ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2024 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4

за участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 квітня 2024 року,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 квітня 2024 року у задоволенні клопотань захисників обвинувачених - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , та обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_9 - відмовлено.

Термін запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 днів, тобто до 28 червня 2024 року.

Термін запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 днів, тобто до 28 червня 2024 року.

На вказане рішення суду першої інстанції адвокати ОСОБА_7 та ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30.04.2024р. в частині задоволення клопотання прокурора та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження на 60 днів терміну дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Також просять змінити застосований раніше щодо обвинуваченого ОСОБА_9 та щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою на домашній арешт.

Вважають ухвалу суду першої інстанції в частині продовження терміну запобіжного заходу відносно обвинувачених безпідставною, необґрунтованою та винесеною з порушенням норм кримінально процесуального закону.

ЄУНСС №727/10844/20 Головуючий суддя І інстанції: ОСОБА_10

Провадження №11-кп/822/213/24 Суддя - доповідач: ОСОБА_1

Категорія ст. 199, 331 КПК України

Зазначають, що по суті пред`явленого обвинувачення вбачається, що обвинувачені ОСОБА_9 та ОСОБА_8 20.08.2020 року одночасно вчинили одну травмуючи дію та завдали одне тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_11 , що знаходиться в причинному зв`язку із настанням смерті, однак спричинення одного такого тілесного ушкодження від дії двох осіб неможливо, що також підтвердили в судовому засіданні допитані експерти, які проводили СМЕ у справі.

Стверджують, що обвинувачений ОСОБА_9 не заперечує факту завдання потерпілому ОСОБА_11 легких тілесних ушкоджень, однак заперечує завдання йому саме ударів по голові в область потиличної зони, а обвинувачений ОСОБА_8 взагалі заперечує факт спричинення потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень. Крім цього, поза увагою суду при розгляді клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишилось те, що ОСОБА_9 щиро розкаюється, відшкодував завдану моральну та матеріальну шкоду.

На думку захисників, суд першої інстанції не розглянув можливість застосування щодо обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів, а по суті просто обмежився загальними формальними фразами без мотивації прийнятого рішення.

Враховуючи дані, що характеризують особу обвинувачених, ступінь ризиків, які існують у кримінальному провадженні та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, те, що обвинувачений ОСОБА_9 вже більше 1,5 року перебуває під вартою без належного доведення стороною обвинувачення підстав продовження відносно нього виняткового запобіжного заходу, а обвинувачений ОСОБА_8 перебуває під вартою більше 3-х років, та враховуючи відсутність складу злочину за пред`явленим обвинуваченням та необхідність перекваліфікації дій за іншою статтею ККУ, яка не передбачає покарання у вигляді позбавлення волі, а також наявність постійного місця проживання та реєстрації, наявність міцних соціальних зв`язків, що підтверджено письмовими доказами, позитивних характеристик за місцем проживання (наявні в матеріалах справи), не доведення прокурором ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, вважають за можливе та просять змінити їх підзахисним запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, а саме домашній арешт в певний період доби.

Заслухавши доповідь судді, який виклав суть ухвали суду першої інстанції та вимоги апеляційної скарги, захисника ОСОБА_6 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила її задовольнити, з підстав у ній викладених, думку прокурора, який заперечив проти поданої апеляційної скарги та просив рішення районного суду залишити без змін, перевіривши та обговоривши доводи, наведені в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів доходить такого.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

У відповідності до ч.3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань, суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України.

Ухвалюючи рішення про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, районний суд повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, передбаченим статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону у повній мірі.

Встановлено, що в Шевченківському районному суді м. Чернівці на розгляді перебуває кримінальне провадження №40001497 від 21.08.2020 року по обвинуваченню ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за ч.2 ст. 121 КК України.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , районний суд належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та обґрунтовано дійшов висновку про існування ризиків можливої протиправної поведінки обвинувачених.

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, а саме у тому, що обвинувачені групою осіб нанесли потерпілому ОСОБА_12 численні удари руками та ногами в голову та по тулубу, заподіявши тяжкі тілесні ушкодження, від яких він помер. А отже, у випадку визнання їх винуватим, обвинуваченим може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Враховуючи, що розгляд цього кримінального провадження в суді триває, а також обставини, характер і тяжкість інкримінованого ОСОБА_9 та ОСОБА_8 злочину, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ризики, які були наявні раніше, зокрема: обвинувачені можуть переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні або перешкоджати йому іншим чином, вчинити інше правопорушення, - не зменшилися та продовжують існувати.

Також судом враховано й те, що на час вирішення питання про продовження ОСОБА_9 та ОСОБА_8 обраного запобіжного заходу, судове слідство у справі ще не закінчено, свідки у справі не допитані, а тому обвинувачені можуть перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню судового розгляду.

Такий висновок суду першої інстанції узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який у своїх рішеннях констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Проте, безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується з позицією суду і вважає, що доводи апеляційної скарги адвокатів в інтересах обвинувачених ОСОБА_9 та ОСОБА_8 такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Посилання сторони захисту на характеризуючі дані ОСОБА_9 та ОСОБА_8 у апеляційній скарзі не нівелюють доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у сукупності з обставинами кримінального провадження та даними про особи обвинувачених.

Доводи адвокатів в інтересах своїх підзахисних про зміну запобіжного заходу на такий, що не пов`язаний з позбавленням волі, а саме на домашній арешт в певний період доби, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки більш м`який запобіжний захід у даному випадку не буде співмірним доведеним ризикам та інкримінованого обвинуваченим злочину.

Таким чином, районний суд дійшов правильного висновку про те, що жодний більш м`який запобіжний захід не гарантуватиме виконання обвинуваченими їх процесуальних обов`язків.

Колегія суддів також зауважує, що ч.2 ст. 422-1 КПК України передбачено вичерпний перелік документів, які можуть бути витребувані суддею-доповідачем з суду першої інстанції у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для продовження строку тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів позбавлена можливості дати оцінку всім доводам адвокатів ОСОБА_7 і ОСОБА_6 . наведеним в апеляційній скарзі, оскільки обмежена відсутністю матеріалів кримінального провадження для повного дослідження заявлених доводів.

Більше того, доводи сторони захисту в частині можливої зміни кваліфікації дій їх підзахисних не можуть бути наразі предметом перевірки апеляційним судом, оскільки це є завданням іншого етапу провадження.

На підставі викладеного, доводи апеляційної скарги адвокатів не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому її слід залишити без задоволення.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст. 176-178, 183, 331, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу адвокатів ОСОБА_7 та ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 30 квітня 2024 року про продовження ОСОБА_9 та ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 28 червня 2024 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_2