Єдиний унікальний номер 205/1013/24
1-кс/205/232/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2024 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні заяву ОСОБА_3 про скасування арешту майна в межах кримінального провадження №0000064 від 10 січня 2024 року,

В С Т А Н О В И В:

30 січня 2024 року до суду надійшло вищевказане клопотання, в якому ОСОБА_3 просив винести рішення про зняття арешту з належного йому мобільного телефону «Самсунг А-7 2118», який був вилучений у нього в ході проведення обшуку 10 січня 2024 року.

ОСОБА_3 подав заяву в якій просив розглянути справу без його участі, підтримав заяву та просив її задовольнити.

Слідчий надав до суду заяву в якій просив судове засідання проводити без його участі, а рішення залишити на розсуд суду.

У відповідності до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось.

Дослідивши клопотання та додані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно із абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Під час розгляду заяви встановлено, що 15 січня 2024 року ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська було накладено арешт на майно, вилучене 10 січня 2024 року в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, на мобільний телефон «Samsung», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який було запаковано до паперового пакету.

Разом з цим, слідчий суддя враховує, що сторона обвинувачення не обґрунтувала необхідність подальшого застосування арешту для проведення з цим майном якихось можливих додаткових дій.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Згідно із ч. 1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

За таких обставин, слідчий суддя не може прийти до переконання, що на теперішній час накладений арешт майна продовжує відповідати засадам розумності та співмірності, а відповідно, й що такий захід забезпечення обґрунтовано продовжує обмежувати право власності власників майна.

Враховуючи вищезазначене, в цілях не порушення гарантованого права власності осіб, слідчий суддя дійшов висновку, що заява про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 22, 107, 170-174 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_3 про скасування арешту майна в межах кримінального провадження №0000064 від 10 січня 2024 року задовольнити.

Скасувати арешт, який накладено ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 15 січня 2024 року на майно, вилучене 10 січня 2024 року в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме, на мобільний телефон «Samsung», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який було запаковано до паперового пакету.

Речовий доказ у справі мобільний телефон «Samsung», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 повернути ОСОБА_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1