Справа № 541/2563/21
Провадження № 1-кс/541/194/2024
У Х В А Л А

26 лютого 2024 рокум. Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі :

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

представника потерпілого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Миргороді скаргу потерпілого ОСОБА_5 подану його представником адвокатом ОСОБА_4 на постанову дізнавача сектору дізнання Миргородського РВП ГУНП у Полтавській області ОСОБА_6 по об`єднаному кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР № 0000401,

в с т а н о в и в :

19 лютого 2024 року до слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області з відповідною скаргою звернувся представник потерпілого ОСОБА_5 , адвокат ОСОБА_4 .. В обґрунтування скарги зазначив, що в провадженні Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області перебувають матеріали досудового розслідування № 0000401. В рамках відповідного провадження, адвокатом ОСОБА_4 було подано клопотання до дізнавача про призначення судово-психологічної експертизи щодо потерпілого ОСОБА_5 . За наслідками розгляду клопотання старший дізнавач ОСОБА_6 відмовив у задоволенні клопотання з підстав того, що психологічний стан ОСОБА_5 не є предметом доказування у вказаному кримінальному провадженні. Адвокат ОСОБА_4 вважає постанову незаконною, у зв`язку з чим звернувся зі скаргою.

Ухвалою слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 20.02.2024 року відкрито провадження за скаргою.

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_4 вимоги скарги підтримав та прохав задовольнити.

Старший дізнавач Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомляв.

Заслухавши пояснення представника потерпілого, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

За змістом п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Проведення експертизи являється однією із слідчих дій, котра включена до Глави 20 «Слідчі (розшукові) дії» КПК України.

Як вбачається з постанови старшого дізнавача ОСОБА_6 , на його розгляді перебувало клопотання адвоката ОСОБА_4 , що було подане в інтересах потерпілого ОСОБА_5 . За наслідками розгляду у задоволенні клопотання відмовлено, про що винесено відповідну постанову. Підставою у відмові клопотання слугувало те, що психологічний стан ОСОБА_5 не є предметом доказування у даному кримінальному провадженні.

Надаючи оцінку встановленим обставинам слідчий суддя зауважує наступне.

Так, за ч.1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

За змістом ч.ч.1,2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого. Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає.

Згідно з ч.1 ст. 93 КПК України, потерпілий належить до кола суб`єктів, котрі можуть збирання докази.

У відповідності до ч.3 ст. 93 КПК України, потерпілий здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів.

Досудове слідство здійснюється щодо подій, кваліфікованих за ст.ст. 125 ч.2 та 162 ч.1 КК України

Згідно ч.2 ст. 125 КК України, кримінальна відповідальність наступає в разі умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності. Оскільки безпосереднім об`єктом посягання являється здоров`я потерпілого, тому доказуванню підлягає саме наявність тілесних ушкоджень відповідного ступеню тяжкості, що узгоджується з процесуальним обов`язком дізнавача провести експертизу на підставі п.2 ч.2 ст. 242 КПК України. Наявність моральної шкоди не є кваліфікуючою обставиною відповідного правопорушення та і взагалі така шкода може не виникнути.

Аналогічні висновки стосуються і діяння за ч.1 ст. 162 КК України, де основним об`єктом являється право особи на недоторканність житла.

Обов`язок по доведенню наявності моральної шкоди, в силу ст. 92 КПК України, лежить на потерпілому, якому КПК України надає повноваження самостійно здобути висновок експерта (в даному випадку судово-психологічна експертиза), в порядку самозвернення до експертної установи, який в подальшому, на підставі п. 3 ч.1 ст. 56 КПК України, можливо подавати дізнавачу, прокурору, слідчому судді чи суду.

Слідчий суддя вважає невиправданим бажання потерпілого перекласти свій процесуальний обов`язок на сторону обвинувачення.

На переконання слідчого судді доводи скарги не спростовують висновків дізнавача, викладених у постанові від 14.02.2024 року, а тому у задоволенні скарги слід відмовити.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 303-309 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Відмовити у задоволенні скарги поданої представником потерпілого ОСОБА_5 адвокатом ОСОБА_4 на постанову старшого дізнавача сектору дізнання Миргородського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_6 від 14 лютого 2024 року в об`єднаному кримінальному провадженні № 0000401 щодо відмови у задоволенні клопотання про призначення та проведення судово-психологічної експертизи потерпілого ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Повний текст ухвали виготовлено 27.02.2024

Слідчий суддяОСОБА_1