Справа № 727/1995/24
Провадження № 1-кп/727/218/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 квітня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів Шевченківського районного суду м. Чернівці у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернівці заяву обвинуваченого ОСОБА_5 про скасування заходів безпеки у кримінальному провадженні №00000125 від 17.01.2024 відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 255, ч. 1 ст. 263 КК України,

за участю сторін кримінального провадження та учасників судового провадження:

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_5 ,

за участю захисників обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

УСТАНОВИЛА:

В провадженні Шевченківського районного суду м. Чернівці знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №00000125 від 17.01.2024 відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 255, ч. 1 ст. 263 КК України.

05 квітня 2024 року обвинуваченим ОСОБА_5 подано заяву про скасування заходів безпеки, що застосовані до нього на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.03.2024 у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 255, ч. 1 ст. 263 КК України.

На обґрунтування клопотання зазначив, що ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.03.2024 року в справі № 727/1995/24 стосовно нього обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів терміном до 05 травня 2024 року включно.

При цьому судом в наведеній ухвалі не зазначена установа для тримання осіб, які перебувають під вартою.

При цьому він мав був переведений до слідчого ізолятора Державної кримінально-виконавчої служби України, чого зроблено не було.

В силу вимог ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Як вбачається з аналізу вказаної норми Закону, Ізолятор тимчасового тримання не входить до переліку установ для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою. Потреби у проведенні слідчих дій немає, оскільки здійснюється судовий розгляд кримінального провадження відносно нього.

Досудове розслідування стосовно нього вже закінчено і орган досудового розслідування не має право проводити з ним будь-яких слідчих дій, тому утримувати його в ізоляторі тимчасового тримання є протиправним.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.03.2024 року в справі № 727/1995/24 стосовно нього, без його згоди та всупереч його позиції, про що він категорично заперечував проти цього, до його примусово було застосовного заходи безпеки шляхом утримання його в Ізоляторі тимчасового тримання № 1 (м. Чернівці) ГУНП в Чернівецькій області на період дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно його до 05 травня 2024 року включно, а також заборонено надавати будь-яку інформацію щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стороннім особам.

Вважає такі дії суду протиправними, що прямо суперечать ст. 9 КПК України, п. 4. Закону України «Про попереднє ув`язнення» та Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», а вжиті Шевченківським судом м. Чернівці заходи безпеки щодо нього безпідставними та такими, що підлягають скасуванню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб які беруть участь у кримінальному судочинстві», право на забезпечення безпеки шляхом застосування заходів, зазначених у статтях 1 і 7 цього Закону, за наявності відповідних підстав має в тому числі обвинувачений. Тобто в законі йде мова про право обвинувачуваного щодо вжиття до нього заходів безпеки, а не обов`язок суду вживати такі заходи.

Наказом Міністерства внутрішніх справ № 777 від 25.09.2023, зареєстрований у МЮУ 24 листопада 2023 за № 2034/41090 затверджено: 1) Інструкцію із забезпечення режиму тримання та охорони осіб, які утримуються в ізоляторах тимчасового тримання Національної поліції України.

Відповідно до розділу II. Організація діяльності ІТТ «Інструкції із забезпечення режиму тримання та охорони осіб, які утримуються в ізоляторах тимчасового тримання Національної поліції України», частини 1. в ІТТ утримуються особи, пункту 4 - стосовно яких як запобіжний захід обрано взяття під варту, у разі відсутності можливості здійснити конвоювання особи до слідчого ізолятора Державної кримінально-виконавчої служби України (далі - СІЗО), до передачі конвою для перевезення до СІЗО; у разі необхідності проведення слідчих (розшукових) дій, а також у разі наявності рішення компетентного органу іноземної держави про взяття особи під варту або призначення їй покарання у виді позбавлення волі не більше трьох діб.

Слід також зазначити, що постановляючи ухвалу про застосування до нього заходів безпеки, Шевченківський районний суд чомусь, як на аргумент примусового застосування до нього заходів безпеки, посилається на наступний аргумент - «враховуючи рапорт від 01.03.2024 головного оперуповноваженого Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, суд погоджується з доводами сторони обвинувачення, що на даний час існує наявність ризику загрози небезпеки життю та здоров`ю обвинуваченого ОСОБА_5 у разі його утримання в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор». Вказаний рапорт є нічим невмотивованим і спрямований на створення штучних підстав для незаконного і необґрунтованого тримання його в структурі підпорядкованій Нацполіції, а не Міністерству Юстиції, як того вимагає закон, з тим, щоби здійснювати на нього протиправний тиск і психологічний вплив, зокрема шляхом його одиночного тримання під вартою, що згідно з міжнародно-правовими стандартами прирівнюється до катування та нелюдського ставлення до людини.

Підставою для ухвалення постанови про застосування заходів безпеки є поза процесуальний документ - рапорт о/y органу поліції, який судом в присутності сторін не досліджувався. Слід зазначити, що вказаний рапорт стосувався його утримання в ITT ГУНП м. Києва, а не ГУНП в Чернівецькій області.

Також, слід зазначити, що як рапорт, так і ухвала суду містять в собі загальні фрази на зразок «є підстави вважати», «з оперативної інформації стало відомо».

При цьому суд не дає оцінку, саме в чому є небезпека для нього і чим це доводиться, окрім рапорту.

Суд захищаючи його на прохання прокурора, поміщає його до ITT, де відсутня медична частина та бомбосховище, а отже фактично піддає його небезпеці.

Тримання обвинувачуваних в ITT під штучно вигаданими заходами безпеки є незаконними. Це можна розцінювати тільки як тортури та порушення основних конституційних прав і свобод людини.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений; жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За приписами ст. 7 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на засадах, в тому числі, верховенства права, згідно з якою людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, законності, згідно з якою під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, а також забезпечення права на свободу та особисту недоторканність, згідно з якою ніхто не може триматися під вартою, бути затриманим або обмеженим у здійсненні права на вільне пересування в інший спосіб через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення інакше як на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом.

Згідно з статтею 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Відповідно до пункту А частини 2 ст. 21 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб які беруть участь у кримінальному судочинстві», однією з підстав для скасування вжитих заходів безпеки є заява учасника кримінального судочинства, члена його сім`ї або близького родича, щодо якого були застосовані заходи безпеки.

Слід зазначити, що Законом «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві» не передбачено механізму, за яким заява про скасування заходів безпеки які застосовані - може бути відхилена, оскільки така процедура відсутня і імперативно в законі зазначено, якщо поступила заява про скасування заходів безпеки, вона має бути задоволена. Оскільки примусове застосування заходів безпеки до нього прирівнюється до катування та нелюдського становища до обвинувачуваного.

На підставі викладеного, просив суд невідкладно розглянути заяву про скасування щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заходів безпеки які полягають в утриманні його в Ізоляторі тимчасового тримання № 1 (м. Чернівці) ГУНП в Чернівецькій області на період дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно останнього до 05 травня 2024 року включно.

Перевести ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з Ізолятора тимчасового тримання № 1 (м. Чернівці) ГУНП в Чернівецькій області до ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор».

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтримав заяву про скасування заходів безпеки та просив скасувати їх.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 заперечував проти заяви обвинуваченого ОСОБА_5 про скасування заходів безпеки з підстав того, що в ідносно ОСОБА_5 , слідчими суддями Печерського районного суду м. Києва застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Водночас, ОСОБА_5 під час досудового розслідування було поміщено до ІТТ ГУНП у м. Києві, оскільки слідчим застосовано заходи безпеки. 26.02.2024 до Шевченківського районного суду м. Чернівці передано обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000125, у результаті чого, ОСОБА_5 підлягав переведенню під варту до ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор».

Водночас, до Офісу Генерального прокурора надійшов рапорт від оперативних співробітників ДСР НП України, про те, що ОСОБА_5 , загрожує небезпека життю та здоров`ю під час перебування в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор», у зв`язку із чим, є необхідність у застосуванні заходів безпеки щодо останнього, в порядку вимог Закону України «Про забезпечення безпеки осіб які беруть участь у кримінальному судочинстві» від 23.12.1993.

Також, у даному рапорті зазначено про доцільність утримання обвинуваченого ОСОБА_5 в умовах ІТТ ГУНП в Чернівецькій області.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб які беруть участь у кримінальному судочинстві» право на забезпечення безпеки шляхом застосування заходів, зазначених у статтях 1 і 7 цього Закону, за наявності відповідних підстав має в тому числі обвинувачений.

