ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 529/239/23 Номер провадження 11-кп/814/722/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем - ОСОБА_5 ,

за участі прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001491 за апеляційною скаргою прокурора Дворічанського відділу Куп`янської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 на вирок Диканського районного суду Полтавської області від 04 квітня 2023 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Зорянське Шевченківського району Харківської області, із середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 186 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнений від призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

01 грудня 2022 року, близько 08 год. 00 хв., ОСОБА_8 , в умовах воєнного стану, перебуваючи у приміщенні кухні будинку АДРЕСА_2 , виявив гаманець з грошовими коштами в сумі 1500 грн., що належать ОСОБА_10 , та намагався таємно їх викрасти, однак був виявлений свідком ОСОБА_11 . Після цього, усвідомлюючи, що його дії є очевидними для вказаної особи, не реагуючи на зауваження ОСОБА_11 , відкрито взяв із гаманця грошові кошти у сумі 1 500 грн. та поклав їх до кишені своїх штанів, таким чином відкрито заволодівши коштами та спричинивши потерпілій майнової шкоди на вказану суму.

Після цього ОСОБА_8 намагався покинути місце вчинення злочину з викраденими коштами, однак, не зміг цього зробити, оскільки був зупинений свідком ОСОБА_11 .

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням закону, який не підлягає застосуванню - ст.ст. 69, 75 КК України та невідповідністю призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням ст.69-1 КК України у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі.

Вважає безпідставним визнанням судом обставинами, що пом`якшують покарання, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність претензій з боку потерпілої, оскільки обвинувачений ніяким чином не сприяв розкриттю злочину, а матеріальні збитки були відшкодовані потерпілій шляхом повернення працівниками поліції вилучених у ОСОБА_8 грошових коштів. Також вважає необґрунтованим визнання обставиною, що істотно знижує ступінь небезпеки вчиненого злочину, невелику вартість викраденого, оскільки в умовах воєнного стану обвинувачений викрав не предмет першої необхідності, а саме грошові кошти. Тому вважає що були відсутні підстави для застосування ст.69 КК України та звільнення від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України.

Разом з тим, з огляду на щире каяття обвинуваченого та визнання вини, відсутність обставин, що обтяжують покарання, просить при призначенні покарання застосувати положення ст.69-1 КК України

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку поданої апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які просили вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За змістом Постанови колегії суддів Першої судової палати Касаційного ВС від 21 січня 2021 року у справі № 165/2663/19, вирок місцевого суду, ухвалений в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, може бути переглянутий в апеляційному порядку щодо неправильної кваліфікації дій обвинуваченої особи.

Висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні відкритого викрадення чужого майна ніким із учасників провадження не оспорюється, докази стосовно фактичних обставин кримінального провадження місцевим судом на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України не досліджувались.

Разом з тим, фактичні обставини кримінального правопорушення, викладені у обвинувальному акті від 10.02.2023 щодо ОСОБА_8 , та формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, свідчать про те, що кримінальне правопорушення обвинуваченим не було доведено до кінця з причин, які не залежали від волі ОСОБА_8 , оскільки обвинувачений на місці вчинення злочину був зупинений свідком ОСОБА_11 .

Показання обвинуваченого щодо обставин вчинення злочину та його припинення свідком ОСОБА_11 повністю узгоджуються з обставинами, викладеними у обвинувальному акті та у вироку.

Тому колегія суддів дійшла висновку, що дії обвинуваченого необхідно кваліфікувати ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, як закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.

При цьому, всупереч доводам прокурора у судовому засіданні під час апеляційного розгляду, для такої перекваліфікації дослідження доказів не потрібне, оскільки в даному випадку місцевим судом при кваліфікації дій обвинуваченого не було допущено істотних порушень вимог КПК України, а було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме - не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст.ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким, конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, вчиненого в умовах воєнного стану; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, задовільно характеризується, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та перебуває у лікаря-психіатра; обставини, що пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне визнання вини; відсутність обставин, що обтяжують покарання; відсутність тяжких наслідків, відшкодування матеріальних збитків потерпілій шляхом повернення грошових коштів та відсутність претензій з її сторони.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, його психічний стан здоров`я, відсутність тяжких наслідків, відшкодування матеріальних збитків шляхом повернення грошових коштів потерпілій та відсутність претензій з її сторони, при наявності обставин, що пом`якшують покарання і суттєво знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, місцевий суд правильно дійшов висновку про наявність підстав для призначення покарання у вигляді позбавлення волі із застосуванням ст. 69 КК України, та призначив обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч. 4 ст. 186 КК України.

Твердження прокурора про безпідставне визнання обставиною, що пом`якшує покарання, активне сприяння розкриттю злочину, є необґрунтованими. Так, обвинувачений як під час досудового розслідування, так і в суді надавав щирі та детальні показання щодо обставин злочину, які повністю узгоджуються з викладеними у обвинувальному акті, а тому суд обґрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує покарання, активне сприяння розкриттю злочину.

Разом з тим, колегія приходить до висновку, що доводи прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_8 покарання, а саме - застосування закону, який не підлягає застосуванню - ст. 75 КК України, є слушними.

Приймаючи рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, суд не врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий злочин, а саме відкрито заволодів грошовими коштами потерпілої в умовах воєнного стану, на території, наближеній до зони бойових дій.

На думку колегії суддів всі наведені дані про особу обвинуваченого та обставини, які визнані такими, що пом`якшують покарання і були враховані судом, у цьому випадку не є такими, які б свідчили про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, висновки суду про можливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням суперечать принципу справедливості покарання і не відповідають його меті - виправлення засудженого та запобігання скоєнню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, на підставі ч. 1 ст. 413 цього Кодексу, є, зокрема, застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок, зокрема, у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

З урахуванням викладеного, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині кваліфікації дій обвинуваченого та призначеного покарання з ухваленням в цій частині нового вироку, а апеляційна скарга прокурора - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Диканського районного суду Полтавської області від 04 квітня 2023 року, щодо ОСОБА_8 в частині кваліфікації дій обвинуваченого та призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту затримання.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4