Справа № 278/2689/24
Провадження №1-кп/278/464/24
В И Р О К

іменем України

19 червня 2024 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

потерпіла: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003287 від 30.10.2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пилява, Старосинявської селищної громади, Хмельницького району Хмельницької області, громадянина України, працюючого водієм у ТОВ «КОЗЯР-ТРАНС», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

30 жовтня 2023 року близько 17 год. 40 хв. водій ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «MAN TGX 18.440» д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом «SCHMITZ» д.н.з. НОМЕР_2 , які на підставі свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів НОМЕР_3 та НОМЕР_4 зареєстровані за ТОВ «КОЗЯР-ТРАНС», рухався по автомобільній дорозі «Житомир-Попільня-Сквира-Володарка-Ставище», через с. Станишівка, Житомирського району, в напрямку м. Житомир.

Продовжуючи рух та керуючи автомобілем марки «MAN TGX 18.440» д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом «SCHMITZ» д.н.з. НОМЕР_2 водій ОСОБА_4 , проїжджаючи через вказаний вище населений пункт, будучи достовірно обізнаним про дорожню обстановку та проінформованим дорожніми знаками про організацію дорожнього руху на даній ділянці автодороги, проявив злочинну самовпевненість при керуванні транспортним засобом (джерелом підвищеної небезпеки).

Так, рухаючись у населеному пункті, визначеному дорожнім знаком 5.45 «Початок населеного пункту «Станишівка», водій ОСОБА_4 перевищив максимальну швидкість, зазначену в пункті 12.4. Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 року (надалі за текстом ПДР, Правила) («у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»), чим грубо порушив вимоги пункту 12.9.б) ПДР («водієві забороняється: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4.-12.7. цих Правил»), таким чином в порушення вимог пункту 2.3.д) ПДР водій ОСОБА_4 створив загрозу безпеці дорожнього руху при керуванні ним транспортним засобом за вказаних умов.

При цьому, в порушення вимог пункту 2.3,б) ПДР, водій ОСОБА_4 проявив неуважність, не простежив за дорожньою обстановкою та її змінами, не врахував дорожні умови та обрану ним швидкість транспортного засобу, що призвело до наступного.

Так, керуючи у вказаний день та час зазначеним транспортним засобом з перевищенням допустимої швидкості руху в населеному пункті та наближаючись ним до місця на проїжджій частині поряд з кілометровим знаком «7» в АДРЕСА_3 , в межах якої знаходився пішохід ОСОБА_7 , якого він об`єктивно спроможний був виявити, водій ОСОБА_4 в порушення вимог пункту 1.7. ПДР не був особливо уважним до такої категорії учасника дорожнього руху як пішохід.

Водночас, перебуваючи на відстані, достатній для зменшення швидкості руху транспортного засобу аж до його зупинки при умові дотримання вимог п.п. 12.4., 12.9.б) Правил та руху зі швидкістю не більше 50 км/год, водій ОСОБА_4 , в порушення вимог пункту 12.1. ПДР, невірно оцінив дорожню обстановку, і відповідно маючи змогу не відреагував на її зміну, тобто під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху, не зменшив швидкість руху керованого транспортного засобу, щоб мати змогу безпечно ним керувати задля належної оцінки дорожньої ситуації, створеної ним внаслідок злочинної самовпевненості.

Натомість, продовжуючи рух автомобілем з перевищенням максимально допустимої швидкості, без вжиття жодних заходів для усунення створеної ним небезпечної обстановки, не будучи достовірно обізнаним про наміри пішохода, водій ОСОБА_4 здійснив наїзд передньою правою частиною керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_7 , який перетинав проїзну частину з ліва на право по напрямку руху транспортного засобу.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження у вигляді: тупа поєднана травма тіла у вигляді забойної рани волосяної частини голови, саден на голові та обличчі, крововиливу під м`які покрови голови, множинних переломів кісток склепіння та основи черепа, саден на тулубі та кінцівках, двобічних переломів ребр прямого та непрямого характеру з ушкодженням пристінкової плеври, розривів правої легені, розривів правої долі печінки, а також знижене кровонаповнення внутрішніх органів, рідку кров в плевральних порожнинах, нерівномірність наповнення нирок та наднирників, крововиливи в зв`язковий апарат внутрішніх органів, які мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя та знаходяться в прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Порушення водієм ОСОБА_4 вимог п. 12.4, 12.9 б) Правил дорожнього руху знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Своїми умисними, необережними діями, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 , ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, щиро розкаявся, фактичні обставини справи не оспорював та надав покази, які відповідають висунутому обвинуваченню.

