Житомирський апеляційний суд
Справа №278/4462/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст.286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2024 року Житомирський апеляційний суд

в складі: головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретарів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0002550 за апеляційною скаргою прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_10 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 12 січня 2024 року щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ставкове, Березівського району Одеської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого слюсарем-електриком на ДП «Житомирський бронетанковий завод», мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,-

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_10 просить вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк один рік з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Вказує, що судом першої інстанції не встановлено таких даних про особу обвинуваченого, які б давали можливість призначення в конкретному випадку більш м`якого покарання, ніж передбачено законом. Зазначає, що судом першої інстанції при призначенні основного покарання обвинуваченому із застосуванням ст.69 КК України не дотримано вимоги п.3 ч.1 та ч.2 ст. 65, ч.2 ст.50 КК України та не враховано, що ОСОБА_8 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння в нічну пору доби в межах населеного пункту, що свідчить про його високу суспільну небезпечність.

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 12 січня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України та із застосуванням ст. 69 КК України призначено йому покарання у виді 2 (двох) років виправних робіт з відрахуванням 20 % із суми заробітку засудженого в дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 5 496 (п`ять тисяч дев`яносто шість) грн. 70 коп. на залучення експертів.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Як встановлено судом та зазначено у вироку, 18 серпня 2023 року о 22 годині 20 хвилин ОСОБА_12 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння керував автомобілем «ВАЗ 2106», реєстраційний номер НОМЕР_1 з пасажирами ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та рухаючись поблизу будинку АДРЕСА_2 , в порушення вимог пунктів 2.3 б), 2.9 а), 12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 №1306, проявив безпечність та неуважність до дорожньої обстановки та її зміни, не врахував дорожню обстановку, не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, у зв`язку з чим допустив некерований рух автомобіля, внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини, де наїхав на металевий паркан.

Внаслідок даної ДТП пасажир автомобіля «ВАЗ 2106» ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми у виді закритого перелому нижньої третини правої малогомілкової кістки, рваної рани передньої черевної стінки, саден правого плеча, лобної ділянки голови, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, як такі, що не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я.

Таким чином ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Потерпілий ОСОБА_13 , будучи належним чином повідомлений про час та місце апеляційного розгляду, в судове засідання не з`явився, клопотань про відкладення апеляційного розгляду не подавав (а.п.72-73, 76).

Заслухавши доповідача, доводи прокурора в підтримання апеляційної скарги, думку обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника в заперечення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Оскільки фактичні обставини справи, правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційній скарзі не оспорюється, тому висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому ОСОБА_13 середньої тяжкості тілесні ушкодження, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження. Дії обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.286-1 КК України кваліфіковані правильно.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , суд першої інстанції виходив із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії нетяжких злочинів, вчиненого з необережності, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав визнання ним своєї вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування заподіяної злочином шкоди.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Також судом враховано особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який вперше притягується до кримінальної відповідальності, працевлаштований, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_11 , 2013 р.н., виключно позитивно характеризується, добровільно відшкодував потерпілому витрати за лікування.

Крім того, судом враховано думку потерпілого ОСОБА_13 , який будь-яких претензій до обвинуваченого не має, просив звільнити його від кримінальної відповідальності, а тому дійшов обґрунтованого висновку про наявність обставин, які у сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого необережного злочину та є підставою для застосування ст.69 КК України.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції обґрунтував можливість перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.286-1 КК України, у виді виправних робіт з відрахуванням з його заробітку 20 % у дохід держави з позбавленням права керувати транспортними засобами тим, що останній працює в оборонній сфері на Житомирському бронетанковому заводі слюсарем-електриком, що на думку суду принесе більше користі для суспільства країни в умовах воєнного стану та буде сприяти його виправленню та попередженню нових злочинів. З таким висновком погоджується і апеляційний суд.

Так з журналу судового засідання від 11.01.2024 вбачається, що обвинувачений ОСОБА_8 визнав вину у вчиненні інкримінованого йому злочину та погодився на спрощений порядок дослідження доказів. Потерпілий ОСОБА_13 підтвердив, що матеріальних претензій до обвинуваченого не має та просив призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі (а.с.43-45).

З розписки потерпілого ОСОБА_13 від 21.08.2023 вбачається, що він з обвинуваченим ОСОБА_8 дійшли згоди щодо відшкодування вартості лікування та в подальшому він не матиме матеріальних претензій до обвинуваченого ОСОБА_8 (а.с.42).

З долученої в ході апеляційного розгляду характеристики ОСОБА_8 від 26.04.2024 вбачається, що останній з 09.03.2023 і по теперішній час працює слюсарем-електриком з ремонту електроустаткування 5-го розряду електроремонтної дільниці відділу головного механіка ДП «Житомирський бронетанковий завод». За період роботи зарекомендував себе як дисциплінований, відповідальний, кваліфікований робітник, позитивно характеризується.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_8 раніше не судимий та має на утриманні малолітню доньку - ОСОБА_15 , 2013 р.н. (а.с.35, 37).

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визначено дві групи обставин, які характеризують як вчинений злочин, так і особу винного, що мають враховуватися в їх сукупності, а саме: наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Тобто, принаймні одна з встановлених обставин має істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. В поєднанні з обставинами (обставиною), яка пом`якшує покарання, та з урахуванням даних про особу, які відповідним чином характеризують винуватого, зазначені чинники у своїй сукупності утворюють підставу для застосування ст.69 КК України. Призначення більш м`якого покарання, ніж зазначене в санкції кримінально-правової норми, можливе лише у тому випадку, коли встановлені у справі обставини в своїй сукупності настільки істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Також, колегія суддів звертає увагу, що, виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Норми кримінального закону України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави.

На переконання колегії суддів, наведені дані про особу обвинуваченого, відсутність обтяжуючих обставин, позиція потерпілого та те, що обвинувачений працює на державному підприємстві оборонної сфери, є спеціалістом який приносе користь державі під час повномасштабної війни в Україні, виключно позитивно характеризується керівництвом підприємства за місцем роботи, у сукупності свідчить про те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_8 основне покарання на підставі ст.69 КК України у виді виправних робіт із відрахуванням з його заробітку 20% у дохід держави, буде достатнім для перевиховання та виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання не можна визнати таким, що не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок надмірної м`якості.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом не враховано положення ст.ст.50, 65 КК України при призначенні основного покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає безпідставними за вищенаведених підстав та звертає увагу на те, що переконливих аргументів щодо необгрунтованості застосування судом першої інстанції положень ч.1 ст.69 КК України прокурором не наведено. Більш того, відповідно до ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним та обґрунтованим, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 12 січня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: