Справа №592/3986/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/757/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілих- ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника - ОСОБА_9 ,

обвинуваченого - ОСОБА_10

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами потерпілої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 на вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.11.2023, відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, Сумської області, громадянина України, українця, із середньою спеціальною освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , який перебуває на військовому обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшли апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 в яких:

- потерпіла просила визнати ОСОБА_10 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 15 років позбавлення волі;

- захисник просив вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.11.2023, скасувати та ухвалити новий вирок, яким просив ОСОБА_10 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 8 років позбавлення волі. Також захисник просив цивільний позов у справі задовольнити лише на стягнення з ОСОБА_10 300 000 грн. В іншій частині вирок суду просив залишити без зміни.

Крім цього захисник просив дослідити матеріали кримінального провадження.

Даним вироком ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України і призначено йому покарання у виді 10 років позбавлення волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України, у строк покарання ОСОБА_10 зараховано строк попереднього ув`язнення день за день, та початок строку відбування покарання ОСОБА_10 визначено рахувати з 08.01.2023.

До набрання вироком законної сили ОСОБА_10 залишено запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Задоволено цивільний позов ОСОБА_7 та стягнуто з ОСОБА_10 36 252 грн матеріальної шкоди та 500 000 грн моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави 10 760,46 грн процесуальних витрат.

Знято арешт на майно у даному кримінальному провадженні, а долю речових доказів вирішено у відповідності до ст. 100 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог потерпіла фактичні обставини справи, доведеність вини та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого не оскаржувала. Також потерпіла погоджувалась і з вироком суду першої інстанції в частині вирішення завленого нею до обвинуваченого цивільного позову. Не погоджувалась потерпіла з мірою призначеного ОСОБА_10 покарання, вважаючи його м`яким і замість 10 років позбавлення волі просила призначити 15 років позбавлення волі. Потерпіла наголошувала, що потерпілий ОСОБА_11 це її рідний брат, між собою мали міцні дружні стосунки, разом допомагали батькам, доглядали паралізованого батька. Після смерті брата, в батьків значно погіршилося здоров`я. Брата характеризувала, як добру, чуйну, не конфлікну людину, яка допомагала іншим, в тому числі і обвинуваченому ОСОБА_10 . Потерпіла вважала, що обвинувачений ОСОБА_10 має нести суворе покарання, оскільки вчинив умисний, особливо тяжкий злочин наслідком якого є смерть рідної їй людини.

Захисник також фактичних обставин справи, доведеності вини та правильності правової кваліфікації дій обвинуваченого не оскаржував, однак просив для ОСОБА_10 покарання ніж призначив суд першої інстанції, замість 10 років позбавлення волі 8 років позбавлення волі. Захисник звертав увагу на те, що ОСОБА_10 після події місце злочину не покинув, сам намагався надати потерпілому допомогу, звернувся до сусідки за допомогою, був на місці до приїзду швидкої та поліції. Щодо показів потерпілої ОСОБА_7 то вважав, що вони надавались під впливом виправданих на те емоцій. Однак, зауважував, що потерпіла висловила своє негативне ставлення до обвинуваченого, однак не враховано того, що і сам потерпілий в день події був в стані сильного алкогольного сп`яніння (2,52 %). Захисник просив врахувати, що обвинувачений ОСОБА_10 вину визнав, щиро розкаявся, просив вибачення у потерпілої, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Зауважував, що ОСОБА_10 продемонстрував діями, що готовий нести відповідальність за вчинене, місце події не поукинув, а суду повідомив те, що пам`ятає за той день.

Щодо цивільного позову в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої моральної шкоди в сумі 500 000 грн, то її захисник просив зменшити до 300 000 грн, оскільки вважав, що суд свого рішення в цій частині достатньо не мотивував і стверджував, що розмір моральної шкоди призначеної до стягнення з обвинуваченого майже в 20 разів перевищує реально понесені матеріальні витрати.

Інші учасники кримінального провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Як встановлено судом першої інстанції 07.01.2023 близько 17.20 год ОСОБА_10 в магазині АТБ по АДРЕСА_2 зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який запропонував піти до нього додому за адресою: АДРЕСА_3 .

Після спільного вживання спиртних напоїв близько 23-ї год. 07.01.2023 між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на ґрунті раптово-виниклих неприязних відносин стався конфлікт, під час якого ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, схопив кухонний ніж та наніс ним ОСОБА_11 не менше чотирьох ударів по різних частинах тіла, від яких останній помер на місці.

