Провадження № 1-кп/161/981/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Луцьк 19 червня 2024 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001287 від 09.04.2024, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 , громадянин України, освіта середня, працює водієм ТОВ «Верем Травел», одружений, має на утриманні малолітню дитину, раніше несудимий,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В

Обвинувачений ОСОБА_3 близько 06 години 20 хвилин 09 квітня 2024 року, керуючи технічно справним автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter 315 CDI», р.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись ним автошляхом Н-17 в с.Гірка Полонка зі сторони м.Горохова в напрямку до м.Луцьк, порушивши пункти 2.3 (б), 2.9 (б), 12.1, 12.3, Правил дорожнього руху України не вибрав безпечної швидкості руху, не врахував дорожню обстановку, керуючи транспортним засобом у стані стомлення, заснув за кермом та, як наслідок, скоїв наїзд на бетонні огородження та приміщення блокпосту у с.Гірка Полонка, де на той час знаходились дільничний офіцер поліції сектору превенції відділення поліції №3 (м. Луцька) Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_6 , та доброволець Боратинської ДФТГ «Сокіл» ОСОБА_7 .

Внаслідок вищевказаних грубих порушень Правил дорожнього руху України водій ОСОБА_3 своїми необережними протиправними діями, які знаходяться в прямому причинному зв`язку із виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, спричинив:

- потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травма зі струсом головного мозку з стійкими вираженими цефалгіями, помірним вестибулоатактичним синдромом, вираженим церебрастенічним синдромом; посткоммоційного синдрому; постконтузійного синдрому; забійно-різаної рани тім`яної ділянки, правого передпліччя, правого стегна, поперекової ділянки справа, забою м`яких тканин лівого стегна, садна правого передпліччя, що за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, по скільки для їх лікування необхідний час більше 21 доби;

- потерпілому ОСОБА_7 тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозкової травми, перелому потиличної кістки зліва з переходом на основу черепа, геморагічного нашарування під тверду мозкову оболонку в лобній ділянці справа, травматичного крововиливу під м`яку мозкову оболонку, забою головного мозку, множинних забійних ран і саден голови, рани поперекової ділянки справа, множинних забійних саден поперекової ділянки, кистей обох рук, що за ступенем тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя.

Таким чином, у прямому причинному зв`язку із даною дорожньо-транспортною пригодою та її наслідками є грубі порушення водієм ОСОБА_3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: п.п. 2.3 (б), 2.9 (б), 12.1, 12.3 Правил дорожнього руху України.

ОСОБА_3 інкримінується вчинення необережних протиправних дій, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, та заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину в інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.286 КК України, визнав повністю та не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті, показав, що дійсно керуючи автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter 315 CDI», порушив вимоги Правил дорожнього руху України, скоїв наїзд на бетонні огородження та приміщення блокпосту у с.Гірка Полонка, де на той час знаходились потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 . У вчиненому щиро розкаявся, зазначив, що з потерпілими примирився та відшкодував усі збитки. Просив суд суворо його не карати, не позбавляти волі та не призначати додаткове покарання, оскільки його робота є єдиним джерелом доходу його сім`ї.

Суд, у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши правильність розуміння учасниками судового провадження зміст обставин, викладених в обвинувальному акті, які ніким не оспорюються, не маючи сумніву у добровільності їх позицій, а також роз`яснивши їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_3 своїми необережними протиправними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, та заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.286 КК України.

Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення кримінального правопорушення, тяжкості наслідків, що настали.

У відповідності до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії тяжкого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, у відповідності до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, оскільки такі обставини підтверджені в ході розгляду кримінального провадження.

Окрім того, в силу ч.2 ст.66 КК України суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відсутність у потерпілих претензій морального характеру відшкодування збитків, понесених закладами охорони здоров`я.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , відсутні.

Обвинувачений ОСОБА_3 повністю беззаперечно визнав свою винуватість, вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, працює, на обліках в лікарів нарколога чи психіатра не перебуває, на його утриманні перебуває малолітня дитина.

На підставі викладеного, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, позиції потерпілих, дані про особу обвинуваченого, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи строк покарання, передбачений санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_3 винуватим, вважає за необхідне призначити останньому покарання у виді позбавлення волі ближче до мінімальної межі.

На думку суду, таке покарання є необхідним і достатнім для виправлення й попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень.

При цьому суд не вбачає підстав для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, з огляду на те, що обвинувачений має на утриманні малолітню дитину, працює водієм, і це є єдиним джерелом доходу його сім`ї, оскільки дружина перебуває у відпустці по догляду за дитиною, враховуючи його посткримінальну поведінку, яка спрямована на залагодження своєї провини, позиції потерпілих, які не наполягали на призначенні такого покарання.

Разом з тим, враховуючи особу винного, конкретні обставини справи, приймаючи до уваги наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обтяжуючих обставин, суд вважає за можливе звільнити останнього від відбування основного покарання із випробуванням на підставі ст.75 КК України, встановивши при цьому іспитовий строк 2 роки, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України.

Вирішуючи цивільний позов суд виходить з наступного.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

31.05.2024 ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» звернулася з позовом до обвинуваченого про відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_6 в сумі 24066 гривень 83 копійки.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10.06.2024 прийнято цивільний позов до розгляду.

Згідно банківської квитанції від 06.06.2024 ОСОБА_3 оплатив витрати за стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_6 на суму 24066 гривень 83 копійки.

13.06.2024 ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» до початку розгляду справи по суті надіслало до суд заяву про залишення позову без розгляду.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 відшкодував витрати за стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_6 , цивільним позивачем ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» до початку розгляду справи по суті, подано заяву про залишення позову без розгляду, а тому суд приходить до висновку, що цивільний позов необхідно залишити без розгляду.

Питання про речові докази та арешт майна суд вирішує відповідно до вимог ст.ст. 100, 174 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 118, 124, 128, 129, 366-368, 371, 374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання з випробовуванням, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 2 (два) роки, не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі ч.1 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов ДУ «ТМО МВС України по Волинській області» до обвинуваченого ОСОБА_3 залишити без розгляду.

Арешт, який накладений ухвалою слідчого судді Луцького міськрайонного суду Волинської області на майно від 12.04.2024, скасувати.

Речові докази у справі, а саме: транспортний засіб автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 315 CDI» реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , повернути ОСОБА_3 за належністю.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржений учасниками судового провадження до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Луцький міськрайонний суд Волинської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий