ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/1840/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1039/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Колабораційна діяльність
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 на ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 13 березня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ,

УСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою суд задовольнив клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на шістдесят днів тобто до 11.05.2024 року (включно).

В обґрунтування прийнятого рішення судом зазначено, що продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_10 спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування останніх, виконання ними процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення останніми незаконного впливу на свідків та запобігання вчинення інших кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що наведені прокурором у судовому засіданні підстави продовження строку обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу під час досудового розслідування на даний час не змінилися.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою або повністю відмовити прокурору у задоволенні його клопотання, або визначити ОСОБА_9 розмір застави, або визначити ОСОБА_9 більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Вказує, що ризики відсутні, а тому у суду були відсутні підстави задовольняти клопотання прокурора.

ОСОБА_9 від правоохоронних органів не переховувася, повернувся на Батьківщину і при в`їзді на територію України його було затримано.

Ризик впливу на свідків також нічим не підтверджений.

Також наголошує, що обвинуваченого немає негативного ставлення до суверенітету та незалежності України, чи до будь яких посадових осіб.

Просить врахувати всі обставини справи, міцні соціальні зв`язки та застосувати більш м`який запобіжний захід, зокрема визначити заставу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою продовжити запобіжний захід щодо ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою, із визначенням розміру застави, передбаченого п.1 ч.5 ст. 182 КПК України.

Також просить поновити строк на апеляційне оскарження.

Вказує, що отримав повний текст ухвали отримав 22 березня 2024 року, а тому строк на оскарження спливав 27 березня 2024 року, подав апеляційну скаргу 25 березня.

В обгрунтування своєї апеляційної скарги вказує, що ОСОБА_10 одружений, раніше не судимий, працює, за місцем роботи характеризується з позитивного боку, має на утримання неповнолітню дитину, хворого батька пенсіонера.

Крім того у обвинуваченого незадовільний стан здоров`я.

Вважає, що ризики у справі нічим не підтверджені, відповідні докази відсутні.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги обвинуваченого, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Клопотання захисника ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне оскарження підлягає задоволенню, оскільки апелянт довів поважність пропуску строку.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши доводи апеляційних скарг, вислухавши думку захисників, які підтримали свої апеляційні скарги, наполягали на їх задоволенні, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Порядок продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачений положеннями ст. 199 КПК України.

Мотиви прийнятого слідчим суддею рішення викладені в ухвалі, яка в цілому відповідає вимогам КПК України.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, судом було належно досліджено дані про особу обвинувачених, їх вік , сімейний стан, їх стан здоров`я, місце проживання та інші обставини, що характеризують особу обвинувачених, дані про соціальні зв`язки та спосіб життя.

Також районним судом при розгляді даного клопотання констатовано існування ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме переховуватися від суду, незаконно впивати на свідків, які ще не допитані, продовжити злочинну діяльність.

Крім того суд констатував відсутність обставин, які б свідчили про зменшення вказаних ризиків.

Врахував суд і тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , обвинувачення пред`явлене за ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжких кримінальних правопорушень..

Відтак, висновок суду про доведеність існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є обґрунтованим, а застосування більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою є неможливим.

Також колегія суддів звертає увагу на наступне.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути,не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

У рішенні від 26 січня 1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).

Апеляційні доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого до ОСОБА_9 запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки враховуючи встановлені судом ризики, такий запобіжний захід не буде їм запобігати.

Належних відомостей про неможливість перебування обвинувачених в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я, сторона захисту не надала.

Не заслуговують на увагу і доводи захисників, щодо можливості застосування до обвинувачених застави, оскільки попри те, що кримінальне правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому є нетяжким, кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.111-1 КК України характеризується підвищеною суспільною небезпекою, оскільки його об`єктом є основи національної безпеки України, інкриміновані дії вчинені в умовах воєнного часу.

За таких обставин, ухвала суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, винесена обґрунтовано, належним чином мотивована, відповідає вимогам КПК України, а тому підстав для її скасування або зміни з підстав зазначених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 177, 197, 392, 404, 405, 406, 407, 418, 419, 423 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання захисника ОСОБА_8 про поновлення строку на апеляційне провадження ухвали Червонозаводського районного суду міста Харкова від 13 березня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 задовольнити, повновивши строк на апеляційне оскарження.

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Червонозаводського районного суду міста Харкова від 13 березня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді