Справа № 632/13/23
провадження № 1-кп/632/38/24

В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2024 року м. Первомайський

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000269 від 21 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця села Чепіль Балаклійського району Харківської області, громадянина України, має повну загальну середню освіту, не одруженого, з 30 березня 2016 року перебував на військовій службі за контрактом на помаді оператора радіотелефоніста взводу спостереження розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України, з 28 листопада 2022 року виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на підставі наказу № 321 від 28 листопада 2022 року, офіційно на даний час не працює, на утриманні дітей та батьків похилого віку не має, є особою з інвалідністю ІІ групи, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

якому висунуто обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 118 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_5 , -

В С Т А Н О В И В:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.

Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони за таких обставин.

Так, 20 жовтня 2022 року близько 16 год. 50 хв. (точний час встановити не вдалося) обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем за контрактом (наказом командира в/ч пп НОМЕР_2 від 30 березня 2016 року «Про зарахування до списків частини НОМЕР_1 » старшого солдата ОСОБА_3 призначено на посаду оператор радіотелефоніст взводу спостереження розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України), разом з неповнолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , знаходився в кімнаті приміщенні КЗ «Первомайський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 10 «Ромашка» Первомайської міської ради Харківської області, що розташований на м-ні в м. Первомайський, Харківської області. У цей час в кімнату зайшов ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , де на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник словесний конфлікт між неповнолітнім ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , у ході якого останні почали ображати та принижувати один одного. У ході словесного конфлікту ОСОБА_9 раптово схопив стілець який стояв поряд з ним та з метою спричинення тілесних ушкоджень неповнолітньому ОСОБА_6 замахнувся ним в його сторону. У цей час, обвинувачений ОСОБА_3 , з мотивів захисту охоронюваних законом прав та інтересів неповнолітнього ОСОБА_6 , маючи на меті припинити протиправні дії ОСОБА_9 , тим самим перебуваючи у стані необхідної оборони, але явно виходячи за її межі, а саме, маючи можливість захистити життя та здоров`я неповнолітнього ОСОБА_6 без заподіяння потерпілому тяжкої шкоди, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді протиправного заподіяння смерті ОСОБА_9 , та бажаючи настання таких наслідків, дістав з кобури пістолет марки «Форт 12» призначений для стрільби травматичними пістолетними патронами калібру 9 мм, та спричинив ОСОБА_9 шкоду, яка явно не відповідала небезпечності посягання та обстановки захисту, а саме, знаходячись на відстані витягнутої правої руки відразу вистрелив в ОСОБА_9 , заподіявши останньому тілесні ушкодження у вигляді сліпого кульового вогнепального поранення голови та непроникаючого вогнепального поранення правого плечового суглобу.

Смерть ОСОБА_9 настала у реанімаційному відділенні КНП Первомайської ЦРЛ в м. Первомайський Харківської області 27 жовтня 2022 року від сліпого кульового вогнепального порання голови з перелом кісток зводу черепу і руйнуванням речовини головного мозку.

Своїми діями ОСОБА_3 , вчинив кримінального правопорушення, передбаченого ст. 118 КК України - умисне вбивство при перевищені меж необхідної оборони.

ІІ. Позиція обвинуваченого ОСОБА_3 щодо пред`явленого обвинувачення та висновки суду (щодо дослідження доказів).

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, зазначивши, що вчинив злочин за вищевикладених обставин. Зокрема, зазначив, що він з березня 2016 року перебував на військовій службі за контрактом та звільнений 28 листопада 2022 року, у зв`язку з отриманим бойовим пораненням. ІНФОРМАЦІЯ_4 він ( ОСОБА_3 ) приїхав у м. Первомайський Харківської області, оскільки цього дня помер його батька. Його родичка запропонувала йому залишитися переночувати у одній із кімнат приміщенні КЗ «Первомайський заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 10 «Ромашка» Первомайської міської ради Харківської області, що розташований на м-ні в м. Первомайський, Харківської області, де на той час перебували переселенці. Близько 17-00 год. він ( ОСОБА_3 ) разом з неповнолітнім ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , знаходився в одній із кімнат вищевказаного закладу дошкільної освіти, де відпочивав. У цей час в кімнату зайшов чоловік ( ОСОБА_9 ), який почав словесний конфлікт з приводу воєнних дій, зокрема словесний конфлікт відбувався між неповнолітнім ОСОБА_6 та ОСОБА_9 . Він ( ОСОБА_3 ) попрохав ОСОБА_9 припинити висловлюватися та вийти із кімнати. Однак, ОСОБА_9 раптово схопив стілець, що знаходився поруч з ним, та замахнувся ним у бік неповнолітнього ОСОБА_6 , який стояв біля ОСОБА_9 .. У цей момент, він ( ОСОБА_3 ), маючи намір захистити життя та здоров`я неповнолітнього ОСОБА_6 від протиправних дій ОСОБА_9 , розуміючи, що удар стільцем може спричинити неповнолітньому тяжкі ушкодження, дістав з кобури пістолет марки «Форт 12» призначений для стрільби травматичними пістолетними патронами та вистрелив в ОСОБА_9 , заподіявши останньому поранення голови та правого плечового суглобу. При цьому, здійснюючи постріл на невеликої відстані у життєва важливий орган, він ( ОСОБА_3 ) розумів, що може спричинити тяжку шкоду життю та здоров`ю ОСОБА_9 , але зробив це, намагаючи захистити життя та здоров`я дитини. Іншим способом не захистив дитину, оскільки замах стільцем був раптовим та миттєвим для нього. У вчиненому щиро кається.

Також, обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що він не має заперечень щодо повноти висунутого йому обвинувачення та кваліфікації його дій, а тому вважав недоцільним дослідження доказів, щодо фактичних обставин справи, які він не оспорює. Розуміє, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до вимог ст. 325 КПК України, за погодженням із учасниками кримінального провадження, судовий розгляд проведено за відсутності представника потерпілого ОСОБА_10 .

У межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за згодою учасників судового провадження, суд відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

З огляду на те, що кримінальне провадження розглянуто судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, інші докази, здобуті в ході досудового розслідування, під час судового розгляду не досліджувались.

ІІІ. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальні правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений та висновки суду.

Розглянувши справу в межах пред`явленого обвинувачення, визнавши покази обвинуваченого ОСОБА_3 належним та допустимим доказам у кримінальному провадженні, приймаючи до уваги, що останній не піддає сумніву фактичні обставини справи, правильність розуміння обвинуваченими змісту цих обставин. Крім того, з огляду на те, що відповідно до вимог ст.36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони. Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту. Перевищення меж необхідної оборони тягне кримінальну відповідальність лише у випадках, спеціально передбачених у статтях 118 та 124 цього Кодексу. Враховуючи, що Верховний Суд в своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що злочини, передбачені статтями 118 та 124 КК України, є умисними, а тому наявність умислу на спричинення шкоди особі, що посягає, у тому числі - умислу на її вбивство, не виключає перебування особи, що захищається, в стані оборони. Відповідно до статті 36 КК застосування для захисту засобів, що не відповідають обстановці посягання, не спростовує перебування особи у стані оборони, але виключає звільнення її від відповідальності, оскільки дає підстави для притягнення до відповідальності за перевищення меж необхідності при обороні у випадках, передбачених частиною 3 статті 36 КК України (постанова Верховного Суду від 19 вересня 2023 року, справа № 204/647/20, провадження № 51-3037км22). Отже, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у пред`явленому йому обвинуваченні доведеною повністю та доходить до переконання про правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ст. 118 КК України - умисне вбивство, вчинене при перевищені меж необхідної оборони.

