УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 939/813/23

провадження № 51 - 1805 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_4,

суддів ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_3, в інтересах засудженого ОСОБА_1 , на ухвалу Київського апеляційного суду від 5 лютого 2024 року,

встановив:

За вироком Бородянського районного суду Київської області від 31 жовтня

2023 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1,

засуджено за ч. 1 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 3 роки.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Суд першої інстанції встановив, що 12 лютого 2023 року близько 22:20

ОСОБА_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та керуючи автомобілем «Peugeotexpert» д.н.з. НОМЕР_1 під час руху по автодорозі Бишів - Феневичі в напрямку села Феневичі, неподалік села Шибене Бучанського району Київської області, в порушення вимог пунктів 2.3 б), 2.3 д) та 12.1 Правил дорожнього руху, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечну швидкість руху транспортного засобу, щоб мати змогу контролювати його рух, і не впоравшись з керуванням автомобіля виїхав на праве узбіччя (відносно напрямку його руху), де допустив перекидання транспортного засобу, унаслідок чого пасажир автомобіля ОСОБА_2 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження.

При перегляді вироку Київський апеляційний суд ухвалою від 5 лютого 2024 року залишив це рішення без змін.

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості

ОСОБА_1 у вчиненні злочину, порушує питання про зміну ухвали апеляційного суду через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Просить застосувати положення ст. 69 КК та призначити йому покарання не пов`язане із позбавленням волі. На думку захисника, при постановленні рішень суди першої та апеляційної інстанцій не взяли до уваги думку потерпілого, якому було відшкодовані завдані збитки та який не мав жодних претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_1

і просив призначити останньому покарання не пов`язане із позбавленням волі;

не в повній мірі зважили на особу останнього, зокрема на те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, а також на його позитивну характеристику; не навели належного обґрунтування наявності чи відсутності інших обставини, які пом`якшують покарання, таких як визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення;

не врахували обставин справи, що мають суттєве значення для призначення покарання, а саме емоційний стан засудженого та легку стадію сп`яніння під час вчинення злочину. З огляду на ці обставини вважає, що призначене

ОСОБА_1 покарання є явно несправедливим через суворість.

На обґрунтування своїх доводів захисник також посилається на практику суду касаційної інстанції у подібних, на його думку, правовідносинах, яка знайшла своє відображення у рішеннях цього суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають врахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Згідно зі ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання

й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину з урахуванням особи винного суд може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання,

не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Як убачається з доданого до касаційної скарги копії вироку місцевого суду, цей суд призначаючи ОСОБА_1 покарання, врахував, що він вчинив нетяжкий злочин, раніше не судимий, характеризується посередньо, не працює, що спростовує твердження захисника у касаційній скарзі про неврахування судом даних про особу засудженого. Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав щире каяття засудженого у вчиненому.

З урахуванням вищенаведеного місцевий суд призначив ОСОБА_1 покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК, а також обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на мінімальний строк, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК.

Водночас суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування положень

ст. 69 КК.

Суд першої інстанції дотримався приписів статей 50, 65 КК. Призначене

ОСОБА_1 покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

При перегляді вироку апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції щодо виду й розміру покарання, призначеного ОСОБА_1

за вчинений злочин, вказавши, що воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК

та є необхідним і достатнім для його виправлення, попередження нових кримінальних правопорушень і домірним скоєному.

Водночас цей суд спростував твердження захисника щодо неврахування місцевим судом при призначенні покарання такої обставини, як активне сприяння розкриттю злочину, вказавши, що не було встановлено будь-яких ініціативних дій засудженого, що свідчили б про його активне сприяння розкриттю злочину,

а визнання своєї вини та надання у суді правдивих показань не свідчить про наявність такої обставини.

Апеляційний суд, зваживши на встановлені місцевим судом обставини справи, дані щодо особи обвинуваченого, позицію потерпілого, наявність обставини, що пом`якшує покарання - щире каяття, та спростувавши твердження захисника щодо наявності у цьому кримінальному провадженні такої обставини, як активне сприяння розкриттю злочину, також не знайшов підстав для застосування положень ст. 69 КК.

Враховуючи наведене, підстав стверджувати про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій закону України про кримінальну відповідальність та призначення засудженому, на думку захисника, надмірного

і явно несправедливого покарання, колегія суддів не знаходить.

Що стосується доводу касаційної скарги захисника про неврахування судами думки потерпілого при призначенні покарання, то колегія суддів зазначає, що така думка дійсно може враховуватися, однак не є вирішальною, з огляду на суспільну небезпечність цього кримінального правопорушення, оскільки водій

у стані алкогольного сп`яніння становить загрозу для життя та здоров`я не тільки пасажирів, а й інших учасників дорожнього руху, пішоходів, велосипедистів, водіїв та пасажирів інших транспортних засобів та інше.

До того ж, керування в стані алкогольного чи іншого сп`яніння є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху, а тому емоційний стан засудженого та його перебування в легкій стадії сп`яніння під час вчинення кримінального правопорушення, про що зазначає захисник у касаційній скарзі, жодним чином не знижують ступінь тяжкості вчиненого та не є підставами для застосування до нього положень ст. 69 КК.

Також захисник вказує на те, що суди першої та апеляційної інстанцій залишили поза увагою добровільне відшкодування засудженим матеріальних збитків потерпілому, однак жодного документу на підтвердження цього останній до касаційної скарги не долучив і не зазначив чи були надані такі докази суду, як і не вказав яким чином ця обставина істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

До того ж, відсутність у потерпілого претензій матеріального характеру до засудженого автоматично не свідчить про добровільне відшкодування ним завданої шкоди.

Верховний Суд у своїх рішеннях, які стосувалися питання правильності застосування положень ст. 69 КК, неодноразово вказував на те, що ч. 1 ст. 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: 1) вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; 2) істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Разом із тим, як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, судами першої та апеляційної інстанцій встановлено наявність у справі однієї пом`якшуючої покарання обставини - щире каяття. При цьому визнання вини

є однією з основних складових щирого каяття.

Водночас апеляційний суд спростував твердження захисника про наявність ще однієї обставини, яка, на його думку, пом`якшує покарання - активне сприяння розкриттю злочину.

Тому враховуючи умови, передбачені ст. 69 КК, щодо кількості пом`якшуючих покарання обставин для можливості застосування судами положень цієї статті при призначенні покарання, підстав для застосування даної норми у кримінальному провадженні немає.

З огляду на викладене, твердження сторони захисту в касаційній скарзі, які фактично зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не в повній мірі врахували обставини, які, на думку захисника, є достатніми для застосування положень ст. 69 КК і, відповідно, пом`якшення призначеного засудженому основного покарання не є слушними.

Призначене ОСОБА_1 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК

і за своїм видом та розміром є пропорційним й співмірним вчиненому, а також необхідним і достатнім для виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів.

Водночас питання, пов`язані із застосуванням положень ст. 69 КК та відповідно пом`якшення, у даному випадку, засудженому призначеного покарання відноситься до дискреційних повноважень суду, а тому посилання у касаційній скарзі на правові позиції касаційного суду в такому випадку, колегія суддів вважає безпідставними.

Таким чином, зміст касаційної скарги та наведені в ній доводи не дають підстав для її задоволення, а тому колегія суддів вважає необхідним відмовити у відкритті касаційного провадження відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428, 441 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_3 на ухвалу Київського апеляційного суду від 5 лютого 2024 року щодо засудженого ОСОБА_1 через відсутність підстав для її задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6