н/п 1-кс/490/1998/2024
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/3955/24
У Х В А Л А

про накладення арешту на майно

27 травня 2024 року слідчий суддя Центрального районного суду м. Миколаєва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Херсонській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором,про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000192 від 26.04.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 111-2 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту на частину майна, яке перебуває у власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як такого, яке належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з перебуванням ними у шлюбі, а саме на: квартири АДРЕСА_1 , з метою його конфіскації як виду покарання.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , будучи громадянином України, депутатом Корабельної районної у місті Херсоні ради, переслідуючи мету завдання шкоди Україні, керуючись антидержавницькими мотивами, будучи обізнаним про введення воєнного стану в Україні внаслідок незаконного вторгнення збройних сил та інших військових формувань РФ на її територію, за відсутності фізичного чи психологічного впливу з боку представників держави-агресора, розуміючи проведення активної підривної діяльності проти України представниками спецслужб, правоохоронних та інших органів державної влади РФ з метою утворення на території Херсонської області та, зокрема, м. Херсона окупаційною адміністрацією РФ системи органів державної влади РФ та ix ефективного функціонування, у тому числі й незаконних органів, що імітували діяльність судів, умисно вчинив дії, спрямовані на допомогу окупаційній адміністрації держави-агресора шляхом реалізації та підтримки її рішень та дій за наступних обставин.

Так, приблизно у квітні 2022 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_5 добровільно зайняв посаду в окупаційному органі влади, а саме посаду так званого заступника голови Військово-цивільної адміністрації Херсонської області (мовою оригіналу - заместитель главы Военно-гражданскойадминистрацииХерсонскойобласти), назва якої в подальшому змінювалась на заступник голови ВЦА з питань соціально-гуманітарної сфери, заступник голови ВЦА з гуманітарних питань, заступник голови ВЦА з соціальної політики, заступник голови уряду із соціальної політики (мовою оригіналу - заместитель главы ВГА по вопросам социально-гуманитарной сферы, заместитель главы ВГА по гуманитарным вопросам, заместитель главы ВГА по социальной политике, заместитель председателя правительства по социальной политике), пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, яку продовжує займати по теперішній час. Перебуваючи на вказаній посаді та виконуючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції, ОСОБА_5 підтримав рішення та дії окупаційної адміністрації держави-агресора щодо створення Надзвичайної комісії шляхом входження до її складу. Протягом червня-листопада 2022 року ОСОБА_5 брав участь у засіданнях Надзвичайної комісії, у ході яких приймав рішення та голосував щодо визнання вироків, які не набули законної сили, такими, що набули законної сили, та направлення осіб до відбуття покарання в установи виконання покарань Херсонської області; зміни запобіжного заходу; дострокового звільнення осіб зі слідчого ізолятору; звільнення з-під варти осіб у зв`язку із закінченням строку перебування під вартою; продовження строків тримання під вартою відносно осіб, які утримувалися під час окупації м. Херсона у Херсонському слідчому ізоляторі та дільниці СІЗО при ДУ «Північна виправна колонія № 90», на шість місяців, реалізовуючи таким чином мету та завдання, задля яких Надзвичайна комісія по вирішенню невідкладних питань була створена окупаційною адміністрацією держави-агресора.

17.04.2024 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 111-2 КК України.

Слідчий в судове засідання не з`явився, повідомлявся належним чином. Надав заяву про розгляд клопотання про арешт майна без його участі, клопотання підтримав та просив його задовольнити. Також, на підставі ч.2 ст.172 КПК України, просив розглянути клопотання за відсутності власника майна, арешт на майно якого накладається.

Враховуючи закріплений ст.26 КПК України принцип диспозитивності, згідно якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні свої прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом, вважає за можливе розглянути подане клопотання у її відсутність та на підставі наявних матеріалів.

Зважаючи на вимоги ч.2 ст.172 КПК України вважаю можливим розглядати клопотання за відсутності власника майна, арешт на майно якого накладається.

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього письмові документи, вважаю, що клопотання слід задовольнити виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, слідчим відділом УСБ України в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000192 від 26.04.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 111-2 КК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину передбаченого ч.1 ст. 111-2 КК України.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №6 від 18.09.2023 між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (прізвище після реєстрації шлюбу - ОСОБА_6 ) було зареєстровано шлюб, про що внесено відомості до актового запису № 800 від 31.08.2016. Відомості щодо розірвання шлюбу - відсутні.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 25.01.2019 володіє на праві приватної власності квартирою АДРЕСА_1 , відповідно до договору довічного утримання № 63, серія та номер: ННО 894607, ННО 894608, виданого приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_7 .

Згідно з ст. 131 КПК України заходами забезпечення кримінального провадження, серед іншого є арешт майна, який застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Згідно з ч.2 ст. 60 Сімейного кодексу України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини третьої статті 61 Сімейного кодексу України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За загальним правилом застосування презумпції спільності майна подружжя, майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором довічного утримання, що укладений під час перебування набувача у шлюбі, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя.

Той із подружжя, який порушує питання про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують. Зокрема, за частиною третьою статті 61 СК України довести, що хоча майно придбавалося у період шлюбу, в тому числі з використанням коштів сімейного бюджету, проте справжньою метою укладення договору довічного утримання були не інтереси сім`ї, а власні, особисті інтереси одного з подружжя, не пов`язані із сімейними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17.

Накладення арешту на майно, яке перебуває у спільній сумісній власності подружжя, не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Зважаючи на вищенаведене та з урахуванням виниклої в межах досудового розслідування кримінального провадження необхідності щодо вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, а також враховуючи те, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, згідно санкціїякого до майна підозрюваного може бути застосована конфіскація майна, то суд вважає обґрунтованими покликання на виниклу необхідність у накладенні арешту на майно, та вважає, що таке клопотання слід задовольнити.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 170-173, 309, 395 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на частину майна, яке перебуває у власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як такого, яке належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з перебуванням їх у шлюбі, а саме на: квартири за адресою: АДРЕСА_2 , шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним майном, з метою забезпечення конфіскації майна.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом, відповідно до ст.174 КПК України.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1