Частиною 2 ст. 3 вказаного Закону визначено, що рішення про застосування заходів безпеки приймається слідчим, дізнавачем, прокурором, судом, у провадженні яких знаходяться кримінальні провадження щодо кримінальних правопорушень, у розслідуванні чи судовому розгляді яких брали або беруть участь особи, зазначені у статті 2 цього Закону, а також органом (підрозділом), що здійснює оперативно-розшукову діяльність, щодо осіб, які брали участь або сприяли виявленню, попередженню, припиненню кримінальних правопорушень.

Статтею 19 Закону визначено, що безпека осіб, які перебувають в установах виконання покарань чи слідчих ізоляторах або у місцях із спеціальним режимом тримання, забезпечується заходами, зазначеними у статтях 8, 11, 15, 16 цього Закону, за винятками, що випливають з вимог режиму їх тримання. Додатково до них можуть застосовуватися також заходи щодо переведення до іншої установи виконання покарань чи слідчого ізолятора або в інше місце із спеціальним режимом тримання.

Приводом для вжиття заходів забезпечення безпеки учасників кримінального судочинства, членів їх сімей та близьких родичів може бути в тому числі отримання оперативної та іншої інформації про наявність загрози життю, здоров`ю, житлу і майну зазначених осіб.

Враховуючи викладені обставини, Шевченківським районним судом м. Чернівці на підставі клопотання прокурора застосовано заходи безпеки щодо обвинуваченого ОСОБА_5 .

Вказана ухвала суду є законною, обґрунтованою, відповідає вимогам в тому числі Закону України «Про забезпечення безпеки осіб які беруть участь у кримінальному судочинстві», від 23.12.1993, отже підстав для її скасування на теперішній час не вбачається, оскільки не отримано інформації про те, що небезпека минула.

Також, необхідно звернути увагу на те, що статтею 1 вказаного Закону визначено, що забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві полягає у виявленні, попередженні, припиненні, розкритті або розслідуванні кримінальних правопорушень, а також у судовому розгляді кримінальних проваджень, - це здійснення правоохоронними органами правових, організаційно-технічних та інших заходів, спрямованих на захист життя, житла, здоров`я та майна цих осіб від протиправних посягань, з метою створення необхідних умов для належного відправлення правосуддя.

Види заходів забезпечення безпеки осіб, які перебувають в установах виконання покарань чи слідчих ізоляторах або у місцях із спеціальним режимом тримання визначає стаття 19 Закону № 3782-ХІІ, якою, зокрема, передбачено, що до таких осіб додатково можуть застосовуватися такі заходи як переведення до іншої установи виконання покарань чи слідчого ізолятора або в інше місце із спеціальним режимом тримання та окреме тримання.

До місць із спеціальним режимом тримання відносяться в тому числі і Ізолятори тимчасового тримання Національної поліції України.

З викладеного вбачається, що після отримання з будь-якого джерела, визначеного Законом, інформації про наявність загрози життю та здоров`ю в тому числі обвинуваченого, правоохоронні органи та суд зобов`язані вжити необхідних заходів реагування.

В даному випадку, обвинувачений може і не знати достеменно про наявність таких загроз з боку третіх осіб.

Щодо посилань обвинуваченого у його заяві про начебто застосування до нього тиску та впливу під час здійснення заходів безпеки, необхідно зазначити, що конкретних даних та обставин цього ним у заяві не наведено. Обвинувачений лише обмежився загальними фразами на підтвердження своїх припущень.

Також, хибним є зазначення обвинуваченим у своїй заяві про підстави для застосування заходів безпеки. Так, відповідно до Закону (пункт в частини 2 ст. 20) приводом для вжиття заходів забезпечення безпеки учасників кримінального судочинства, членів їх сімей та близьких родичів може бути серед іншого отримання оперативної та іншої інформації про наявність загрози життю, здоров`ю, житлу і майну зазначених осіб.

Так, отримана оперативна інформація ДСР НПУ була у належний спосіб оформлена та скерована супровідним листом на адресу Офісу Генерального прокурора. Оперативна інформація стосувалася утримання обвинуваченого саме в ІТТ ГУНП в Чернівецькій області.

Окрім того, слід зазначити, що обвинувачений у своїй заяві навмисно вводить суд в оману, в частині тверджень про НЕ дослідження вказаних документів сторонами та судом безпосередньо перед прийняттям рішення.

Так, у судовому засіданні 07.03.2024 прокурором долучено усі необхідні документи до клопотання про застосування заходів безпеки, судом поставлено на обговорення вказане клопотання та надано стороні захисту можливість ознайомитись з ним і висловити свою позицію. Вказані відомості підтверджуються журналом судового засідання та матеріалами судової справи.

З урахуванням викладеного, просив суд відмовити у задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_5 про скасування заходів безпеки у кримінальному провадженні № 0000125.

В судовому засіданні захисники обвинуваченого ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підтримали заяву обвинуваченого ОСОБА_5 про скасування заходів безпеки та просили суд скасувати заходи безпеки, що застосовані до обвинуваченого на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.03.2024 у даному кримінальному провадженні.

Заслухавши захисника та обвинуваченого, розглянувши подану заяву, вислухавши думку прокуроразахисника, колегія суддів доходить наступного висновку.

На підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Чернівці від 07.03.2024 клопотання прокурора про застосування заходів безпеки щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , судом постановлено задовольнити та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заходи безпеки та утримувати його в Ізоляторі тимчасового тримання № 1 (м. Чернівці) ГУНП в Чернівецькій області на період дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно останнього до 05 травня 2024 року включно, а також заборонити надавати будь-яку інформацію щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стороннім особам.

Слідчими суддями Печерського районного суду м. Києва відносно ОСОБА_5 , було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою в умовах утримання в ДУ «Київський слідчий ізолятор» та останнього, який рахувався за ГСУ НП України, було поміщено до ІТТ ГУНП у м. Києві, оскільки застосовано заходи безпеки.

26.02.2024 до Шевченківського районного суду м. Чернівці передано обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000125, у результаті чого доцільним було переведення обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою до ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор».

Водночас, до Офісу Генерального прокурора надійшов рапорт від оперативних співробітників ДСР НП України, про те, що ОСОБА_5 , загрожує небезпека життю та здоров`ю під час перебування в ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор», у зв`язку із чим, є необхідність у застосуванні заходів безпеки щодо останнього, в порядку вимог Закону України «Про забезпечення безпеки осіб які беруть участь у кримінальному судочинстві» від 23.12.1993.

Також, у даному рапорті зазначено про доцільність утримання обвинуваченого ОСОБА_5 в умовах ІТТ ГУНП в Чернівецькій області.

Так, згідно з рапортом від 01.03.2024 головного оперуповноваженого Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України, оперативними працівниками Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України отримано оперативну інформацію з приводу того, що ОСОБА_5 в умовах Киїівського слідчого ізолятору №13 загрожує небезпека життю та здоров`ю, в результаті чого та на підставі постанови слідчого ГСУ НП України, відносно ОСОБА_5 застосовано заходи безпеки з утримання у мовах ІТТ ГУНП у м. Києві в строк до 22.03.2024. 26.04.2024 до Шевченківського районного суду м. Чернівці передано обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 в рамках кримінального провадження №0000125, в результаті чого ОСОБА_5 підлягає переведенню під варту до ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор». 29.02.2024 оперативними працівниками Департаменту стратегічних розслідувань Національної поліції України отримано оперативну інформацію з приводу того, що ОСОБА_5 в умовах утримання ДУ «Чернівецький слідчий ізолятор» загрожує небезпека життю та здоров`ю.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб які беруть участь у кримінальному судочинстві», право на забезпечення безпеки шляхом застосування заходів, зазначених у статтях 1 і 7 цього Закону, за наявності відповідних підстав має в тому числі обвинувачений.

Відповідно до п. а) ч. 1 ст. 19 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб які беруть участь у кримінальному судочинстві», безпека осіб, які перебувають в установах виконання покарань чи слідчих ізоляторах або у місцях із спеціальним режимом тримання, забезпечується заходами, зазначеними у статтях 8, 11, 15, 16 цього Закону, за винятками, що випливають з вимог режиму їх тримання. Додатково до них можуть застосовуватися також такі заходи переведення до іншої установи виконання покарань чи слідчого ізолятора або в інше місце із спеціальним режимом тримання.

Приводом для вжиття заходів забезпечення безпеки учасників кримінального судочинства, членів їх сімей та близьких родичів може бути в тому числі отримання оперативної та іншої інформації про наявність загрози життю, здоров`ю, житлу і майну зазначених осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб які беруть участь у кримінальному судочинстві», підставою для вжиття заходів забезпечення безпеки осіб, зазначених у статті 2 цього Закону, є дані, що свідчать про наявність реальної загрози їх життю, здоров`ю, житлу і майну.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб які беруть участь у кримінальному судочинстві», заходи щодо безпеки осіб, взятих під захист, застосовуються тільки за наявності підстав, зазначених у статті 20 цього Закону. Порядок здійснення заходів безпеки визначається цим Законом, іншими актами законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб які беруть участь у кримінальному судочинстві», орган, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчий, дізнавач, прокурор, слідчий суддя, суд, одержавши заяву або повідомлення про загрозу безпеці особи, зазначеної у статті 2 цього Закону, зобов`язані перевірити цю заяву (повідомлення) і в строк не більше трьох діб, а у невідкладних випадках - негайно прийняти рішення про застосування або про відмову у застосуванні заходів безпеки. На своє рішення вони приймають мотивовану постанову чи ухвалу і передають її для виконання органу, на який покладено здійснення заходів безпеки. Ця постанова чи ухвала є обов`язковою для виконання вказаними органами.

Так, відповідно до ухвали суду, підставами для застосування заходів безпеки відносно обвинуваченого було існування оперативної інформації що, у випадку утримання обвинуваченого ОСОБА_5 в умовах ДУ «Чернівецькій слідчий ізолятор», життю та здоров`ю останнього загрожує небезпека.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб які беруть участь у кримінальному судочинстві», забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві, тобто у виявленні, попередженні, припиненні, розкритті або розслідуванні кримінальних правопорушень, а також у судовому розгляді кримінальних проваджень, - це здійснення правоохоронними органами правових, організаційно-технічних та інших заходів, спрямованих на захист життя, житла, здоров`я та майна цих осіб від протиправних посягань, з метою створення необхідних умов для належного відправлення правосуддя.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб які беруть участь у кримінальному судочинстві», рішення про застосування заходів безпеки приймається слідчим, дізнавачем, прокурором, судом, у провадженні яких знаходяться кримінальні провадження щодо кримінальних правопорушень, у розслідуванні чи судовому розгляді яких брали або беруть участь особи, зазначені у статті 2 цього Закону, а також органом (підрозділом), що здійснює оперативно-розшукову діяльність, щодо осіб, які брали участь або сприяли виявленню, попередженню, припиненню кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», підставою для скасування заходів безпеки, що здійснюються відповідно до цього Закону, може бути: а) закінчення строку конкретного заходу безпеки; б) усунення загрози життю, здоров`ю, житлу і майну осіб, взятих під захист; в) систематичне невиконання особою, взятою під захист, законних вимог органів, що забезпечують безпеку, якщо ця особа письмово була попереджена про можливість такого скасування.

Приводом для скасування заходів забезпечення безпеки учасників кримінального судочинства, членів їх сімей та близьких родичів може бути: а) заява учасника кримінального судочинства, члена його сім`ї або близького родича, щодо якого були застосовані заходи безпеки; б) отримання достовірної інформації про усунення загрози життю, здоров`ю, житлу і майну зазначених осіб.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», за наявності підстав для скасування заходів забезпечення безпеки органом, який здійснює оперативно-розшукову діяльність, слідчим, дізнавачем, прокурором, слідчим суддею, судом виноситься мотивована постанова чи ухвала про їх скасування, яка письмово доводиться до відома особи, зазначеної у статті 2 цього Закону.

Разом з тим, суду не надано жодного доказу та не наведено підстав, які б підтверджували отримання достовірної інформації про усунення загрози життю, здоров`ю, житлу і майну ОСОБА_5 .

Водночас, суд погоджується з доводами прокурора, що до місць із спеціальним режимом тримання відносяться в тому числі і Ізолятори тимчасового тримання Національної поліції України.

Також є доречним зауваження прокурора, що обвинувачений може і не знати достеменно про наявність таких загроз з боку третіх осіб.