Відповідно до висновку СМЕ № 19/14 ОКЗ «Сумське обласне бюро судово-медичної експертизи», проведеної із 09.01.2023 по 23.02.2023 смерть ОСОБА_11 настала в результаті колото-різаного поранення грудної клітки з ушкодженням серця, що супроводжувалося масивною внутрішньою та зовнішньою кровотечею й ускладнилася гострою крововтратою та розвитком серцево-судинної недостатності, що підтверджується наявністю колото-різаних ушкоджень грудної клітки, перикарду та наскрізних ушкоджень стінки лівого шлуночка серця, наявністю крові в порожнині перикарду та в лівій плевральній порожнині, ознак швидкої смерті.

Заслухавши доповідь судді, думки потерпілих ОСОБА_7 і ОСОБА_8 , які апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_7 підтримали, просили призначити обвинуваченому ОСОБА_10 більш суворе покарання та які заперечили проти задоволення скарги захисника, думки захисника ОСОБА_9 та обвинуваченого ОСОБА_10 , які підтримали апеляційну скаргу захисника і просили вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому менш суворе покарання та зменшити суму стягнення на користь потерпілої завданої шкоди та які заперечили проти задоволення скарги потерпілої, думку прокурора ОСОБА_6 , яка проти задоволення апеляційних скарг заперечила, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг колегія суддів дійшла такого висновку.

Як слідує з матеріалів справи вирок суду першої інстанції оскаржений двома учасниками справи:

- потерпілою, яка просила для обвинуваченого більш суворішого покарання, а саме замість 10 років позбавлення волі 15 років позбавлення волі та

- захисником, який просив для обвинуваченого менш суворе покарання, а саме замість 10 років позбавлення волі 8 років позбавлення волі та просив зменшити суму стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої моральної шкоди, замість 500 000 грн на 300 000 грн.

При цьому, апелянти фактичних обставин справи, доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_10 та правильності кваліфікації його дій за ч. 1 ст. 115 КК України як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, не оскаржували.

Тому, враховучи викладене і керуючись ч. 1 ст. 404 КПК України колегія суддів вважає за необхідне переглянути вирок суду першої інстанції в межах заявлених апелянтами вимог, зокрема в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання та в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої суми моральної шкоди.

Так, за правилами кримінального закону покарання, призначене особі за скоєний злочин, має бути законним і справедливим. Законність покарання означає, що його має бути призначено особі відповідно до вимог цього закону, а справедливість покарання визначається принципом його домірності, тобто необхідності його визначення судом саме у тому вигляді й розмірі, яке з урахування ступеня тяжкості скоєного злочину, даних про особу винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, буде необхідним та достатнім для її виправлення й попередження скоєння нових злочинів.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як засудженим, та й іншими особами.

Згідно ст. 65 КК України, суд призначає покарання за вчинений злочин відповідно до загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка скоїла злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

Вимоги цієї норми є імперативними, тобто обов`язковими для застосування судом. Наведені в ній положення зобов`язують суд при призначені покарання врахувати не лише ступінь тяжкості скоєного злочину та обставини, що обтяжують покарання, а й особу винного та обставини, що пом`якшують покарання.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції призначаючи покарання ОСОБА_12 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема судом враховано, що вчинене ОСОБА_10 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.115 КК України є особливо тяжким злочином.

Обвинувачений ОСОБА_10 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, повністю визнав свою вину, просив вибачення у потерпілої, щиро каявся, на обліках у лікарів нарколога і психіатра не перебуває і не працює.

Тому, виходячи із засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, беручи до уваги конкретні обставини вчинення злочину, тяжкі наслідкі від вчиненого, особу обвинуваченого, суд першої інстанції дійшов висновку, з яким за встановлених обставин погоджується і колегія суддів, що виправлення обвинуваченого можливо досягти лише в ізоляції від суспільства з призначенням покарання у вигляді позбавлення волі, в межах санкції ч.1 ст.115 КК України з його реальним відбуванням. Саме таке покарання на перконання суду буде необхідним і достатнім для попередження вчинення нових злочинів та досягнення визначеної ст.50 КК України мети покарання. Також судом не встановлено підстав для застосування положень ст.ст.69, 75 КК України.

В апеляційних скаргах обидва апелянта не згодні з мірою призначеного ОСОБА_10 покарання, вважаючи його надто м`яким та надто суворим.

Так, потерпіла зазначала, що потерпілий ОСОБА_11 це її рідний брат, між собою мали міцні дружні стосунки, разом допомагали батькам, доглядали паралізованого батька. Після смерті брата, в батьків значно погіршилося здоров`я. Брата характеризувала, як добру, чуйну, не конфлікну людину, яка допомагала іншим, в тому числі і обвинуваченому ОСОБА_10 . Потерпіла вважала, що обвинувачений ОСОБА_10 має нести суворе покарання, оскільки вчинив умисний, особливо тяжкий злочин наслідком якого є смерть рідної їй людини.

Захисник просив врахувати, що ОСОБА_10 після події місце злочину не покинув, сам намагався надати потерпілому допомогу, звернувся до сусідки за допомогою, був на місці до приїзду швидкої та поліції. Щодо показів потерпілої ОСОБА_7 то вважав, що вони надавались під впливом виправданих на те емоцій. Однак, зауважував, що потерпіла висловила своє негативне ставлення до обвинуваченого, однак не враховано того, що і сам потерпілий в день події був в стані сильного алкогольного сп`яніння (2,52 %). Захисник просив врахувати, що обвинувачений ОСОБА_10 вину визнав, щиро розкаявся, просив вибачення у потерпілої, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Аналізуючи доводи обох апелянтів в сукупності з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_10 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, у виді 10 років позбавлення волі, суд першої інстанції дотримався ст. 50 та ст. 65 КК України і з повною мірою врахував всі обставини справи в тому числі обставини вчиненого злочину, його тяжкість, наслідки, суспільну небезпеку, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого та його особу. Тому, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що 10 років позбавлення волі, яке за санкцією ч. 1 ст. 115 КК України є не найвищим і не найнижчим, буде достатнім для перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Твердження потерпілої про необхідність призначення ОСОБА_10 найсуворішого покарання у виді п`ятнадцяти років позбавлення волі, не є переконливими, оскільки вироком суду обвинуваченому вже призначено покарання, яке, хоча і призначене в середніх межах санкції, передбаченої ч.1 ст.115 КК України, але наближеної до максимальних меж санкції цієї статті, що, на думку колегії суддів, відповідає вимогам ст. 50 КК України щодо мети покарання.

Крім того, судом першої інстанції при призначенні покарання, враховані усі обставини, що обтяжують покарання, та стороною обвинувачення не надано при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення нових відомостей, що могли свідчити про зайву м`якість та несправедливість, призначеного покарання за вчинений злочин.

Також колегія суддів не може визнати обґрунтованими і доводи сторони захисту щодо необхідності призначення ОСОБА_10 менш суворого покарння, а саме 8 років позбавлення волі, що знаходиться в мінімальних межах санкції ч. 1 ст. 115 КК України, оскільки за встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що таке покарання буде надто м`яким для обвинуваченого.

Таким чином, призначене ОСОБА_10 покарання за ч.1 ст.115 КК України відповідає вимогам статей 50 та 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, у зв`язку з чим апеляційні скарги потерпілої і захисника, в частині призначеного покарання, задоволенню не підлягають.

Щодо вимог апеляційної скарги захисника, про існування підстав для зменшення суми стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої моральної шкоди, оскільки розмір моральної шкоди призначеної до стягнення з обвинуваченого майже в 20 разів перевищує реально понесені матеріальні витрати, то тут колегія суддів також із захисником не погоджується виходчи з наступного.

Так, як слідує з матеріалів справи і встановлено судом першої інстанції потерпілою ОСОБА_7 було подано цивільний позов про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_10 36 252 грн завданої матеріальної шкоди та 500 000 грн завданої моральної шкоди.

Також встановлено, що обвинувачений позовні вимоги в суді першої інстанції визнавав, однак зауважував, що відшкодувати їх не зможе.

В апеляційній скарзі сторона захисту цивільний позов в частині стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої 36 252 грн завданої матеріальної шкоди не оскаржувала.

Відповідно до положень ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частиною 1 ст.128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної особи, яка за законом несе відповідальність за шкоду, завдану їхніми діями.

Згідно з ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою.

Згідно зі ст.1201 ЦК України, особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов`язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника ці витрати.

Як слідує з матеріалів справи вирішуючи цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч.2 ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Тому, виходячи, що у ОСОБА_11 залишалась мати, яка за станом здоров`я не могла приймати участь у судових засіданнях, зазнала біль душевну та фізичною з приводу втрати сина, рідна сістра - потерпіла, яка також втратила брата, який допомагав та був для неї близькою людиною, колегія суддів повністю погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог і в частині відшкодування моральної шкоди у повному обсязі.

В апеляційній скарзі захисник також вів мову про те, що судом не достатньо мотивовано своє рішення в цій частині, однак вказане не відповідає дійсності.

Апеляційний суд враховує наслідки протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_10 - смерть людини, характер злочину - умисний, а також те, що покійний ОСОБА_11 був сином і братом, який виступав підтримкою в батьків зі слабким здоров`ям та в сестри, які фактично втратили рідну людину, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника і в цій частині.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне в задоволенні апеляційних вимог апелянтів відмовити, а вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.11.2023, слід залишити без зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 408, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Ковпаківського районного суду м. Суми від 01.11.2023, відносно ОСОБА_10 , залишити без зміни, а апеляційні скарги потерпілої ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 на цей вирок, без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_10 , який тримається під вартою, в той самий строк з моменту вручення йому її копії.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4