ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/7111/17 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1606/24 Суддя доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_4 , ОСОБА_5

за участю секретаря ОСОБА_6

захисників - ОСОБА_7

прокурора- ОСОБА_8

обвинуваченого - ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_9 , ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 березня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 ,-

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою постановлено відмовити в задоволенні клопотань захисників ОСОБА_10 , ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_13 .

Клопотання прокурора щодо продовження тримання обвинувачених під вартою задовольнити.

ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 28, ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 357, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 146, ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 382 КК України продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25 березня 2022 року.

В клопотанні обвинувачений просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 04 березня 2022 року, якою продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_9 , вказуючи на те, що ні він, ні його захисник не були присутні в судовому засіданні і не мали можливості ознайомитись із судовим рішенням, у зв`язку з чим вважає, що строк на апеляційне оскарження було пропущений з поважних причин, просить його поновити. Також вказує на те, що в країні діє воєнний стан, що також є причиною пропуску строку на апеляційне оскарження.

По суті оскаржуваної ухвали зазначає, що вона прийнята з істотним порушенням вимог КПК України, оскільки постановлена навіть не в приміщенні суду.

Також вказує, що з 11.01.2017 обвинувачених було затримано в порядку статті 208 КПК України та обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

З цього часу обвинувачені перебувають під вартою. ОСОБА_9 є співробітником поліції у відставці, учасником бойових дій та виявив бажання стати на захист країни.

Всі процесуальні дії та процесуальні рішення, прийняті у кримінальному провадженні, є незаконними та недопустимими, оскільки проводилися без процесуального керівництва з боку прокурора. Всі докази, зібрані в період з 03.11.2015 до 13.02.2017 є недопустимими.

У зв`язку з чим відсутні підстави для притягнення обвинувачених до кримінальної відповідальності та застосування до них будь яких запобіжних заходів. Станом на час розгляду судом клопотання, обвинувачені в тому числі і ОСОБА_9 з урахуванням положень частини 5 статті 72 КК України, відбули покарання строком понад 10 років та 4 місяці.

Суд вкотре продовжує запобіжний захід, однак не наводить нових аргументів та мотивів такого рішення, не дослідив доводи сторони захисту, не зазначив, які саме ризики змінилися. Обвинувачені не мали змоги ознайомитися з клопотанням, яке подав прокурор.

Заслухавши доповідь судді, доводи обвинуваченого ОСОБА_9 , його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які просили поновити строк на апеляційне оскарження, підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, а також пояснення прокурора, який заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги та вважав ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що строк на апеляційне оскарження підлягає поновленню, а апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно п. 1-1 ч. 2 ст. 395 КПК апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Відповідно до ч. 3 ст. 395 КПК для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому ст. 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Крім того, згідно з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 листопада 2019 року в провадженні № 51-9550 кмо 18, якщо ухвала слідчого судді постановлена без виклику особи, інтересів якої вона стосується, та яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи має обчислюватись з дня отримання копії судового рішення, незалежно від наявності інших джерел інформування про прийняте рішення.

Як убачається з матеріалів провадження, ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова про продовження строку тримання під вартою було постановлено 04 березня 2022 року за відсутності учасників провадження.

В матеріалах провадження відсутні дані, які б свідчили про те, що копія вказаного рішення суду направлялась обвинуваченому ОСОБА_9 , а також відсутні дані про те, що він отримував цю копію, чи відмовився саме від отримання такої.

За таких обставин, на думку колегія судів строк на апеляційне оскарження пропущено обвинуваченим ОСОБА_9 з поважних причин, а відтак він підлягає поновленню.

Стосовно вимог апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Орджонікідзевського районного суду м. Харкова перебуває обвинувальний акт, складений у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 і ОСОБА_13 у вчиненні низки кримінальних правопорушень у складі злочинної організації.

Доводи апеляційної скарги щодо істотних порушень, а саме постановлення оскаржуваної ухвали ухвали без участі сторін є безпідставними, оскільки Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року в України введено воєнний стан із 24.02.2022 року строком на 30 діб, що Законом України від 24.02.2022 року затверджено Указ Президента «Про введення воєнного стану в Україні», що в Україні встановлено карантин.

Отже беручи до уваги загострення ситуації у м.Харкові, саме на час постановлення даної ухвали а також необхідність забезпечення безпеки суддів, працівників апарату судів, інших працівників органів системи правосуддя, головуючий суддя дійшов правильного висновку про вирішення питання щодо строків тримання обвинувачених під вартою головуючим по справі одноособово 04.03.2022 року, коли було призначено судове засідання по даному провадженню.

