Справа №296/9849/19
УХВАЛА

Іменем України

18.04.2024 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Житомира кримінальне провадження №0005402 від 01.10.2014 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з вищою освітою, директора ТОВ Б-Сервіс, одруженого, який має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, який зареєстрований та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.4 ст.191, ч.1 ст.366 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Згідно обвинувального акту встановлено, що згідно рішень конференції орендарів Житомирського орендного підприємства теплових мереж «Житомиртеплокомуненерго» (далі ЖОПТМ «Житомиртеплокомуненерго») від 16.01.2012 та наказу голови Ради орендарів від 16.01.2012, директором даного підприємства призначено ОСОБА_4 з яким укладено контракт на управління підприємством від 16.01.2012.

В подальшому, трудові відносини з ОСОБА_4 продовжені згідно рішення конференції орендарів ЖОПТМ «Житомиртеплокомуненерго» від 07.07.2012, наказу голови Ради орендарів від 07.07.2012 та контракту на управління підприємством від 16.01.2013.

Відповідно до укладених з ОСОБА_4 контрактів на управління підприємством, останній, як керівник підприємства є повноваженим представником підприємства під час реалізації повноважень, функцій, обов`язків підприємства, передбачених нормативно-правовими актами законодавства України, статутом підприємства, іншими нормативними документами.

Відповідно пункту 9 розділу 2 контракту, керівник, серед іншого, має право укладати господарські та інші угоди; користуватися правом розпорядження коштами підприємства в межах своїх повноважень.

Відповідно пункту 3.11 Статуту ЖОПТМ «Житомиртеплокомуненерго» (далі Статут) директор вирішує всі питання діяльності підприємства, крім тих, що віднесені до компетенції Конференції орендарів та Ради орендарів. Згідно пунктів 3.13.6, 3.13.7 Статуту до компетенції директора серед іншого відноситься , укладання та підпис від імені орендного підприємства господарських та інших договорів, угод, видання довіреностей на право вчинення дій і представництво інтересів орендного підприємства; вирішення інших питань, віднесених до його компетенції статутом та внутрішніми документами, у тому числі контрактом на управління підприємством.

Розділом 5 Статуту регулюється виробничо-господарська діяльність орендного підприємства. Зокрема пунктом 5.2 передбачено, що перерахунок або видача грошових накопичень з рахунків орендного підприємства проводиться за розпорядженням директора орендного підприємства. Пунктом 5.9 передбачено, що для виконання своїх статутних завдань орендне підприємство, серед іншого, самостійно розпоряджається власним майном і коштами, використовуючи їх відповідно до статутних завдань.

Таким чином, обіймаючи посаду директора ЖОПТМ «Житомиртеплокомуненерго», ОСОБА_4 наділений організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими обов`язками, та відповідно до положень ч. 3 ст. 18 КК України та п. 1 примітки до ст. 364 КК України є службовою особою, а відповідно до положень п. З ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» є суб`єктом відповідальності за корупційні правопорушення.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 01.11.2010 порушено провадження у справі № 4/42-Б про визнання банкрутом ЖОПТМ «Житомиртеплокомуненерго», та введено мораторій на задоволення вимог кредиторів відповідно до вимог Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». З метою забезпечення грошових вимог кредиторів ухвалою заборонено посадовим особам боржника та власникам його майна, а також податковій інспекції за місцем знаходження боржника вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження належного підприємству майна, в тому числі і того що знаходиться у податковій заставі, реорганізацію чи ліквідацію юридичної особи боржника.

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 30.11.2010 призначено розпорядником майна Житомирського ОПТМ «Житомиртеплокомуненерго» арбітражного керуючого ОСОБА_6 .

Відповідно до п. 8 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», керівник або орган управління боржника виключно за погодженням з розпорядником майна зчиняють правочини (укладають договори) щодо розпорядження у будь-який спосіб іншим майном боржника, балансова вартість якого становить понад один відсоток балансової вартості активів боржника, та укладання інших значних правочинів (договорів).

