Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/346/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.04.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому Кіровоградської області апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 квітня 2024 року.

Цією ухвалою стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, -

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 02 червня 2024 року.

Визначено заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121,120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень.

У разі внесення застави покладено обов`язки визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника-адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 квітня 2024 року, щодо ОСОБА_7 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 02 червня 2024 року.

Визначено заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121,120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень.

У разі внесення застави покладено обов`язки визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років.

Обвинувачений не одружений, не має на утриманні малолітніх та/або неповнолітніх дітей, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, що є умисними.

Судом встановлені ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказують на можливість обвинуваченим у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілу та свідків з метою зміни їх показів на свою користь, оскільки останні не допитані в судовому засіданні.

В апеляційній скарзі захисник-адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 квітня 2024 року, щодо ОСОБА_7 .

Постановити ухвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Обрати щодо ОСОБА_7 альтернативний запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, зокрема домашній арешт за місцем фактичного проживання обвинуваченого за адресою: АДРЕСА_1 , покласти на ОСОБА_7 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Обгрунтовує свої вимоги тим, що відповідно до характеристики ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор від 28.03.2024 року та довідки відділу по контрою за виконанням судових рішень ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор», строк відбування покарання ОСОБА_7 за вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 09.11.2017, закінчився 6 березня 2024 року.

До моменту повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, обвинувачений мав 7 заохочень, що свідчить про його сумлінне ставлення до покладених на нього обов`язків і про бажання виправитися.

На сьогоднішній день розгляд кримінальної справи в суді перебуває на стадії дослідження доказів, опитані майже всі свідки, окрім свідка ОСОБА_9 , який на момент вчинення кримінального правопорушення працював помічником начальника установи відділу нагляду і безпеки і на якого ОСОБА_7 жодним чином не може незаконно впливати.

Також судом не враховано, що ОСОБА_7 має дружину та матір, у нього наявне житло, в якому він зареєстрований та проживав, а саме: АДРЕСА_1 , про що надано відповідну довідку в судове засідання 04.04.2024 року. Наведене підтверджує, що обвинувачений має міцні соціальні зв`язки.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, думку прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, зваживши доводи апеляційної скарги колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

У провадженні Ленінського районного суду м. Кіровограда перебувають матеріали кримінального провадження № 000172 від 06.02.2023 за обвинуваченням ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 255-1, ч. 2 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 , ОСОБА_7 , ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 307 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначивши, що ризики застосування запобіжного заходу тримання під вартою не відпали.

Враховуючи тяжкість покарання, судом досліджено обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, зважено доводи клопотання прокурора та постановлено продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Ухвала суду про продовження строку тримання під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. ст. 177, 178, 183 КПК України.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд першої інстанції повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Перевіркою наданих до апеляційного суду матеріалів встановлено, що зазначені вимоги закону місцевим судом дотримані.

Висновок суду першої інстанції відносно того, що ризики, наведені прокурором, є дійсними та триваючими і на даний час виключають можливість зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 на більш м`який, є правильним.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, покарання за яке передбачено у виді позбавлення волі на строк від шести до десяти років з конфіскацією майна.

Обвинувачений ОСОБА_7 не одружений, не має на утриманні малолітніх та/або неповнолітніх дітей, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, що є умисними.

Отже, обраний щодо ОСОБА_7 запобіжний захід, з урахуванням його тривалості, не виходить за межи розумного строку, відповідає характеру і тяжкості кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується, не надає можливості вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується останній, ризик щодо цього є дійсним та триваючим, а більш м`яка міра запобіжного заходу не забезпечить належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 .

Вказані обставини свідчить про наявність ризиків, встановлених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вказують на можливість обвинуваченим у разі застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, переховуватися від суду з метою уникнення відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Отже, підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 - відсутні.

Враховуючи суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінуються обвинуваченому, суворість можливого покарання, місцевим судом правильно визнано за реальну небезпеку можливість ухилення ОСОБА_7 від правосуддя у разі зміни обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Наведені обставини є виправданими та необхідними елементами (ризиками), що виправдовують потребу у триманні обвинуваченого під вартою та є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, зазначених у ст. 176 КПК України не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити виконання покладених на обвинувачених процесуальних обов`язків.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою як досудового так і судового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою, що визначено в рішенні Європейського суду за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії».

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду не встановлено відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

У матеріалах справи відсутні будь-які дані стосовно того, що відпали або зменшились ризики, які існували під час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, отже підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Оскільки строк тримання ОСОБА_7 під вартою закінчується та до спливу цього строку судове провадження не може бути завершене з об`єктивних причин, місцевий суд дійшов правильного висновку про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого.

При цьому, суд першої інстанції відповідно до положення ч. 5 ст. 182, ч. 3, ч. 4 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, дійшов правильного висновку про необхідність визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Визначаючи розмір застави, суд першої інстанції в достатній мірі врахував обставини кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність соціальних зв`язків та обґрунтовано визначив йому заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121,120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень, у разі внесення застави поклав обов`язки визначені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Отже, рішення суду першої інстанції щодо необхідності задоволення клопотання прокурора є правильним, оскільки доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Посилання апелянта на те, що до моменту повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, обвинувачений мав 7 заохочень, що свідчить про його сумлінне ставлення до покладених на нього обов`язків і про бажання виправитися, на переконання колегії суддів є неспроможними, та не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Твердження захисника про міцні соціальні зв`язки обвинуваченого та наявність житла є необґрунтованими та не спростовують висновок місцевого суду про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням обставин кримінального провадження.

Будь-яких інших переконливих доводів щодо незаконності рішення суду в апеляційній скарзі не наведено та не надано під час апеляційного розгляду справи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , які б були безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом.

За таких обставин апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, а ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого

ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 04 квітня 2024 року, якою щодо ОСОБА_7 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 02 червня 2024 року, визначено заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 121,120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень, уразі внесення застави покладено обов`язки визначені ч. 5 ст. 194 КПК України залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4