ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/630/24
Провадження №1-кп/477/320/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року м. Миколаїв

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000090 по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, громадянина України, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 24.05.2001р. - Жовтневим районним судом Миколаївської області - за ч.2 ст. 140 КК України ( в редакції 1960р.) до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки із звільненням від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки та штрафу; 2) 21.04.2003р. - Ленінським районним судом м. Миколаєва, за ч.2 ст.15, ч.3 ст. 185, з застосуванням ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців, звільнений умовно-достроково відповідно до ухвали Арбузинського районного суду Миколаївської області, невідбутий строк покарання - 4 місяці 9 днів; 3)13.04.2006 року - Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч.3 ст. 185, з застосуванням ст. 71 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, звільнений умовно-достроково відповідно до ухвали Казанківського районного суду Миколаївської області, невідбутий строк покарання - 9 місяців 18 днів; 4) 12.11.2009р. - Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185, з застосуванням ст.ст. 70, 71 КК україни до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки 6 місяців, звільнений 04.03.2014р. за відбуттям строку покарання; 5) 10 квітня 2015 року - Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч.2,3 ст. 185 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки; 6) 25 червня 2015 року - Ленінським районним судом м. Миколаєва, за ч. 2,3 ст. 185, ч.2 ст. 309, ст. 70 КК України до позбавлення волі строком на 4 роки 1 місяць позбавлення волі, звільнений умовно-достроково з невідбутим строком покарання 1 рік 2 місяці 29 днів на підставі ухвали Снігурівського районного суду Миколаївської області від 11 вересня 2017 року; 7) 22.01.2018 року - Жовтневим районним судом Миколаївської області за ч.2 ст. 185, ч.3 ст. 185 КК України, з застосуванням ст. ст. 70, 71 КК України до покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений за відбуванням строку покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 286-1, ч.1 ст. 135 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

потерпілої - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

31 січня 2024 року близько 16.15год. обвинувачений ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «ИЖ 271501», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, в денну пору доби, рухаючись по сухій чистій, без вибоїн та пошкоджень проїжджій частині АДРЕСА_2 , навпроти будинку АДРЕСА_3 , в порушення вимог п.п. 2.3 «б», 12.2, 12.3 ПДР України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не обрав безпечної швидкості, перебуваючи в стані засліплення не зупинився, при виявленні перешкоди у виді пішохода ОСОБА_7 , яка рухалась по правому краю проїжджої частини в попутному напрямку, не вжив заходів до своєчасного зменшення швидкості свого транспортного засобу аж до повної його зупинки, хоча об`єктивно міг та зобов`язаний був це зробити, в результаті чого здійснив наїзд на пішохода.

Після чого, діючи з прямим умислом та з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, усвідомлюючи, що в результаті його дій потерпіла перебувала у небезпечному для життя стані і позбавлена реальної можливості вжити заходи до самозбереження внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, в порушення вимог п. 2.10 «а», «г», «д» ПДР України, маючи при цьому реальну можливість вжити заходів для надання медичної допомоги потерпілій, не викликав карету швидкої медичної допомоги, не вжив самостійних заходів для доставки потерпілої до лікувального закладу, не повідомив про дорожньо-транспортну пригоду орган поліції, хоча повинен був і мав таку можливість, легковажно розраховуючи на те, що можлива допомога буде надана іншими особами, зник з місця ДТП та залишив потерпілу ОСОБА_7 без допомоги на проїжджій частині, чим поставив останню в небезпечний для життя стан.

В результаті ДТП пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження, від яких померла на місці пригоди.

Відповідальність за дії, вчинені обвинуваченим, передбачена ч.3 ст. 286-1, ч.1 ст. 135 КК України.

Обвинувачений в судовому засіданні вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, підтвердив обставини, викладені у обвинувальному акті, та пояснив, що 31 січня 2024 року о 16.15год. він рухався по АДРЕСА_2 . Виїжджаючи з-за повороту, його засліпило сонце та він відчув удар. Він зупинився, допоміг чоловікові потерпілої відвести її на узбіччя та намагався викликати швидку, але у нього тряслись руки, він злякався та поїхав з місця пригоди, не викликавши ані поліцію, ані швидку допомогу. Згідно результатів його огляду на стан сп`яніння, він перебував у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння. Він, дійсно, випив пляшку пива, а наркотичні засоби вживав за 3-4 дні до події. Висловив жаль та попросив вибачення у потерпілої.

Потерпіла в судовому засіданні пояснила, що загибла ОСОБА_7 - її мати. 31 січня 2024 року їй зателефонували з поліції та повідомили, що її мати потрапила у ДТП. Коли вона прибула на місце - на АДРЕСА_2 , там була швидка допомога та її батько, їй повідомили, що мати померла. Обвинуваченого на місці події не було. По вул. Чкалова в с. Мішково-Погорілове відсутні тротуари та мешканці рухаються проїжджою частиною. Зі слів батька їй стало відомо, що вони з матір`ю йшли по краю дороги, та мати збила машина. Цивільний позов вона не заявляла. Просила призначити обвинуваченому покарання відповідно до закону.

