Справа № 362/2389/24
Провадження № 1-кп/362/433/24
ВИРОК

Іменем України

20.05.2024 м. Васильків

Васильківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засіданні ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000071 від 25.01.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Васильків Київської області, українця, громадянина України, що має середню освіту, не одруженого, працюючого на фірмі ТОВ «ВІНМОЛЛ» монтажником-складальником, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 07.02.2024 Васильківським міськрайонним судом Київської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 3 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

24 січня 2024 року о 00 год. 00 хв. (більш точного часу не встановлено) під час дії воєнного стану, введеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 та який діє дотепер, ОСОБА_4 проходив поблизу домоволодіння, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , де в цей час в останнього виник умисел, направлений на проникнення до вищевказаного домоволодіння з метою таємного викрадення чужого майна для особистого збагачення.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, повторно, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконного збагачення, пересвідчившись, що за його діями ніхто не спостерігає, розуміючи, що на території України діє воєнний стан, ОСОБА_4 проник на територію домоволодіння шляхом подолання перешкоди у вигляді паркану. Після чого шляхом демонтажу отвору в стінці гаражного приміщення проник до гаражного приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , перебуваючи в середині якого виявив та викрав зварювальний апарат «ТЕМП», на якому розташована наліпка з надписами « ОСОБА_6 полу-автомат сварочний ПДУ-150 УЗ-220 ТУУ29-4--001-20001 ІР21 150А 24В ІТВ20%», бензопилу марки «STIHL» моделі «MS290» із шиною, які належать потерпілій ОСОБА_7 .

В подальшому з місця вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 13083,33 грн.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні винним себе у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України визнав повністю і пояснив, що дійсно здійснив крадіжку вказаних в обвинувальному акті речей у своєї сусідки. У вчиненому щиро розкаювався, зобов`язувався в подальшому не вчиняти подібних діянь.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Судом з`ясовано чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст обставин кримінального провадження, чи немає сумнівів у добровільності позиції, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, до суду надіслала заяву, в якій просила проводити судовий розгляд без її участі, призначення покарання ОСОБА_4 покладає на розсуд суду, претензій до ОСОБА_4 не має, оскільки останній повернув майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету Міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, які не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності їх позиції, суд у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують обвинуваченого, та матеріалів щодо речових доказів та залучення експертів й витрат на їх проведення.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, визнанням своєї вини.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у інше приміщення, вчинена в умовах воєнного стану.

При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав повністю), особу обвинуваченого, а саме: раніше не судимий, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, характеризується посередньо, не одруженого, офіційно не працюючого, відсутність претензій у потерпілого, думку прокурора, обвинуваченого, потерпілої.

Відповідно до ст.ст. 66, 67 КК України обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі у мінімальних межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки, на думку суду, саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Згідно положень ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

У висновку об`єднаної палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15 лютого 2021 року (справа № 760/26523/17, провадження № 51-3600 кмо 20) йдеться про те, що до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку.

У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК України щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, 07.02.2024 вироком Васильківського міськрайонного суду Київської області за ч. 4 ст. 185 КК України ОСОБА_4 засуджено до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання та встановлено іспитовий строк терміном на 3 роки.

Відповідно до вироку у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_4 призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі, тобто покарання, яке підлягає реальному відбуванню.

Коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Судові витрати, пов`язані із залученням експерта слід стягнути з обвинуваченого.

Питання щодо речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373- 374, 381-382 КПК України,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок Васильківського міськрайонного суду Київської області від 07.02.2024 щодо ОСОБА_4 виконувати самостійно.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів у розмірі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) грн. 56 (п`ятдесят шість) коп.

Речові докази:

- бензопилу оранжевого кольору марки «STIHL» моделі «MS290» із шиною білого кольору; зварювальний апарат червоного кольору «ТЕМП», на якому є наклейка ОСОБА_6 полу-автомат свар очний ПДУ-150 УЗ-220, ТУУ29-4--001-20001 ІР21 150А 24В ІТВ 20%, компресор чорного кольору із написами «BURO» 8/24, 2 (PS HP) та наліпкою «TANK AOR COMPRESOR», які, відповідно до розписки, передано на відповідальне зберігання ОСОБА_7 , залишити в її володінні, користуванні розпорядженні;

- генератор синього кольору марки Gasoline generator, моделі GG950DC із написом UNITED POWER, який поміщено до камери схову ВП № 1 Обухівського РУП за адресою: АДРЕСА_4 повернути власнику.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на вирок суду, за виключенням оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини, може бути подана до Київського апеляційного суду через Васильківський міськрайонний суд Київської області протягом тридцяти днів з дня отримання копії судового рішення.

Копія вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1