Вина обвинуваченого у скоєному іншими учасниками судового процесу також не оспорюється.

За клопотанням прокурора, підтриманим обвинуваченим, судовий розгляд проведено у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України. При цьому обвинуваченому та іншим учасникам процесу, судом роз`яснено, що у даному випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному суді.

Суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_4 у вчинені вказаного правопорушення доведена повністю, а тому кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України, як необережні дії, які виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 .

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання - ст. 65 КК України, та враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченому, у відповідності до ст.66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого у відповідності до ст.67 КК України судом не встановлено.

Враховуючи наведене, безальтернативний характер санкції ч. 2 ст. 286 КК України, суд призначає покарання у виді позбавлення волі. Разом з тим, беручи до уваги наявність трьох пом`якшуючих покарання обставин, відомості про особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, критично оцінює свої протиправні дії, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, добровільно відшкодував завдану шкоду, одружений, має на утриманні неповнолітню дитину, офіційно працює, позитивно характеризується за місцем роботи, відсутність обтяжуючих відповідальність обставин, враховуючи поведінку після події, те, що потерпіла жодних претензій матеріального характеру не має, суд погоджується з позицією прокурора про те, що обвинувачений не є суспільно небезпечним, і його виправлення та перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, а тому на підставі ст. 75 КК звільняє обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, що буде достатнім для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Так, відповідно до роз`яснень, що містяться у п.20, п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст.286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Приймаючи таке рішення щодо факультативного додаткового покарання, суд зазначає, що санкція ч.2 ст.286 КК надає можливість суду як призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати такого покарання до особи. Вказане положення закону України про кримінальну відповідальність має альтернативний характер застосування, і це питання, як визначив законодавець, суд вирішує на власний розсуд, залежно від конкретних обставин кримінального провадження, характеру допущених особою порушень вимог ПДР, їх наслідків, тощо.

Враховуючи конкретні обставини даного провадження, відомості про особу обвинуваченого, виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд вважає недоцільним призначення додаткового покарання ОСОБА_4 . Судом не вбачається підстав для застосування до нього покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки він офіційно працює, користується автомобілем для роботи, що є єдиним джерелом доходів, обвинувачений має міцні соціальні зв`язки та неповнолітню дитину на утриманні, отже позбавлення цього права призведе до втрати ним та родиною засобів до існування.

При цьому судом також враховуються приписи закону про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також те, що призначене судом покарання буде необхідне й достатнє для виправлення ОСОБА_4 та запобігання нових кримінальних правопорушень, а також враховується позиція прокурора, висловлена в судових дебатах, про недоцільність призначення додаткового покарання.

Долю речових доказів у даному кримінальному провадженні суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Відповідно до ст.124 КПК України, суд стягує з обвинуваченого витрати пов`язані із проведенням експертиз у сумі 9106,16 грн.

Арешт, накладений на речові докази по справі, на підставі ст. 174 КПК, підлягає скасуванню.

Цивільний позов у даному кримінально провадженні не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ч. 3 ст. 349, ст.ст. 368-371, 373-374 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України, та призначити йому покарання у виді 4 (чотири) роки позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставіст.ст.75, 76 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, а саме буде періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти даний орган про зміну місця свого проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 9106 (дев`ять тисяч сто шість) гривень 16 копійок витрат на залучення експертів під час проведення судових експертиз.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира у справі №295/15002/23 від 04.12.2023, на речові докази, а самеавтопоїзд у складі сідлового тягача марки «MAN TGX 18.440, реєстраційний номер НОМЕР_5 у складі з напівпричепом «SCHMITZ CARGOBULL» реєстраційний номер НОМЕР_6 , який згідно свідоцтв про реєстрацію серії НОМЕР_7 та № НОМЕР_8 належить ТОВ «Козяр-Транс» та повернути його власнику.

Вирок може бути оскаржено до Житомирського апеляційного суду через Житомирський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_8