Дата документу 24.06.2024 Справа № 336/1501/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/1501/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/874/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2024 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 5 червня 2024 року, якою відносно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ганно - Требинівки Устинського району Кіровоградської області, громадянина України, командира роти ВСП військової частини НОМЕР_1 , капітана, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 3 серпня 2024 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя перебуває на розгляді кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 5 червня 2024 року було продовжено застосування відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 3 серпня 2024 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, у зв`язку із чим вважав, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 слід продовжити.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 та задовольнити клопотання про зміну запобіжного заходу на особисте зобов`язання або визначити альтернативний засіб запобіжного заходу у вигляді застави.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що судом не встановлено, що крім обвинувального акту, в матеріалах справи не має жодного документу про перебування ОСОБА_6 в алкогольному сп`янінні, жодних доказів того, що була значна швидкість руху судом також не отримано, судом прийнято рішення із посиланням виключно на твердження прокурора та потерпілих.

Зазначає, що судом першої інстанції обґрунтував рішення, зазначивши, що обставини (можливість притягнення до покарання за особливо тяжкий злочин, воєнний стан у країні та за діяння ОСОБА_6 під час виконанні військових завдань тощо) у сукупності із обґрунтованістю підозри і складають ризики, передбачені ст. 177 КПК України, що свідчить про неможливість застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, однак судом не досліджувалась підозра, а таким чином суд не міг встановити обґрунтованість цього процесуального документу.

Зауважує, що після спливу часу та під час обрання та/або продовження строку дії запобіжного заходу кожного разу суд має перевіряти обґрунтованість підозри з дослідженням інших документів та доказів, які обґрунтовують повідомлення про підозру.

Вказує, що судом першої інстанції визнано, що негативні наслідки від спроби переховуватись від органів досудового розслідування або суду створять для ОСОБА_6 меншу шкоду, ніж ймовірність бути притягнутим до кримінальної відповідальності з призначенням відповідного покарання, проте, таке твердження не лише є необґрунтованим, а і таким, що вказує на упереджене ставлення суду до даного кримінального провадження, оскільки суд прописує судове рішення таким чином, що дає зрозуміти наперед визначене бачення результатів розгляду даного кримінального провадження, зокрема те, що ОСОБА_6 має отримати начебто в обов`язковому порядку покарання за інкримінований йому злочин, що призводить до унеможливлення судового розгляду даного кримінального провадження саме цим судом та грубо порушує принцип презумпції невинуватості, визначений ст. 62 Конституції України.

Звертає увагу, що встановлюючи такий ризик, як вплив на потерпілих та свідків, суд не мав жодного підтвердження про те, що ОСОБА_6 має намір вчиняти такі дії, в матеріалах судової справи не має жодного доказу і відповідно такі висновки безпідставні та необґрунтовані.

Зауважує, що щодо спілкування родичів ОСОБА_6 з потерпілим, то родичі обвинуваченого мали намір відшкодувати шкоду, що передбачено чинним процесуальним законодавством, а неправильне сприйняття такого наміру не можливо використовувати як підтвердження ризику тиску на потерпілих.

Вказує, що судом зазначено, що обвинувачений зможе перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_6 задіяний при виконанні бойових завдань на території Запорізької області і він може обґрунтовувати своє неприбуття до суд такими обставинами, які в умовах воєнного стану буде складно перевірити та встановити його дійне місцезнаходження, що буде порушувати розумні строки розгляду кримінального провадження, проте, таке твердження не відповідає дійсності, оскільки обвинувачений не має наміру вчиняти неналежні дії та не виконувати обов`язки.

Зауважує, що у суду завжди є можливість витребувати інформацію щодо місцезнаходження обвинуваченого та докази через військове керівництво ОСОБА_6 .

Крім того зазначає, що посилаючись на 1 абз. ч. 3 ст. 183 КПК України суд вказує на те, що наслідками інкримінованого правопорушення полягають у смерті двох потерпілих, при цьому, суд не приймає до уваги абз. 2 цієї частини, який регулює застосування цієї норми саме у дію воєнного стану і до переліку зазначених злочинів ст. 286-1 КК України не входить.

Вважає, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, мав встановити, чи зменшились ризики, що існували під час обрання такого запобіжного заходу.

Вказує, що судове рішення не містить висновків про те, чому було відхилено доводи сторони захисту та не надано оцінку доказам, представленим в якості додатків до клопотання про скасування та/або зміну запобіжного заходу.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу та вказала, що у обвинуваченого значно погіршився стан здоров`я.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав апеляційну скаргу без доповнень та просив її задовольнити.

Повідомлений належним чином прокурор до судового засідання апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду апеляційної скарги не подавав.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що ризик переховування від суду наразі є актуальним, не зменшився та обумовлений, серед іншого, притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю можливого покарання, оскільки злочин, у якому обвинувачується ОСОБА_6 передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до 10 років.

Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ймовірність ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду. У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України також є актуальним, оскільки судовий розгляд триває, проводиться допит свідків у даному кримінальному провадженні, у зв`язку із чим не виключена ймовірність того, що обвинувачений у разі, якщо не буде обмежений у спілкуванні із свідками, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

З приводу ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, то він також не зменшився, оскільки обвинувачений ОСОБА_6 є військовослужбовцем та будучі на свободі, може бути задіяний до участі в бойових діях, у зв`язку із чим може не з`являтися до судових засідань, чим буде затягувати розгляд даної справи, а відтак перешкоджати кримінальному провадженню.

Таким чином, на переконання колегії суддів, ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, а доводи сторони захисту щодо відсутність вказаних ризиків спростовується вищевикладеним.

Даних про такий стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_6 , щоб унеможливлював застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на даний час апеляційному суду не надано.

З приводу доводів сторони захисту щодо не визначення судом альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, то як випливає із оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції розглядалось питання про можливість застосування до ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у виді застави і керуючись правилами ч. 4 ст. 183 КПК України, суд прийшов до правильного висновку, що до останнього не може бути застосований такий запобіжний захід, оскільки ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення яке спричинило загибель двох людей, з чим погоджується і апеляційний суд.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга захисника підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що навіть за відсутності даних, які б свідчили про такий стан здоров`я ОСОБА_6 , що унеможливлює утримання його в умовах слідчого ізолятору, відреагувати на повідомлення у судовому засіданні апеляційного суду щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого та відповідно до п.п. 1, 2 ст. 206 КПК України доручити ДУ «Центр охорони здоров`я ДКВС України» здійснити перевірку стану здоров`я ОСОБА_6 який перебуває в Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», а у разі необхідності надати належне лікування

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 206, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 5 червня 2024 року, якою відносно ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 3 серпня 2024 року включно, залишити без змін.

Доручити уповноваженим особам Філії ДУ «Центр охорони здоров`я Державної кримінально виконавчої служби України» в Запорізькій області організувати здійснення обстеження обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та за потреби забезпечити належне лікування.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4