Справа № 739/1304/24
Провадження № 1-кс/739/361/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року м. Новгород-Сіверський

Слідчий суддя Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора (в режимі відеоконференції) - ОСОБА_3 ,

старшого слідчого СВ Новгород-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області - ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянув у судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні зали суду, погоджене з прокурором Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, клопотання слідчого у кримінальному провадженні - старшого слідчого СВ Новгород-Сіверського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_7 , внесене у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідування за № 0000260 від 02червня 2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України,про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Новгород-Сіверський Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , в порядку ст.ст.88,89 КК України не судимого,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СВ Новгород-Сіверського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про обрання запобіжного заходу - тримання під вартою, відносно підозрюваного ОСОБА_8 .

Клопотання мотивовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що 01.06.2024 близько 22 год. 30 хв. ОСОБА_8 , знаходячись поблизу кафе «Квадрат», що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажному ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокій та відпочинок громадян, що супроводжувалось особливою зухвалістю, з метою самоутвердитись в очах інших громадян, присутніх поблизу кафе « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , демонстративно використав предмет заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, схожий на бойову гранату, а саме, тримаючи його у руках, привів до бойового застосування, витягнувши запобіжну чеку, та кинув у бік проїжджої частини дороги по АДРЕСА_1 . Після цього, внаслідок зазначених дій ОСОБА_8 , відбувся вибух розривного заряду вказаного предмету, схожого на бойову гранату, чим створено реальну загрозу для життя і здоров`я людей, які знаходились поблизу місця вибуху.

02.06.2024 у кримінальному провадженні ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, а саме ухуліганстві, тобто у грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень.

Тобто, ОСОБА_8 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років та відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України вказаний злочин віднесено до категорії тяжких злочинів.

Прокурор в судовому засіданні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав та просив його задовольнити посилаючись на наявність ризиків, які передбачені ст.177 КПК України та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів. Також висловився про можливість визначення застави у межах 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Ст.слідчий СВ Новгород-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області підтримала заявлене клопотання в повному обсязі.

Захисник підозрюваного заперечив проти задоволення клопотання та висловився про необхідність застосування більш м`якого запобіжного заходу. На обґрунтування своїх заперечень послався на те, що прокурором не надано належних доказів існування ризиків, зазначених у клопотанні. Також, зазначив, що його підзахисний не заперечує обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, але наполягає на тому, що вибуховий пристрій не є бойовою гранатою. На даний час ОСОБА_8 є військовослужбовцем, який став на захист держави добровільно у 2022 році та в травні місяці 2024 року прибув до місця проживання у зв`язку з відпусткою за станом здоров`я, після отриманих травм та перенесених операцій (надавши документальні підтвердження). Переховуватися від суду чи слідства підозрюваний не має ні можливостей, ні бажання, оскільки на даний час сам потребує реабілітації та має на утримання мати ОСОБА_9 , 1950 року народження, яка є інвалідом ІІ групи та має онкозахворювання (документи надано). При цьому адвокат просив врахувати обставини, що передували вчиненню кримінального правопорушення та його наслідки, відсутність потерпілих. Той факт, що перед діями підозрюваного його побили два відвідувачі кафе, яких він неодноразово попереджав, щоб вони його не чіпали. Однак вони не реагували та почали бити підозрюваного, достеменно знаючи, що він не зможе чинити опір внаслідок отриманих травм та стану свого здоров`я. На думку захисника, ОСОБА_8 не є особою криміногенного характеру, а випадок такої поведінки підозрюваного було спровоковано неправомірними діями інших осіб, тому продовжувати злочинну діяльність або вчинити якесь інші правопорушення, його підзахисний не збирається. Захисник вказав на видимі тілесні ушкодження підозрюваного, але наголосив на тому, що при затриманні ОСОБА_8 не було зафіксовано тілесні ушкодження та не проведено медичного огляду і не встановлено коло осіб, які наносили тілесні ушкодження. Хоча матеріали клопотання місять покази свідка, який підтверджує факт бійки підозрюваного та двох осіб. Також, наявні покази свідків, які вказують на те, що ОСОБА_8 кинув пристрій на не далеку відстань від себе з метою уникнення подальшого нанесення йому ударів. На думку захисника, вказані дії підозрюваного, який є військовослужбовцем та розуміється на вибухових пристроях і зброї, свідчать про те, що він достеменно знав, що пристрій в його руках не є бойовою гранатою та не завдасть великої шкоди.

Підозрюваний просив суд не застосовувати до нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Пояснив, що не має наміру ухилятися від слідства та суду, переховуватися, здійснювати тиск на свідків, а тим більше вчиняти інші кримінальні правопорушення. Пояснив, що є військовослужбовцем, який перебуває у відпустці за станом здоров`я, після отриманих травм та перенесених операцій. 01 червня 2024 року від прийшов до місцевого бару м.Новгород-Сіверський, з метою познайомитися з жінкою. Чому приніс із собою вибуховий пристрій, пояснити не зміг, припустивши що це через важкий психоемоційний стан та відчуття власної безпорадності. Пізніше до нього підійшло двоє товаришів та почали необґрунтовано до нього чіплятися та намагатися вчинити бійку, розуміючи свою перевагу через молодий вік та гарний фізичний стан. Він робив їм зауваження, але вони не реагували та почали його бити вдвох. Чинити належний опір він їм не міг через травми руки та ноги, а коли біль став наростати він був змушений достати вибуховий пристрій з метою налякати нападників, щоб ті зупинили нанесення ударів, наслідки від яких він продемонстрував на тілі та обличчі. Однак молоді люди на погрозу зовсім не зреагували і били далі. А він кинув пристрій на асфальт недалеко від себе, для того щоб мати змогу втекти з місця події. Наміру заподіти шкоди людям він взагалі не мав і не має, оскільки точно знав, що пристрій не є бойовою гранатою і впевнений, що це підтвердить судовий експерт. В скоєному щиро кається і засуджує себе за такі дії.

Вислухавши учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновків:

з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 підозрюється у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч.1 ст. 263 КК України, зяких, санкція ч. 4 ст. 296 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років та відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України вказаний злочин віднесено до категорії тяжких злочинів.

02.06.2024, о 00 год. 20 хв., в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні даного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, затримано ОСОБА_8 .

Відповідно до ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, якими є: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; намір знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частина перша статті 194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Під час розгляду клопотання прокурором та слідчим доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263 КК України, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні копіями:протоколу огляду місця події від 02.06.2024 по АДРЕСА_1 , під час якого, серед іншого, поряд з ОСОБА_8 , виявлено та вилучено ймовірно частини вибухового пристрою; протоколу затримання ОСОБА_8 , підозрюваного у вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, під час складання якого, в процесі його обшуку, виявлено та вилучено предмет схожий на вибуховий пристрій; протоколів допиту свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які показали, що 01.06.2024 приблизно в 22:30 год., ОСОБА_8 будучи в стані алкогольного сп`яніння, безпідставно створив конфліктну ситуацію з відвідувачами бару «Квадрат», що розташований по АДРЕСА_3 . В результаті вказаного конфлікту ОСОБА_8 витяг предмет схожий на бойову гранату, витяг з неї чеку, і кинув гранату на проїжджу частину дороги, від чого стався вибух; протоколом огляду фрагменту відеозапису з камери відеоспостереження «Безпечне місто», від 03.06.2024, за участю свідка ОСОБА_13 , на якому він впізнає особу ОСОБА_15 , який в ході конфлікту, кидає вибуховий пристрій на дорогу і відбувається вибух, в той час коли поряд знаходяться інші особи; повідомлення про підозру ОСОБА_8 від 02.06.2024. В клопотанні, відповідно до ст. 184 КПК України, викладені обставини, на підставі яких прокурор прийшов до висновку про наявність ризиків.

Так, вважаю доведеними ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема:

-п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість переховування від органів досудового розслідування та суду, обґрунтовується тим, що ОСОБА_8 , перебуваючи на волі та розуміючи тяжкість і невідворотність покарання за вчинений ним злочин, може безперешкодно покинути місце проживання та розпочати переховуватися від органів слідства та суду, шляхом виїзду в інші регіони України, що віддалені від органу досудового розслідування, скориставшись умовами воєнного стану та запровадженими заходами з відбиття збройної агресії російської федерації;

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України - незаконно впливати на потерпілих, свідків у кримінальному провадженні, обґрунтовується тим, що перебуваючи на свободі ОСОБА_8 може шляхом погроз, вмовлянь та в інші способи незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, а саме ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , з метою зміни їх свідчень, або схилити до відмови від дачі показів;

- п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - а саме те, що підозрюваний може вчинити інше кримінальне правопорушення. Вказаний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_8 хоч і є в порядку ст.ст.88,89 КК України не судимою особою, але вчинив тяжкий злочин, пов`язаний із застосуванням вибухового предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, що створило реальну загрозу для життя і здоров`я людей, які знаходились поблизу місця вибуху, тобто будучи військовослужбовцем, останній може безперешкодно вчиняти аналогічні злочини, оскільки матиме в розпорядженні подібні вибухові пристрої та боєприпаси, отримані ним для виконання службових обов`язків.

Одночасно з цим, відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

В обґрунтування клопотання, щодо обрання саме такого запобіжного заходу прокурор зазначає, що ОСОБА_8 вчинив умисний тяжкий злочини, за який законом про кримінальну відповідальність та передбачено покарання у виді позбавлення волі до 7 років, може переховуватися від слідства, незаконно впливати на свідків та не виключена можливість продовження кримінального правопорушення, а тому тримання під вартою є єдиним запобіжним заходом, який може забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігатиме вищевказаним ризикам, передбаченими статтею 177 КПК України.

Однак із такими висновками слідчий суддя не погоджується, оскільки відповідно до ч.1 ст.185 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу , якими є переховування від органів досудового розслідування та/або суду; намір знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Під час розгляду клопотання прокурор не обґрунтував неможливість застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, як того вимагається частиною 1 ст. 183 КПК України, а тільки зазначав, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання покладених на підозрюваного обов`язків та не зможе запобігти уникненню зазначених у клопотанні ризиків. Також, прокурором в судовому засіданні чітко не було обґрунтовано та не надано доказів того, що інший більш м`який захід не зможе забезпечити процесуальну поведінку підозрюваного. Прокурор, послався тільки на можливість та припущення, що підозрюваний зможе у якийсь спосіб ухилитись від відповідальності та вчиняти інші злочини.

