Провадження № 1-кс/202/1059/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , представника власника майна ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Індустріального районного суду м. Дніпропетровська клопотання представника власника майна ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 про скасування арешту майна, накладеного в рамках кримінального провадження, відомості про яке внесені внесеного 07.08.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000430, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська надійшло зазначене клопотання.

В обґрунтування вказаного клопотання зазначено, що 29.11.2023 року під час проведення обшуку у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в рамках кримінального провадження внесеного 07.08.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000430, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, були, окрім іншого, вилучені наступні документи, а саме: книгу протоколів засідань Центрально-Чечелівської позаштатної ВЛК офіцерів запасу гр. ІІІ на 153 арк.; книгу протоколів засідань на 255 арк.; відтиски гербової печатки « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на 10 аркушах у спеціальний пакет №PSP2131300; документації військово-лікарської комісії щодо осіб, які визнані непридатними до служби у кількості 456 штук, що поміщена до 1 (однієї) паперової коробки з відповідною біркою; облікові картки у кількості 2207 шт., які вилучено у 3 (три) паперові коробки. Ухвалою слідчого судді від 11.12.2023 року на вилучені в ході обшуку документи було накладено арешт. Зазначені облікові картки є документами основного обліку та їх відсутність ускладнює роботу ТЦК, так як велика кількість облікових карток не була внесена до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів. На підставі викладеного, просила скасувати арешт на накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.12.2023 у справі (Справа № 202/18631/23, Провадження № 1-кс/202/9654/2023) на книгу протоколів засідань Центрально-Чечелівської позаштатної ВЛК офіцерів запасу гр. ІІІ на 153 арк.; книгу протоколів засідань на 255 арк.; відтиски гербової печатки « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на 10 аркушах у спеціальний пакет №PSP2131300; документації військово-лікарської комісії щодо осіб, які визнані непридатними до служби у кількості 456 штук, що поміщена до 1 (однієї) паперової коробки з відповідною біркою; облікові картки у кількості 2207 шт., які вилучено у 3 (три) паперові коробки.

Представник власника майна ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала клопотання, просила його задовольнити.

Слідчий заперечувала проти задоволення клопотання, просила відмовити у задоволенні клопотання.

Дослідивши клопотання та надані матеріали, слідчий суддя приходить наступного висновку.

Згідно зі статтею 3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні врегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160 - 166, 170 174 цього Кодексу. Таким чином, правомірність володіння органами досудового розслідування майном, яке наділене ознаками речових доказів, має підтверджуватись в порядку, визначеному зазначеними статтями.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Крім того, згідно із п. 5, 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт слідчий суддя повинен врахувати, зокрема, розумність та співрозмірність обмеження права є завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для підозри обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен врахувати правову підставу для арешту майна, достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення, розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову, наслідки арешту майна для інших осіб, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування. Аналогічна позиція викладена, також, у рішеннях по справах «Спорронг та Льонрот проти Швеції», «Прессос компанія ОСОБА_2 та інші проти Бельгії, «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія», «Василеску проти Румунії» та інші.

Судом встановлено, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості про яке внесені 07.08.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000430, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від д 07.12.2023 у справі (Справа № 202/18631/23, Провадження № 1-кс/202/9654/2023) на книгу протоколів засідань Центрально-Чечелівської позаштатної ВЛК офіцерів запасу гр. ІІІ на 153 арк.; книгу протоколів засідань на 255 арк.; відтиски гербової печатки « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на 10 аркушах у спеціальний пакет №PSP2131300; документації військово-лікарської комісії щодо осіб, які визнані непридатними до служби у кількості 456 штук, що поміщена до 1 (однієї) паперової коробки з відповідною біркою; облікові картки у кількості 2207 шт., які вилучено у 3 (три) паперові коробки.

При цьому слідчий суддя зауважує, що арешт на вказане майно накладено з метою збереження їх як речового доказу.

Тобто арешт майна з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів та являється самостійною правовою підставою для арешту майна.

Посилання представника власника майна на те, що слідчим оглянуто документи, у зв`язку з чим відпала потреба в подальшому арешті слідчий суддя не може прийняти до уваги, оскільки доказів на підтвердження даних фактів слідчому судді не надано.

Враховуючи викладене слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення зазначеного клопотання, оскільки заявником не доведено, що в подальшому застосуванні арешту минула потреба, оскільки досудове розслідування по кримінальному провадженні триває.

Враховуючи наведене у сукупності, клопотання про скасування арешту майна на даному етапі досудового розслідування задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 107, 174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання про скасування арешту майна відмовити за необгрунтованістю.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1