ІV. Мотиви суду при призначенні покарання

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, зокрема, що обвинувачений ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 12 КК України вчинив нетяжкий злочин, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Вивченням відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що, він із 30 березня 2016 року проходив військову службу за контрактом на посаді оператора радіотелефоніста взводу спостереження розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України, 25 лютого 2022 року під час проходження військової служби, зокрема виконання бойового завдання в зоні ведення бойових дій отримав тяжку мінно-вибухову травму, пов`язану із захистом Батьківщини, у зв`язку з чим непридатний до військової служби з виключенням з військового обліку, із 28 листопада 2022 року виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 321 від 28 листопада 2022 року, є особою з інвалідністю ІІ групи, на даний час не працевлаштований, на утриманні дітей та батьків похилого віку не має, раніше не судимий, має постійне місце проживання, згідно даних, отриманих під час складання досудової доповіді, на диспансерному обліку у лікаря-психіатра та лікара-нарколога не перебуває, до вищевказаних лікарів не звертався.

Відповідно до характеристики, наданої за місцем проходження військової служби, ОСОБА_3 за час проходження служби у розвідувальній роті на посаді оператора - радіо телефоніста взводу спостереження розвідувальної роти військової частини. зарекомендував себе задовільно.

Згідно зі ст. 66 КК України обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , є щире каяття обвинуваченого та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , не встановлено.

Згідно із висновком досудової доповіді органу пробації, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення обвинуваченим ОСОБА_3 , є середнім, ризик небезпеки для суспільства є високим, виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства.

Отже, вирішуючи питання про вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд з урахуванням наведеного, зокрема, тяжкості вчиненого злочину, даних, які характеризують обвинуваченого, наявності обставини, які пом`якшує покарання обвинуваченого та відсутністю обставин, які обтяжують покарання, доходить висновку, щодо необхідності призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст.118 КК України, враховуючи, що обвинувачений немає офіційного місця роботи, а також є особою з інвалідністю ІІ групи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про можливість застосування ст. 75 КК України, суд приймає до уваги, позицію Верховного Суду викладену у постанові від 07 листопада 2018 року по справі № 297/562/17, а саме, що загальні засади призначення покарання (ст. 65 КК) наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання відбувати реально або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України.

Отже, оцінуючи конкретні обставини справи, що характеризують вчинене злочинне діяння, наслідки, які настали, враховуючи тяжкість вчиненого обвинуваченим, особу винного, як у загально-соціальному плані (активна участь щодо захисту Батьківщини з 2016 року), так і в плані його потенційної суспільної небезпеки, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, висновок досудовій доповіді відповідно до якого, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 без позбавлення волі на певний строк можливе, суд доходить висновку щодо можливості виправлення обвинуваченого без відбування покарання реально, тобто із призначенням останньому покарання із застосуванням ст. 75 КК України, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання із випробуванням на строк, достатній для того, щоб він довів своє виправлення, та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що буде справедливим та достатнім для досягнення мети покарання. Також суд вважає необхідним покласти на обвинуваченого такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Суд зазначає, що наявні по справі обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому, враховуючи характер кримінального правопорушення та спричинені наслідки, обставини справи та особу винного, суд доходить до висновку, що при призначенні покарання ОСОБА_3 відсутні правові підстави для застосування положень ст. 69 КК України.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерту, в даному кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 не обирався та підстав для його обрання не має.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 366-368, 370, 371, 374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ст. 118 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Встановити ОСОБА_3 іспитовий строк тривалістю 01 (один) рік.

На підставі п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: 1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; 2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:

- полімерний пакет білого кольору, всередині якого знаходиться травматичний пістолет «Форт-12» умовного калібру 9 мм, серія № НОМЕР_3 ; дві стріляні гільзи, які є складовими елементами спорядження пістолетних патронів травматичної/несмертельної дії калібру 9 мм; 6 набоїв калібру 9 мм до пістолета «Форт-12»; чоловічі спортивні штани та чоловічий светр, належний потерпілому ОСОБА_9 ; змиви з поверхні дверей, вилучених за адресою: АДРЕСА_2 ; зразки крові потерпілого ОСОБА_9 - знищити.

Вирок може бути оскаржений в порядку статті 394 КПК України до Харківського апеляційного суду, шляхом подачі апеляційної скарги через Первомайський міськрайонний суд Харківської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя: ОСОБА_1