Справа № 567/415/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2024 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

за участі:

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Дертка Ізяславського району Хмельницької області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, працюючого охоронцем в ФОП ОСОБА_7 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.345 КК України

в с т а н о в и в:

28.01.2024 о 17:00 год. поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 спільно із інспектором сектору патрульної поліції відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_8 на службовому автомобілі марки «Toyota Prius», реєстраційний номер НОМЕР_1 , заступили на відпрацювання профілактичних заходів по виявленню та недопущенні порушень в сфері безпеки дорожнього руху у м.Острог та Острозькій МТГ Рівненської області.

Під час виконання службових обов`язків, 29.01.2024 близько 00:51 год. в АДРЕСА_2 ними був виявлений транспортний засіб марки Wolkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , який проігнорував вимогу працівників поліції про зупинку та в подальшому був зупинений шляхом штучного блокування службовим автомобілем по АДРЕСА_3 .

Для складання адміністративних матеріалів поліцейський сектору реагування патрульної поліції відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області ОСОБА_4 , будучи працівником правоохоронного органу, на якого відповідно до ст.23, 31, 45 Закону України «Про Національну поліцію» покладено обов`язок виявляти причини та умови, що сприяють вчиненню правопорушення, вживати у межах своєї компетенції заходів для їх усунення, вживати заходів з метою виявлення та припинення правопорушень, вживати заходів, спрямованих на усунення загроз життю та здоров`ю фізичних осіб і публічній безпеці, що виникли внаслідок вчинення кримінального, адміністративного правопорушення, та вживати заходів для забезпечення публічної безпеки і порядку на вулицях і інших публічних місцях, а в разі невиконання законних вимог - застосовувати заходи примусу, перебуваючи у форменому одязі, виконуючи свої службові обов`язки, перебуваючи по АДРЕСА_3 , з метою уникнення втечі водія із місця події та припинення вчинення правопорушення, передбаченого ст.185 КУпАП, попередив ОСОБА_5 про застосування фізичної сили, та спеціальних засобів у вигляді кайданок.

Однак ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, усвідомлюючи, що перед ним працівник поліції, який виконує службові обов`язки, діючи умисно та протиправно, посягаючи на нормальну діяльність правоохоронних органів та їх авторитет, умисно схопив поліцейського ОСОБА_4 за ноги та кинув на землю.

В подальшому, 29.01.2024 близько 02:00 год., продовжуючи свій умисел на заподіяння тілесних ушкоджень працівнику правоохоронного органу, ОСОБА_9 умисно наніс два удари кулаком руки по обличчю та схватив руками за шию поліцейського ОСОБА_4 , із подальшою боротьбою, чим заподіяв останньому тілесні ушкодження: на правій передньо-боковій поверхні шиї 3 садна; на 4,5 см вище 2 садна; в лобній ділянці зліва припухлість м`яких тканин, на тлі якої наявне садно; припухлість м`яких тканин тіла нижньої щелепи зліва, на тлі якої наявні 2 садна, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень як кожне окремо, так і в своїй сукупності.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України визнав та пояснив, що 29.01.2024 біля 21:00 год. він керував автомобілем та рухався в м.Острог з наміром їхати додому, коли побачив, що його зупиняють працівники поліції, але він не зупинився на їх вимогу та почав втікати, але його наздогнали та заблокували рух автомобіля.

В цей час він перебував в стані алкогольного сп`яніння і в подальшому в нього з одним з працівників поліції, яким є потерпілий, виник конфлікт, під час якого вони схопили один одного за одяг та впали на землю.

В подальшому він наніс працівникові поліції два удари рукою, схопив його за шию, чи хапав його за ноги не пам`ятає.

Про вчинене шкодує, просить вибачення в поліцейського, запевняє, що подібного в подальшому не вчинятиме та зазначив, що відшкодував заподіяну шкоду.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 показав, що 28.01.2024, будучи поліцейським СРПП ВП №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області, заступив на чергування по охороні громадського порядку та коли 29.01.2024 біля 01 год., тобто в час комендантської години, вони виявили автомобіль марки Wolkswagen Golf, який рухався по вул.Князів Острозьких м.Острог, то вирішили його зупинити за допомогою проблискових маячків автомобіля поліції, на якому вони рухались, але водій автомобіля марки Wolkswagen Golf на їх вимогу про зупинку не зупинився.

В подальшому вони його наздогнали та зупинили і водієм виявився ОСОБА_9 , який мав ознаки алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим щодо водія стали складати протокол про адміністративне правопорушення.

В цей час ОСОБА_9 став себе агресивно поводити, вдарив його двічі кулаком в обличчя, тримаючи за шию та повалив його на землю.

В подальшому щодо зазначеного водія було проведено огляд на стан алкогольного сп`яніння, під час якого було встановлено, що він перебував в стані алкогольного сп`яніння.

Пояснив, що на даний час ОСОБА_9 перед ним вибачився та відшкодував заподіяну шкоду, передавши йому 10000 грн.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються.

Враховуючи, що учасниками процесу не оспорюються фактичні обставини кримінального правопорушення, доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, обвинувачений повністю визнав вину в інкримінованому йому злочині, погодився з усіма обставинами та кваліфікацією вчиненого діяння, прокурор, потерпілий, захисник та обвинувачений вважають недоцільним дослідження тих обставин, які ніким не оспорюються та при цьому судом з`ясовано правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду зміст цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд вважає недоцільним дослідження інших доказів, окрім тих, які просить дослідити прокурор і з чим погодились інші учасники судового провадження.

Суспільна небезпечність злочину, передбаченого ст.345 КК України, полягає в тому, що внаслідок заподіяння тілесних ушкоджень працівнику поліції при виконанні ним службових обов`язків порушується нормальна діяльність правоохоронного органу, створюються перешкоди для виконання працівниками правоохоронних органів своїх службових обов`язків, підривається їх авторитет, заподіюється шкода здоров`ю, майновим чи іншим законним інтересам працівників правоохоронного органу.

В судовому засіданні встановлено наявність в діях ОСОБА_5 всіх ознак, характерних для заподіяння тілесних ушкоджень працівникові поліції при виконанні ним службових обов`язків і тому суд приходить до висновку, що пред`явлене ОСОБА_5 обвинувачення знайшло своє підтвердження в судовому засіданні в повному обсязі та його дії слід кваліфікувати за ч.2 ст.345 КК України, тобто умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку виконанням цим працівником службових обов`язків.

Відповідно до ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

При визначенні покарання ОСОБА_5 , суд керується загальними засадами призначення покарання, визначеними у ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Обвинувачений до кримінальної відповідальності притягується вперше, є людиною з інвалідністю 3 групи, за місцем проживання характеризується позитивно, на диспансерному обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття, вибачення перед потерпілим та відшкодування заподіяної шкоди. Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України, є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до досудової доповіді, складеної 12.04.2024 Рівненським РС №4 філії Державної установи "Центр пробації" у Рівненській області, вбачається що обвинувачений працевлаштований, за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно, на диспансерному обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває. З врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середній ризик вчинення повторного правопорушення та середній ризик небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_5 можливе без позбавлення або обмеження волі, а сам він не становить високої небезпеки для суспільства. Одночасно, у разі звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації не вважає доцільним покладення на нього обов`язку, передбаченого п.2 ч.3 ст.76 КК України.

Враховуючи позитивні дані про особу ОСОБА_5 , те, що він вперше притягається до кримінальної відповідальності, відсутність тяжких наслідків від вчиненого, а також те, що ОСОБА_9 має третю групу інвалідності, суд приходить до висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою в період строку звільнення від покарання з випробуванням та з покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Разом з тим, зважаючи на обставини скоєння злочину та особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, приймаючи до уваги позицію потерпілого у даному кримінальному провадженні, суд вважає можливим застосувати до обвинуваченого положення ст.75 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, що сприятиме досягненню мети покарання, буде необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Крім того, на підставі п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України слід покласти на ОСОБА_5 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, а також на підставі п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язок не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Клопотань про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 до суду не надходило.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог п.7 ч.9 ст.100 КПК України, згідно якої документи, що є речовими доказами, залишаються а матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання та відповідно до вимог п.5 ч.9 ст.100 КПК України, згідно якої гроші, цінності та інше майно, які були об`єктом кримінального правопорушення, повертаються законним володільцям.

Враховуючи викладене, керуючись ст.100, 369-371, 374, 376 КПК України, суд,

засудив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком один рік шість місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк один рік.

Покласти на ОСОБА_5 , відповідно до п.1, 2 ч.1 ст.76, п.2 ч.3 ст.76 КК України обов`язки повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Речові докази у справі світло-відбиваючу жилетку з написом «поліція» та прикріпленим до неї жетоном поліцейського №0093562 вважати повернутими потерпілому ОСОБА_4 , два диски для лазерних систем зчитування зберігати при матеріалах кримінального провадження протягом всього часу їх зберігання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_1