За згодою прокурора, обвинуваченого, його захисника та потерпілої, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, судом визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються. Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумнівів у добровільності його позиції немає, а також учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Аналізуючи досліджені по справі докази, суд приходить до висновку про доведеність вини обвинуваченого у порушенні обвинуваченим, який керував транспортним засобом у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої, а також у завідомому залишенні без допомоги особи, яка перебуває в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану за обставин, коли обвинувачений сам поставив потерпілу у небезпечний для життя стан, та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст. 286-1, ч.1 ст. 135 КК України.

Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому судом враховується, що він вчинив кримінальні правопорушення, які відповідно до статті 12 КК України є нетяжким та тяжким злочинами, обвинувачений раніше неодноразово судимий, на обліку у лікаря-нарколога або лікаря-психіатра не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання, судом визнається визнання вини.

Обставиною, яка обтяжує покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбачене ч.1 ст. 135 К України, судом визнається вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння та у стані, викликаному вживанням наркотичних засобів.

Враховуючи тяжкість та обставини вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкцій, передбачених для цього виду покарання ч.3 ст. 286-1 та ч.1 ст. 135 КК України, вважаючи саме таке покарання необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення інших правопорушень.

На підставі ст. 124 КПК України, з обвинуваченого на користь держави підлягають стягненню документально підтверджені витрати на залучення експерта в розмірі 22718грн 40коп.

Відповідно до протоколу затримання, обвинувачений був затриманий 31 січня 2024 року. Під час досудового розслідування обвинуваченому обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 02 лютого 2024 року, строком на 60 днів, по 30 березня 2024 року включно.

Відповідно до ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у вироку зазначається рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили. Під час судового розгляду прокурором заявлялось клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Враховуючи те, що обвинувачений не одружений, осіб на утриманні не має, не працевлаштований, як встановлено під час розгляду справи, на час затримання проживав не за місцем реєстрації, при постановленні вироку суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, обраний обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою слід залишити до набрання вироком законної сили, але не довше, ніж на 60 діб.

На підставі ст. 100 КПК України, речовими доказами у справі слід розпорядитись наступним чином: змив речовини з керма автомобіля, мікрооб`єкт зі щітки омивача лобового скла автомобіля, змив речовини з важеля перемикання швидкості автомобіля, запаковані до паперових конвертів №,№ 1,2,3; фрагменти лакофарбового покриття; зіскоби фарби з відсіку двигуна, полки переднього бамперу, переднього правого крила, капоту автомобіля, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів, слід знищити; автомобіль «ІЖ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до ухвали слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2024 року належить на праві власності ОСОБА_8 та зберігається на території спеціального майданчика ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, слід повернути власнику.

На підставі ст. 174 КПК України, підлягає скасуванню арешт, накладений ухвалою слідчого суддіЦентрального районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2024 року на автомобіль «ІЖ», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Керуючись ст. ст. 366, 367-369, 374 КПК України,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 286-1, ч.1 ст. 135 КК України, та призначити йому покарання:

за ч.3 ст. 286-1 КК України - у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 7 (сім) років;

за ч.1 ст. 135 КК України - у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 7 (сім) років.

Строк покарання обвинуваченому рахувати з моменту виконання вироку.

На підставі ст. 72 КК України в строк покарання обвинуваченому ОСОБА_3 зарахувати строк перебування під вартою з моменту затримання, а саме - з 31 січня 2024 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід, обраний обвинуваченому ОСОБА_3 у виді тримання під вартою, залишити до набрання вироком законної сили, але не довше, ніж на 60 днів.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави витрати на проведення експертизи в розмірі 22718 (двадцять дві тисячі сімсот вісімнадцять) грн. 40коп.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого суддіЦентрального районного суду м. Миколаєва від 06 лютого 2024 року на автомобіль «ІЖ», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Речові докази у справі: змив речовини з керма автомобіля, мікрооб`єкт зі щітки омивача лобового скла автомобіля, змив речовини з важеля перемикання швидкості автомобіля, запаковані до паперових конвертів №,№ 1,2,3; фрагменти лакофарбового покриття; зіскоби фарби з відсіку двигуна, полки переднього бамперу, переднього правого крила, капоту автомобіля, передані на зберігання до камери зберігання речових доказів СУ ГУНП в Миколаївській області - знищити; автомобіль «ІЖ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_8 та зберігається на території спеціального майданчика ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, - повернути власнику.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

На вирок може бути подана апеляція до Миколаївського апеляційного суду через Жовтневий районний суд Миколаївської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1