В період з 16.01.2012 по 11.06.2014, ОСОБА_4 , будучи службовою особою наділеною повноваженнями керівника підприємства, діючи умисно та протиправно, з корисливих мотивів, всупереч вимогам контракту, Статуту підприємства, а також п. 8 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», будучи достовірно обізнаним про неплатоспроможність ЖОПТМ «Житомиртеплокомуненерго», стосовно якого ухвалою Господарського суду Житомирської області від 01.11.2010 порушено провадження про банкрутство, зловживаючи своїм службовим становищем, без погодження із розпорядником майна арбітражним керуючим ОСОБА_6 , шляхом укладання фіктивних безтоварних господарських угод з надання послуг та здійснення розрахунків грошовими коштами підприємства за послуги, які не надавались, розтратив майно ЖОПТМ «Житомиртеплокомуненерго».

Так, ОСОБА_4 , у невстановлений досудовим слідством час в період з 13.12.2012 по 28.03.2013, перебуваючи у приміщенні ЖОПТМ «Житомиртеплокомуненерго», що за адресою: м. Житомир, вул. Київська, 48, з метою розтрати майна ЖОПТМ «Житомиртеплокомуненерго», діючи умисно, з корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем, в порушення вимог п. 8 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», без погодження із розпорядником майна щодо укладання значних правочинів по розпорядженню у будь-який спосіб грошовими коштами, тобто майном ЖОПТМ «Житомиртеплокомуненерго», балансова вартість якого становить понад один відсоток балансової вартості активів боржника, під приводом проведення розрахунків нібито за надані консультаційно-юридичні послуги Товариством з обмеженою відповідальністю «Фрейтедж» (далі ТОВ «Фрейтедж»), які фактично не надавались, розтратив грошові кошти ЖОПТМ «Житомиртеплокомуненерго», які знаходились на рахунку підприємства і перебували в його віданні, а саме перевів грошові кошти з особового рахунку ЖОПТМ «Житомиртеплокомуненерго» № НОМЕР_1 на особовий рахунок ТОВ «Фрейтедж» № НОМЕР_2 , здійснивши вказані розрахункові платежі 13.12.2012 на суму 190 000 грн., 17.01.2013 на суму 8 500 грн., 12.02.2013 на суму 24 000 грн., 26.02.2013 на суму 34 000 грн., 21.03.2013 на суму 16 000 грн., 28.03.2013 на суму 11 000 грн., а всього розтратив грошових коштів підприємства на користь ТОВ «Фрейтедж» на загальну суму 283 500 грн., що відповідно до п. 3 примітки ст. 185 КК України в 250 і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину, а отже є великим розміром.

Таким чином, ОСОБА_4 зловживаючи своїм службовим становищем вчинив розтрату майна що перебувало в його віданні на загальну суму 283 500 грн., чим спричинив збитки Житомирському ОПТМ Житомиртеплокомуненерго» на вищевказану суму.

Крім того, у невстановлений досудовим слідством час в період з лютого по березень 2014 року, директор ЖОПТМ «Житомиртеплокомуненерго» ОСОБА_4 з метою реалізації своїх намірів спрямованих на розтрату коштів ЖОПТМ «Житомиртеплокомуненерго» і приховування цього факту в подальшому, для створення штучних підстав для перерахування на банківський рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Бранолі» (далі ТОВ «Бранолі») грошових коштів, отримав у невстановлений досудовим розслідування спосіб та місці завідомо неправдиві офіційні документи, відомості у яких не відповідали дійсності, а саме договір про надання послуг №2-БР від 10.02.2014 із додатком.

Далі, ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що будь-які послуги ТОВ «Бранолі» надаватися не будуть, а договір про надання послуг №2-БР від 10.02.2014 із додатком до нього є штучно створеною підставою для перерахунку на рахунок ТОВ «Бранолі» грошових коштів, підписав зазначений договір із додатком від імені ЖОПТМ «Житомиртеплокомуненерго» та посвідчив його печаткою підприємства, тобто вчинив підроблення офіційних документів, які засвідчують факти, що мають юридичне значення.

Продовжуючи свою злочинну діяльність ОСОБА_4 , з метою розтрати майна ЖОПТМ «Житомиртеплокомуненерго», перебуваючи у приміщенні ЖОПТМ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, зловживаючи своїм службовим становищем, повторно, в порушення вимог п. 8 ст. 22 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом», без погодження із розпорядником майна щодо укладання значних правочинів по розпорядженню у будь-який спосіб грошовими коштами, тобто майном ЖОПТМ «Житомиртеплокомуненерго», балансова вартість якого становить понад один відсоток балансової вартості активів боржника, під приводом проведення розрахунків нібито за надані ТОВ «Бранолі» юридичні послуги, які фактично не надавались, розтратив грошові кошти ЖОПТМ Житомиртеплокомуненерго», які знаходились на рахунку підприємства і перебували в його віданні, а саме перевів грошові кошти з особового рахунку ЖОПТМ «Житомиртеплокомуненерго» № НОМЕР_3 на особовий рахунок ТОВ «Бранолі» № НОМЕР_4 , здійснивши вказані розрахункові платежі 26.02.2014 об 11 год. 42 хв. на суму 44 000 грн., 04.03.2014 об 11 год. 37 хв. на суму 44 000 грн., 14.03.2014 о 12 год. 17 хв. на суму 33 000 грн., а всього розтратив грошових коштів підприємства на користь ТОВ «Бранолі» на загальну суму 121 000 грн.

Таким чином, ОСОБА_4 зловживаючи своїм службовим становищем, повторно вчинив розтрату майна що перебувало в його віданні на загальну суму 121 000 грн., чим спричинив збитки Житомирському ОПТМ «Житомиртеплокомуненерго» на вищевказану суму.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.4 ст.191, ч.3 ст.191, ч.1 ст.366 КК України, як вчинення розтрати чужого майна, що перебувало у його віданні, вчиненої у великих розмірах, як вчинення розтрати чужого майна, що перебувало у його віданні, вчиненої повторно, та як вчинення службовою особою підроблення офіційних документів.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 заявив письмове клопотання звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.191, ч.4 ст.191, ч.1 ст.366 КК України на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника та просив задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала щодо задоволення клопотання сторони захисту.

Представник потерпілого в судове засідання не з`явився.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, роз`яснивши їм наслідки закриття провадження за вказаних обставин, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності здійснюється виключно судом.

Положеннями ст. 49 КК України визначено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності, підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності, обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Строк давності - це передбачений ст.49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

За формулюванням обвинувачення, ОСОБА_4 ставиться у провину вчинення кримінального правопорушення в період з 13.12.2012 по березень 2014 року.

Так, ст. 12 КК України передбачає поділ кримінальних правопорушень на кримінальні проступки і злочини.

Частиною 4 ст. 12 КК України визначено, що нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Частиною 5 ст.12 КК України визначено, що тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років.

Частиною 3 статті 191 КК України передбачене покарання у виді обмеження волі на строк від трьох до п`яти років або позбавлення волі на строк від трьох до восьми років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Частиною 4 статті 191 КК України передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Частиною 1 статті 366 КК України передбачене покарання у виді штрафу від двох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або обмеження волі на строк до трьох років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до вимог п.2 ч. 1 ст. 49 КК України, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років становить три роки.

Відповідно до вимог п.4 ч. 1 ст. 49 КК України, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності у разі вчинення тяжкого злочину становить десять років.

Початком перебігу строку давності є дата, коли був вчинений останній епізод кримінального правопорушення, тобто, згідно обвинувального акту 14.03.2014.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення певної тяжкості.

Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.

З огляду на наведене, у даному кримінальному провадженні, закінчився десятирічний строк давності, передбачений п.4 ч.1 ст.49 КК України.

Згідно з ч. 2 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Згідно з матеріалами справи обвинувачений ОСОБА_4 не ухилявся від суду та його не було оголошено у розшук в ході судового розгляду справи.

Згідно витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості», ОСОБА_4 станом на 16.04.2024 не має незнятої чи непогашеної судимості.

Таким чином, судом не встановлено по справі обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених ч.ч. 2, 3 ст.49 КК України.

Згідно п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Закриття кримінального провадження з цієї підстави не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує (ч.8 ст.284 КПК України).

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Тобто, суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної, касаційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

При встановленні підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, суд, відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності, при цьому відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, суд має невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з таким клопотанням.

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, за змістом ст. 49 КК України (постанова від 24 травня 2018 року у справі № 200/4664/14-к), суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття справи за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого, розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності.

Враховуючи вищенаведене, перевіривши законність заявленого клопотання та отримавши згоду на таке звільнення обвинуваченого ОСОБА_4 , з огляду на те, що останній обвинувачується у вчиненні нетяжкого та тяжких злочинів, та з моменту вчинення кримінального правопорушення минуло більше десяти років, перебіг давності притягнення до кримінальної відповідальності, в розумінні ст. 49 КК України, не зупинявся і не переривався, суд приходить до переконання, що клопотання сторони захисту про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, а відтак підлягає задоволенню, а обвинувачений ОСОБА_4 звільненню від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст. 49 КК України, а кримінальне провадження відносно нього за ч.3 ст.191, ч.4 ст.191, ч.1 ст.366 КК України підлягає закриттю.

Крім того, суд дослідивши клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення сплаченої суми застави, документи до нього, вислухавши думку учасників процесу, дійшов наступного висновку.

Так, ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 22.08.2019 ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави 200700 грн. 00 коп.

Як вбачається з копії квитанції від 22.08.2019, ОСОБА_7 вніс заставу у розмірі 200700 грн. 00 коп. на відповідний рахунок Корольовського районного суду м. Житомира, у зв`язку з чим ОСОБА_4 звільнено з-під варти.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавця після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Порядком внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11.01.2012 № 15 (у редакції Постанови КМУ від 18.01.2012 № 27) передбачений порядок їх повернення, зокрема: кошти, внесені як застава, підлягають поверненню повністю або частково у випадках, передбачених Кримінально-процесуальним кодексом України.

Крім того, як вбачається з п.8 «Порядку внесення коштів на спеціальний рахунок у разі застосування застави як запобіжного заходу», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2012 р. № 15, з наступними змінами, застава повертається особі або заставодавцю у безготівковій формі на зазначений ними банківський рахунок, а у разі відсутності такого рахунка - готівкою через банки або підприємства поштового зв`язку та для повернення коштів, внесених як застава, особа чи заставодавець подає до територіального управління ДСА або апеляційного суду, якому відкрито депозитний рахунок, на який було внесено заставу, відповідні документи, серед яких і засвідчена судом копія ухвали слідчого судді, суду, вироку суду, в якому міститься рішення про повернення застави.

На підставі викладеного, зважаючи на закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , а також враховуючи те, що підстав для звернення застави в дохід держави, внесеної за обвинуваченого ОСОБА_4 судом не встановлено, запобіжний захід у вигляді застави останнім не був порушений, суд вважає, що внесений розмір застави підлягає поверненню заставодавцю ОСОБА_7 .

Щодо цивільного позову представника потерпілого Житомирського орендного підприємства теплових мереж «Житомиртеплокомуненерго» про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_4 майнової шкоди, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 129 КПК України суд наділений правом вирішення цивільного позову у кримінальному провадженні лише при ухваленні вироку або постановленні ухвали про застосування примусових заходів медичного чи виховного характеру.

Тому, у випадку звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та закриття кримінального провадження, цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, позов слід залишити без розгляду, а вимоги представника потерпілого можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття справи на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Процесуальні витрати по справі суд відносить за рахунок держави, у зв`язку із закриттям кримінального провадження.

Заходи забезпечення кримінального провадження підлягають скасуванню.

Долю речових доказів суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 284, 286, 288, 369-372 КПК України, ст.49 КК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за ч.3 ст.191, ч.4 ст.191, ч.1 ст.366 КК України на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005402 від 01.10.2014 відносно ОСОБА_4 за ч.3 ст.191, ч.4 ст.191, ч.1 ст.366 КК України закрити.

Процесуальні витрати на залучення експертів компенсувати за рахунок коштів Державного бюджету України.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 27.08.2019 на «VOLKSWAGEN PASSAT», державний номерний знак НОМЕР_5 , тип кузова седан-В, номер кузова НОМЕР_6 , об`єм двигуна 1789, бензин, колір 5-червоний, 2015 року випуску, скасувати.

Речові докази: автомобіль марки «VOLKSWAGEN PASSAT», державний номерний знак НОМЕР_5 залишити ОСОБА_4 за належністю.

Заяву ОСОБА_7 про повернення йому суму сплаченої застави, задовольнити.

Заставу в розмірі 200700 (двісті тисяч сімсот) грн. 00 коп., яка була внесена ОСОБА_7 на рахунок отримувача Корольовського районного суду м.Житомира, р/р 0277, код отримувача: 26278626, ПФО отримувача: НОМЕР_7 , на виконання ухвали слідчого судді Корольовського районного суду м. Житомира від 22.08.2019, квитанція №FPT_AB040196KSV_9296027 від 22.08.2019 повернути заставодавцю ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_8 .

Ухвала суду може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1