клопотання та накласти арешт на зазначені у клопотанні тютюнові вироби, грошові кошти, речі, документи та автомобіль марки «AUDI A6», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 », який вилучено в ході обшуку проведеного 03.11.2023 за адресою: Одеська область, Одеський район, смт. Авангард, вулиця Паркова, 2-а.

Представник власника майна будучи повідомленим про дату та час розгляду справи в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив, а тому у відповідності до положень ч. 3 ст. 306 та ч. 4 ст. 405 КПК України, апеляційний розгляд проведено за відсутності представника власника майна.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, прокурора, яка частково підтримала апеляційну скаргу, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ст. 131-132 КПК України, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження та застосовується на підставі ухвали слідчого судді.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст. 170-173 КПК України, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя не в повній мірі дотримався вказаних вимог та не з`ясував належним чином всіх обставин, які передбачають підстави для накладення арешту на майно.

На думку апеляційного суду, зміст клопотання в частині накладення арешту на транспортний засіб «AUDI A6», свідчить про наявність достатніх підстав для висновку, що вказане майно відповідає критеріям, визначеним у ст. 170 КПК України та стороною обвинувачення дано належне обґрунтування необхідності такого арешту, наявності ризиків, встановлених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою збереження речових доказів.

Арешт майна з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна.

Згідно ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

За приписами ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Як зазначено у ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З клопотання прокурора вбачається, що Одеською обласною прокуратурою здійснюється процесуальне керівництво досудового розслідуванням у кримінальному провадженні №0000053, внесеного до ЄРДР 28.09.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 204 КК України.

Так в ході досудового розслідуванням детективами Підрозділу Територіального управління БЕБ в Одеській області встановлено інформацію щодо осіб та місць незаконного зберігання та збуту контрафактних підакцизних товарів.

В подальшому за результатами виконаного доручення УСБУ в Одеській області встановлено, що громадянин ОСОБА_8 причетний до зберігання незаконно виготовлених тютюнових виробів та їх збуту на території Одеської області.

Встановлено, що ОСОБА_8 спільно з іншими невстановленими особами, у своїй злочинній діяльності використовує автомобіль марки «AUDI A6», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 ». За допомогою вказаного транспортного засобу спільно з іншими невстановленими особами, здійснює транспортування з метою збуту тютюнових виробів.

Надалі за адресою: АДРЕСА_1 за місцем проживання ОСОБА_8 03.11.2023 проведено обшук на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду міста Одеси у транспортному засобі марки «AUDI A6», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 », в ході якого виявлено та вилучено вищевказані предмети.

Окрім того, 03.11.2024 вищевказані предмети визнані речовими доказами та з метою забезпечення речового доказу, стороною обвинувачення подано до слідчого судді клопотанням про арешт майна.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що з огляду на наведені прокурором та встановлені досудовим розслідуванням обставини, враховуючи положення ч. 1 ст. 98 КПК України, вилучений транспортний засіб вилучене майно є речовим доказом у даному кримінальному провадженні, оскільки використовувався як засіб вчинення злочину та має суттєве значення для встановлення важливих обставин під час досудового розслідування.

На думку апеляційного суду, вказане авто має істотне значення для проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні за ч. 1 ст. 249 КК України, оскільки є знаряддям вчинення злочину, а тому з метою збереження речового доказу клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Також, матеріалами клопотання підтверджено, що в даному випадку мають місце відповідні ризики щодо майна, а саме можливості його приховування, пошкодження, знищення, відчуження, доведено необхідність виконання завдання арешту майна, а саме запобігання можливості таких ризиків.

Крім того, арешт майна у даному кримінальному провадженню є необхідним для забезпечення всебічності, повноти та об`єктивності дослідження усіх обставин кримінального провадження, тобто для забезпечення виконання завдань кримінального провадження, в тому числі підлягає спеціальній конфіскації у разі доведеності вини ОСОБА_8 .

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання в частині накладення арешту на транспортний засіб, слідчий суддя не дотримався вимог, передбачених ст. 172, 173 КПК України, належним чином не дослідив додані до клопотання матеріали кримінального провадження, не врахував правову підставу для його арешту та інші обставини провадження, а тому посилання прокурора в апеляційній скарзі з цього приводу є обґрунтованими.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження прав завданням кримінального провадження апеляційний суд не вбачає, оскільки обставини в кримінальному провадженні вимагають вжиття саме такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна.

Апеляційний суд визнає такими, що не ґрунтується на вимогах закону посилання слідчого судді, що транспортний засіб є майном, що не має відношення до предмету розслідування кримінального провадження.

Наведене твердження слідчого судді є помилковим, оскільки таке не ґрунтується на матеріалах, доданих до клопотання та відомостях, викладених у ньому.

На переконання апеляційного суду, як клопотання прокурора, так і додані до нього матеріали сформовані відповідно до вимог КПК України та є достатніми для прийняття рішення.

Щодо доводів прокурора про накладення арешту на грошові кошти в сумі 75240 грн, то апеляційний суд вважає їх необґрунтованими, оскільки прокурором не надано доказів, що вони отримані внаслідок незаконного продажу підакцизних товарів.

Таким чином, слідчий суддя при розгляді клопотання не в повному обсязі з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, ухвала слідчого судді скасуванню в частині відмови у задоволені клопотання про накладення арешту на автомобіль марки «AUDI A6», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 » із ключем запалювання та свідоцтвом про реєстрацію т.з. з постановленням нової ухвали, якою накласти арешт на автомобіль марки «AUDI A6», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 », із ключем запалювання та свідоцтвом про реєстрацію т.з. із забороною відчуження, користування та розпорядження.

На думку колегії суддів, такі види обтяження будуть достатніми для сприяння завданням арешту майна у кримінальному провадженні та відповідатимуть вимогам охорони фундаментальних прав інших осіб. Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, стороною захисту не надано та колегією суддів не встановлено.

Згідно ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін; скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З урахуванням указаних обставин та з метою уникнення негативних наслідків, які можуть перешкодити проведенню всебічного та повного досудового розслідування, з метою запобігання можливості приховування, знищення, втрати, пошкодження майна в даному кримінальному провадженні, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст. 132, 170-173 КПК України, клопотання прокурора про накладення арешту на майно підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 170-173, 376, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2023 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000053, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 28.09.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 199, ч. 1 ст. 204, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 204 КК України скасувати в частині відмови у задоволені клопотання про накладення арешту на транспортний засіб марки «AUDI A6», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 » із ключем запалювання та свідоцтвом про реєстрацію т.з. та постановити нову ухвалу в цій частині.

Накласти арешт на автомобіль марки «AUDI A6», VIN « НОМЕР_1 », д.н.з. « НОМЕР_2 », із ключем запалювання та свідоцтвом про реєстрацію т.з. із забороною відчуження, користування та розпорядження.

В частині відмови прокурору у задоволені клопотання про арешт грошових коштів в сумі 75240 грн залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4