Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/340/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.04.2024 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 на ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 березня 2024 року, якою стосовно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Первозванівка Кіровоградського району Кіровоградської області, українець, громадянин України, із базовою середньою освітою, неодружений, не працює, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимий, останній раз:

- 05.09.2018 Бобринецьким районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 185 КК України, призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки; 04.12.2020 на підставі ухвали Кіровоградського районного суду Кіровоградської області, іспитовий строк скасовано та направлено в місця позбавлення волі; звільнений на підставі ст. 81 КК України умовно-достроково на 10 місяців 28 днів за ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 25.03.2022,

обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто з 13 год. 40 хв. 21 березня 2024 року по 13 год. 40 хв. 19 травня 2024 року включно.

Визначено ОСОБА_5 двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в якості застави, що в грошовому еквіваленті становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят гривень нуль копійок.

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Кіровоградського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження стосовно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України.

Ухвалою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 березня 2024 року, стосовно ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто з 13 год. 40 хв. 21 березня 2024 року по 13 год. 40 хв. 19 травня 2024 року включно.

Визначено ОСОБА_5 двадцять розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в якості застави, що в грошовому еквіваленті становить 60 560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят гривень нуль копійок).

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просив ухвалу суду скасувати, та ухвалити рішення, яким обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді цілодобового домашнього арешту або нічного домашнього арешту

Вважає, що засідання проводилось з порушенням норм чинного законодавства. В залі суду судове рішення не оголошувалось. Після судового засідання отримав лише резолютивну частину ухвали, що позбавляє, на думку апелянта, повноцінне оскарження до суду апеляційної інстанції.

Не погоджується з мірою запобіжного заходу та вважає за можливе призначити більш м`який запобіжний захід.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі питання про участь особисто обвинуваченим ОСОБА_5 не ставиться, у зв`язку з чим колегія суддів, згідно до ч.4 ст.422-1 КПК України, вважає за можливе розглянути дану апеляційну скаргу у письмовому провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані в повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції під час перегляду апеляційної скарги у відповідності до вимог ст. 422-1 КПК України не здійснює перевірку правильності пред`явленої підозри та не перевіряє докази, що підтверджують або спростовують винуватість особи.

Висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 на більш м`який, є правильним.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, що обвинувачений ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.15, ч.4 ст.185, ч.4 ст.185 КК України, які є тяжкими корисливими злочинами, які скоєно під час умовно - дострокового звільнення, вчинених повторно, умисно.

Крім того, враховано дані про особу обвинуваченого, який неодноразово судимий за вчинення злочинів проти власності, належних висновків не зробив та знову вчинив злочини, що свідчить про те, що обвинувачений на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, відтак схильний до вчинення кримінальних правопорушень. Крім того, до затримання не працював, не мав постійного джерела доходу, не мав місця реєстрації та стійких соціальних зв`язків, вказане свідчить, що ОСОБА_5 є матеріально незабезпеченою особою, як наслідок при обранні запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може продовжити злочинну діяльність.

Враховуючи викладене, на даний час продовжують існувати ризики передбачені ч. 1 ст.177 КПК України, які були на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, тому відсутні підстави для застосування щодо ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Судом першої інстанції правильно враховано суспільну небезпечність злочину, який інкримінується обвинуваченому, суворість можливого покарання ОСОБА_5 та визнано за реальну небезпеку можливість його ухилення від правосуддя у разі зміни обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Наведені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні обвинуваченого під вартою та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду клопотання місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_5 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, отже підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти вказаним ризикам.

Рішення суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора є правильним, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_5 перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Стосовно посилання обвинуваченого, що після судового засідання отримав лише резолютивну частину ухвали, що позбавило апелянта на повноцінне оскарження є безпідставним. Відповідно до ч.2 ст.376 КПК України якщо складання судового рішення у формі ухвали вимагає значного часу, суд має право обмежитися складанням і оголошенням його резолютивної частини. Відповідно до резолютивної частини ухвали суду першої інстанції повний текст ухвали оголошений о 09.30 год. 26 березня 2024 року.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у Постанові від 27.05.2019 року (справа №461/1434/18) дійшла висновку, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Водночас у вказаній постанові Об`єднана палата зазначила, що у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК.

Відповідно до поданої апеляційної скарги, остання обвинуваченим зареєстрована ДУ «Кропивницький СІЗО» 26.03.2024, що не позбавило його можливості вчасно звернутись із апеляційною скаргою, з огляду на його необізнаність з мотивами прийнятого судом рішення.

Порушення права доступу особи до суду, положень ст. 55 Конституції України, ст.ст. 3, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод колегія суддів не вбачає.

Доводи, на які посилається у своїй апеляційній скаргі сторона захисту не є суттєвими та не впливають на правильність прийнятого судового рішення і не можуть слугувати підставою для його скасування, а тому підстав для застосування судом до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає.

Підтверджуючих доказів неможливості утримання обвинуваченого в СІЗО за станом здоров`я не надано.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційних скаргах не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.

За таких обставин апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 331, 376, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 21 березня 2024 року, якою стосовно ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 19 травня 2024 року включно з визначенням застави 60 560 грн. залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: ( підпис )

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2