Вирішуючи питання про продовження виду запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 , суд першої інстанції зазначив, що передбачені ч.1 ст. 177 КПК України ризики, які стали підставою для обрання та продовження обраних у відношенні обвинувачених запобіжних заходів у виді тримання їх під вартою не перестали існувати і продовжують зберігатися, а саме: існує ризик того, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілих і свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, і застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти цим ризикам і забезпечити дієвість судового розгляду кримінального провадження.

З урахуванням неможливості запобігання наявним ризикам шляхом застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для скасування чи зміни обраних у відношенні обвинувачених запобіжних заходів на більш м`які та необхідність продовження дії раніше обраного у відношенні них запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

При цьому, суд першої інстанції зазначив, що такий запобіжний захід, як тримання під вартою спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку останнього і дієвість судового розгляду кримінального провадження.

Суд виходив з того, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачуються зокрема і ОСОБА_9 мають такий високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якого свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинувачених, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Оцінивши сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченими злочинів, тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання їх винуватими, підвищена суспільна небезпечність інкримінованих обвинуваченим злочинів, а також враховуючи, що зокрема ОСОБА_9 офіційно не працевлаштовий та постійних доходів не має, суд вважав, що застосування більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а тому, задовольнив клопотання прокурора та продовжив строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками слідчого судді з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно зі ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним засобом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 3561/06 від 13.11.2007 р. Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності ст. 5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника від вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання". (рішення у справі "Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства" від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182 та Мюррей проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Суд першої інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_9 у відповідності до вимог ст.ст.193, 194 КПК України належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотаннях прокурора, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність продовження щодо обвинувачених виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, у скоєнні яких він обвинувачуються, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового розслідування.

КПК України не містить визначення терміну «обґрунтована підозра» і визначення змісту поняття «підозра» обумовлює необхідність врахування практики Європейського суду з прав людини з питань застосування кримінального процесуального законодавства (ч.1 ст. 9 КПК України).

Згідно з рішеннями ЄСПЛ у справах «IlgarMammadov v. Azerbaijan п. 88», «Erdagozv. Turkey п. 51», «Cebotari v. Moldova п. 48» «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин. Крім того, Європейський Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення, зокрема у рішенні "Murray v. The United Kingdom".

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Перевіряючи доцільність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання обвинувачених під вартою та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме, можливість ОСОБА_9 переховуватись від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та відомості про особу обвинувачених.

Згідно відомостей, що є наявними в матеріалах судового провадження вбачається, що ОСОБА_9 , обвинувачується у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого злочину, передбаченого ч.1 ст. 255 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі до 12 років з конфіскацією майна, на що обґрунтовано послався суд першої інстанції у своєму рішенні.

Враховуючи відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_9 , який раніше не судимий, має постійне місце проживання, офіційно не працевлаштований, не одружений, а також враховуючи підвищену суспільну небезпечність інкримінованих обвинуваченим злочинів, а тому, усвідомлюючи можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, є ймовірність того, що вони можуть переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

За таких обставин вбачається, що прокурором поза розумним сумнівом доведено наявність вищенаведених ризиків. Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням фактичних обставин вчинення дій, згідно обвинувачення, які інкримінуються ОСОБА_9 колегія суддів вважає, що у цьому судовому провадженні є наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства, зокрема права власності населення, а також життя, здоров`я недоторканності і безпеки людини, яке, відповідно до ст. 3 Конституції України є найвищою соціальною цінністю в Україні.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Зазначене вказує на неможливість в цьому конкретному випадку застосування до обвинуваченого ОСОБА_9 іншого більш м`якого запобіжного заходу.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками та потерпілими, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, статті 95, 224 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що на цьому етапі досудового розслідування обвинувачені можуть здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на наявних матеріалах провадження.

Крім того, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності з вимогами п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначив розмір застави у цьому кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_9 , обвинувачуюється, в тому числі, у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Таким чином, зазначені у апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких обвинувачений ОСОБА_9 просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що застосування щодо обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 іншого, менш суворого виду запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не буде достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції, відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, та обрання обвинуваченим іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів - не вбачає.

Керуючись ст. ст. 376, 392, 393, 404, 405, ст.407 ч.3 п.1, ст.ст. 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_9 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 березня 2022 року - задовольнити.

Поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 березня 2022 року.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 березня 2022 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_9 - залишити без змін.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Головуючий

Судді