Справа №:755/5798/18
Провадження №: 1-кп/755/736/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" квітня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд) у складі головуючого судді ОСОБА_1 одноособово, за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та учасників кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 обвинуваченої ОСОБА_5 , представника потерпілої ОСОБА_6 , потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві клопотання потерпілої ОСОБА_7 про відмову від обвинувачення в частині у межах об`єднаного кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000025 від 10 лютого 2017 року та за № 0003258 від 03 квітня 2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 365-2 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив:

І. Історія провадження

Згідно обвинувального акта від 18 вересня 2018 року, який складено слідчим СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9 та затверджено прокурором Київської міської прокуратури № 4 ОСОБА_10 , слідує, що наказом Головного управління юстиції у м. Києві від 22 травня 2014 року №204/6 проведено реєстрацію діяльності приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі Закон) державним реєстратором є нотаріус.

Таким чином, ОСОБА_5 здійснює свою професійну діяльність у сфері надання публічних послуг, а саме проведення державної реєстрації, яка спрямована на захист та забезпечення умов для реалізації інтересів, фізичних і юридичних осіб, породжує настання наслідків правового характеру форма і порядок надання якої визначена державою

Закон (в редакції, яка діяла станом на 19 жовтня 2016 року) визначав такі правові засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації: державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону); встановлено, що права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації (ч. 2 ст. 3 Закону); систему органів державної реєстрації прав становлять центральний орган виконавчої влади, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та структурні підрозділи територіальних органів Міністерства юстиції України, які забезпечують реалізацію його повноважень та є органами державної реєстрації прав (ч. 1 ст. 6 Закону); державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: наявність обтяжень прав на нерухоме майно (п. 1 ч. 3 ст. 10 Закону); державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмову в такій реєстрації (ст. 11 Закону); у державній реєстрації прав може бути відмовлено у разі, якщо заяву про державну реєстрацію прав, пов`язаних з відчуженням нерухомого майна, подано після державної реєстрації обтяжень, встановлених щодо цього майна (п. 6 ч. 1 ст. 24 Закону).

Постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127 затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Порядок, в редакції, яка діяла станом на 14 вересня 2016 року), яким визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до п. 12 Порядку розгляд заяви та документів, поданих для державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором, який встановлює черговість розгляду заяв, що зареєстровані в базі даних заяв на це саме майно, а також відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами та їх обтяженнями.

Крім того, згідно вимог Порядку під час проведення державної реєстрації прав у Державному реєстрі прав державний реєстратор встановлює наявність (відсутність) записів про обтяження речових прав на нерухоме майно в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Пунктом 5 частини 1 статті 2 Закону встановлено, що обтяження, це заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів.

Однак, попри вказані правові норми, 20 жовтня 2016 року о 22 год. 49 хв. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу м. Києва ОСОБА_5 , будучи особою яка надає публічні послуги в тому числі у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, керуючись злочинним умислом направленим на зловживання повноваженнями особою, яка здійснює професійну діяльність, пов`язану із наданням публічних послуг, перебуваючи у службовому кабінеті, розташованому в АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою одержання неправомірної вигоди для іншої особи, а саме ОСОБА_11 , будучи достовірно обізнаною із положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, згідно яким, забороняється проведення державної реєстрації прав на нерухоме майно у разі постановлення рішення суду про заборону вчинення таких дій та наявності обтяжень у державному реєстрі речових прав, вчинила дії з реєстрації прав власності за ОСОБА_11 на об`єкт нерухомого майна - квартири розташованої в АДРЕСА_2 , загальною площею 43,5 кв.м., вартість якої відповідно до висновку експерта №16/17 від 20 березня 2018 року становить 497336 грн., що більше ніж у 250 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян та є тяжкими наслідками для громадянки ОСОБА_12 , хоча станом на 20 жовтня 2016 року у державному реєстрі речових прав існував запис про арешт нерухомого майна, тобто про заборону вчинення будь-яких дій з майном, в тому числі в рамках виконання виконавчих проваджень, пов`язаних з державною реєстрацією прав №17073191 які внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 18 квітня 2016 року на підставі ухвали апеляційного суду Харківської області винесеної 11 лютого 2016 року в судовій справі №640/9079/13-к.

Тому, з урахуванням наведеного, стороною обвинувачення, ОСОБА_5 обвинувачується у зловживанні повноваженнями особою, яка здійснює професійну діяльність , пов`язану з наданням послуг, з метою отримання неправомірної вигоди для іншої особи, вчинене повторно, що спричинило настання тяжких наслідків охоронюваним інтересам окремих громадян, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України.

ІІ. Суть клопотання

Потерпіла ОСОБА_7 , у порядку ст. 350 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України, вказала, що у порядку ч. 4 ст. 26 цього Кодексу відмовляється від обвинувачення у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР 03 квітня 2018 року за № 0003258, щодо ОСОБА_5 за епізодом кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК щодо об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 .

У зв`язку з чим просить кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку з її відмовою від обвинувачення.

ІІІ. Позиції учасників кримінального провадження

Учасники кримінального провадження вважає за можливе кримінальне провадження за вказаним епізодом закрити, оскільки відмова потерпілого, від обвинувачення, згідно речення 2 ч. 4 ст. 26 КПК, є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

IV. Правове регулювання питання

Кримінальний процесуальний кодекс України

Стаття 26. Диспозитивність

4. Кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочинається лише на підставі заяви потерпілого. Відмова потерпілого, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представника від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Стаття 284. Закриття кримінального провадження […]

1. Кримінальне провадження закривається в разі, якщо: […] 7) потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, […].

Стаття 477. Поняття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення

1. Кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате […] лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених: 1) […] статтею 365-2 (зловживання повноваженнями особами, які надають публічні послуги) Кримінального кодексу України.

V. Мотиви суду

Суд, заслухавши думку учасників провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступного.

Приватне обвинувачення - це регламентований законом особливий вид кримінально-процесуальної діяльності приватного обвинувача (потерпілого), що включає звернення до компетентних органів із твердженням щодо винуватості певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, збирання доказів винуватості цієї особи, подальше підтримання ним обвинувачення в суді та право відмовитись від пред`явленого обвинувачення (див. постанову Верховного Суду від 20 лютого 2018 року у справі №142/1291/16-к).

Тим самим, слід констатувати, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення, згідно норм КПК України, здійснюється в загальному порядку з урахуванням деяких його особливостей, зокрема:

1. підставою для початку досудового розслідування кримінального провадження у формі приватного обвинувачення є подання потерпілим (фізичною чи юридичною особою) до слідчого, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяви про вчинення кримінального правопорушення (ч. 4 ст. 26, ч. 1 ст. 478 КПК);

2. безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, згідно з ч. 4 ст. 26, п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, є відмова потерпілого або його представника від обвинувачення, а також примирення потерпілого з підозрюваним/обвинуваченим у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність та цим Кодексом (ч. 4 ст. 56 КПК).

В цьому випадку, Суд з`ясував, що відомості у ЄРДР, за епізодом щодо об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 , були внесені на підстави заяви потерпілої від 22 березня 2017 року (а.п. 211 том 5).

Постановою слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_9 від 19 червня 2018 року (а.п. 234-235 том 5) ОСОБА_12 визнано потерпілою у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР 03 квітня 2018 року за № 0003258, згідно ст. 55 КПК.

Обвинувачення висунуте ОСОБА_5 за цим епізодом, котре наведене у п. І цієї ухвали, відповідно до ст. 477 КПК є приватним (в редакції цієї статті як на дату подання заяви про злочин, так і на час розгляду цього питання судом).

Отже, наведене вказує, що кримінальне провадження, внесене в ЄРДР 03 квітня 2018 року за № 0003258, за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, в частині епізоду щодо об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 , слід закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК, у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_7 , у порядку ч. 4 ст. 26 вказаного Кодексу, від обвинувачення.

При цьому, таке рішення Суд, ураховуючи позиції ВС у справі № 761/33482/16-к, не пов`язує із фактом установленості винуватості обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення описаного в акті, або ж фактом його відсутності, адже, в т.ч. у постанові від 18 травня 2020 року в справі № 639/2837/19 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду наголосила на тому, що дані про осіб, які містяться у процесуальних документах, складених слідчим або прокурором (обвинувальному акті), на відміну від вироку суду, містять тільки твердження сторони обвинувачення про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК), з викладенням обставин, які підлягають доказуванню у кримінапльному провадженні у відповідності з вимогами ст. 91, 92, 277, 291 КПК, а у постанові від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду вказала, що закриття кримінального провадення жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечить засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК).

На підставі викладеного та керуючись статтями 26, 284, 369-372, 376, 477 Кримінального процесуального кодексу України Суд постановив:

кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 03 квітня 2018 року за № 0003258, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 365-2 КК України, в частині епізоду щодо об`єкта нерухомого майна - квартири АДРЕСА_3 , закрити на підставі пункту 7 частини 1 статті 284 Кримінального процесуального кодексу України, у зв`язку з відмовою потерпілої ОСОБА_7 від обвинувачення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляції через Дніпровський районний суд міста Києва до Київського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 17:10 год. 30 квітня 2024 року.

С у д д я ОСОБА_13