Колегія суддів погоджується з стороною обвинувачення і в частині щодо посилань обвинуваченого у його заяві про начебто застосування до нього тиску та впливу під час здійснення заходів безпеки, необхідно зазначити, що конкретних даних та обставин цього ним у заяві не наведено. Обвинувачений лише обмежився загальними фразами на підтвердження своїх припущень.

Також, хибним є зазначення обвинуваченим у своїй заяві про підстави для застосування заходів безпеки. Так, відповідно до Закону (пункт в частини 2 ст. 20) приводом для вжиття заходів забезпечення безпеки учасників кримінального судочинства, членів їх сімей та близьких родичів може бути серед іншого отримання оперативної та іншої інформації про наявність загрози життю, здоров`ю, житлу і майну зазначених осіб.

Так, отримана оперативна інформація ДСР НПУ була у належний спосіб оформлена та скерована супровідним листом на адресу Офісу Генерального прокурора. Оперативна інформація стосувалася утримання обвинуваченого саме в ІТТ ГУНП в Чернівецькій області.

Також, щодо посилань обвинуваченого у своїй заяві про те, що судом не був досліджений рапорт не відповідає дійсності, адже, у судовому засіданні 07.03.2024 прокурором долучено усі необхідні документи до клопотання про застосування заходів безпеки, судом поставлено на обговорення вказане клопотання та надано стороні захисту можливість ознайомитись з ним і висловити свою позицію. Вказані відомості підтверджуються журналом судового засідання та матеріалами судової справи.

Стаття 2 Європейської конвенції з прав людини містить два матеріальні зобов`язання держави: загальне зобов`язання захистити право на життя за допомогою закону і заборону умисного заподіяння смерті, обмежене вичерпним переліком винятків (Boso проти Італії (dec.)). З огляду на основоположний характер, ця стаття містить також процесуальне зобов`язання здійснити ефективне розслідування заяв про порушення її матеріального аспекту (Armani Da Silva проти Сполученого Королівства [ВП], § 229).

Характер позитивних зобов`язань держави відповідно до ст. 2 § 1 примушує державу не лише утримуватись від умисного чи протиправного спричинення смерті, але й вживати необхідних заходів для захисту життя осіб, які перебувають під її юрисдикцією (Centre de ressources juridiques au nom de Valentin Campeanu проти Румунії [ВП], § 130). Загалом, це позитивне зобов`язання має дві складові: a) запровадити нормативно-правову базу і b) вживати практичних превентивних заходів.

Обсяг позитивних зобов`язань держави, що покладене статтею 2 на державу позитивне зобов`язання вживати необхідних заходів для захисту життя осіб, які перебувають під її юрисдикцією, застосовується у рамках будь-якої діяльності, незалежно від того, чи є вона публічною, якщо вона може стосуватись права на життя (Centre de ressources juridiques au nom de Valentin Campeanu проти Румунії [ВП], § 130).

Суд вирішував, що стаття 2 Конвенції за певних чітко визначених обставин породжує позитивне зобов`язання державних органів вживати практичних превентивних заходів, спрямованих на захист особи, життя якої опинилось під загрозою внаслідок злочинних діянь інших осіб (Osman проти Сполученого Королівства, § 115; Branko Tomasicм і Інші проти Хорватії, § 50).

Водночас, у подібних випадках зберігається покладене на державу зобов`язання вжити усіх необхідних заходів задля збереження життя осіб, які перебувають під її юрисдикцією (див., наприклад, мотивувальну частину в рішенні Gorovenky і Bugara проти України, §§ 31-40, а тим паче особи, яка перебувала під вартою (Paul і Audrey Edwards проти Сполученого Королівства, § 57).

У зв`язку з викладеним та з метою забезпечення обвинуваченому безпеки, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та невмотивованість поданої заяви, в зв`язку з чим заява ОСОБА_5 підлягає залишенню без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 315, 369-372 КПК України, Законом України «Про забезпечення безпеки осіб які беруть участь у кримінальному судочинстві» від 23.12.1993, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Заяву обвинуваченого ОСОБА_5 про скасування заходів безпеки у кримінальному провадженні №00000125 від 17.01.2024 відносно ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 28 ч. 2 ст. 121, ч. 4 ст. 28 ч. 4 ст. 189, ч. 2 ст. 255, ч. 1 ст. 263 КК України залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3