Судом розглянута можливість застосування іншого, визначеного ст. 176 КПК України, більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, в тому числі і домашнього арешту, зробивши аналіз матеріалів, наданих суду стороною обвинувачення, та оцінивши доводи сторони захисту, встановлено що більш м`який запобіжний захід, а саме домашній арешт в певний час доби у повній мірі забезпечать належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків та зможе запобігти вказаним ризикам у відповідності з мотивацією, викладеною вище.

Відповідно до ч. 4 ст.194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Під час розгляду клопотання, прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 вказаних кримінальних правопорушень, в той же час прокурором не доведено недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризикам зазначеним у клопотанні та забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а посилання на тяжкість покарання не може слугувати підставою для обрання саме такого запобіжного заходу, як взяття під варту.

Згідно практики ЄСПЛ При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших запобіжних заходів» п.80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011року у справі Харченко проти України, «тримання особи під вартою буде свавільним, оскільки національні суди не обґрунтували необхідність такого тримання і не було розглянуто можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу п.29 рішення ЄСПЛ від 11.10.2010 року у справі «Хайредінова проти України».

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Слідчий суддя дослідив обставини, що мають враховуватися під час застосуванні запобіжного заходу, встановив, що підозрюваний має постійне місце проживання, реєстрацію, є військовослужбовцем, який 13 травня 2024 року прибув до ІНФОРМАЦІЯ_3 та був взятий на тимчасовий облік у зв`язку з відпусткою за станом здоров`я (відпускний квиток від 07.05.2024 року №21730), має тілесні ушкодження, які впливають на його рухливість, що є очевидним, судячи із зовнішнього фізичного стану ОСОБА_8 у судовому засіданні (крім описаних в медичній документації ушкоджень та хвороб, у підозрюваного наявні також сильні садна обличчя та тулуба), має на утриманні мати з інвалідністю, яка є онкохворою. Також, слідчий суддя враховує пояснення підозрюваного та його поведінку в суді, яка вказує на те, що він має намір дотримуватися законних вимог органів слідства або суду, в разі застосування підозрюваному запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний час доби.

Домашній арешт полягає у «менш суворій» ізоляції підозрюваного від суспільства без тримання під вартою і застосовується, коли фактично є підстави для взяття під варту, однак повна ізоляція особи є недоцільною. Суд при цьому враховує наявність у підозрюваного суттєвих тілесних ушкоджень, його перебування на реабілітації.

ЄСПЛ у пункті 17 рішення «Манчіні проти Італії» прирівняв домашній арешт, з огляду на його рівень і напруженість, до позбавлення волі у розумінні статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таке рішення підтверджує фактичну суворість цього запобіжного заходу та відповідно до демократичних європейських цінностей можливість його застосування виключно як одного із крайніх заходів.

Слідчий суддя з урахуванням всіх встановлених обставин, вважає, що відсутня потреба повністю ізолювати підозрюваного від суспільства, та зважаючи на потреби ОСОБА_8 (відвідування аптеки, лікарні, або поліклініки, купівля продуктів тощо), приходить до висновку, що підозрюваному достатнім буде визначити час для перебування в умовах домашнього арешту за адресою його проживання, а саме: з 14-00 години до 07-00 години наступного дня, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, і вважає, що такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків. Наявність підозри та запобіжного заходу вже є стримуючим фактором для належної процесуальної поведінки підозрюваного. Водночас, застосування таких більш м`яких запобіжних заходів як особисте зобов`язання, особиста порука та застава не здатне запобігти настанню ризиків, встановлених в ході судового розгляду.

Згідно з ч. 4 ст. 196 КПК України слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою статті 197 цього Кодексу.

Відповідно до ч.5 ст. 194 КПК України, зважаючи на встановлені під час розгляду клопотання обставини, на підозрюваного необхідно також покласти додаткові обов`язки: не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Керуючись ст. ст.177,183,197,199,309,369-372 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Новгород-Сіверського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Чернігівській області ОСОБА_7 внесене у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000260 від 02червня 2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Новгород-Сіверський Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши йому залишати місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , в період часу з 14 год. 00 хв. по 07 год. 00 хв. наступного дня, без дозволу слідчого, прокурора або суду, окрім часу повітряної тривоги з метою відвідання бомбосховища та випадків невідкладної медичної допомоги.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_8 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_8 додаткові обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 КПК України, а саме:

1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

2) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту встановити, до 31 липня 2024 року включно.

Підозрюваного ОСОБА_8 негайно звільнити з-під варти в залі суду та зобов`язати його невідкладно прибути до місця свого проживання.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Обов`язки по контролю за поведінкою підозрюваного покласти на співробітників Новгород-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області за місцем проживання підозрюваного.

Роз`яснити підозрюваному, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під домашнім арештом у якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду.

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено о 16:00 год. 10 червня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1