Провадження №: 1-кс/755/1264/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" квітня 2024 р. Дніпровський районний суд міста Києва (далі - Суд) у складі слідчого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 та сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві ОСОБА_7 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15 березня 2023 року за № 0000986, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4, 5 ст. 190 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив:

І. Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається

Слідчий СВ Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_8 за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 звернулися до слідчого судді з цим клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, яке умотивували дійсністю у провадженні обставин визначених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194, ст. 177, 184 Кримінального процесуального кодексу (далі КПК) України.

ІІ. Встановлені органом досудового розслідування обставини та наведені відомості щодо доцільності застосування заходу забезпечення кримінального провадження

СВ Дніпровського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування вказаного кримінального провадження за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, 5 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_9 не пізніше липня 2022 року вирішила створити організовану групу, до складу якої залучила своїх раніше знайомих осіб - ОСОБА_10 та ОСОБА_6 .

Для цього було розроблено злочинний план, спрямований на шахрайське заволодіння грошовими коштами громадян під приводом працевлаштування за кордоном, а саме зважаючи на факт повномасштабного вторгнення військ РФ, перебування значної кількості громадян України у скрутному становищі через втрату житла, роботи, відсутності належних засобів для існування, вирішено було використати ці обставини для поставленої мети (шахрайського заволодіння грошовими коштами громадян під приводом працевлаштування за кордоном).

Для цього, учасники організованої групи у соціальних мережах Facebook та Instagram, на сайті оголошень «ОLХ», сайті пошуку роботи «WORK.UA», месенджерах Telegram, WhatsApp та Viber розповсюджували рекламу про надання послуг із працевлаштування громадян України за кордоном, у якій зазначали широкий спектр робітничих спеціальностей, умови оплати праці та проживання тощо.

Відповідно до плану злочинних дій у т.ч. ОСОБА_6 повинен був розмістити відповідні рекламні оголошення, зазначивши при цьому власні контактні номери, «консультувати» громадян України з питань працевлаштування за кордоном, повідомляючи їм про умови праці та проживання, зокрема у Королівстві Швеція, створюючи у зацікавлених осіб хибне враження щодо наявності у учасників злочинного угруповання реальної можливості забезпечити громадян України належними умовами праці та проживання.

Зокрема, під час спілкування з потерпілими з питань працевлаштування у Королівстві Швеція ОСОБА_6 повідомляв останнім завідомо неправдиву інформацію про наявність у них «міцних зав`язків» із «представником» роботодавців цієї країни, наявності широкого спектру робочих вакансій, умов оплати праці та проживання.

Для надання вигляду законності своїм діям члени групи пропонували потерпілим укладати договори надання консультативно-інформаційних послуг, у яких спеціально не відображали своїх зобов`язань та «шведської сторони» з працевлаштування у Королівстві Швеція. За надання таких консультативних послуг, які жодним чином не забезпечували і не гарантували працевлаштування громадян України у Королівстві Швеція, за обраними напрямками роботи, пропонувалося потерпілим сплати кошти у сумі 3 000 грн та «шведській стороні» - у сумі 250 - 350 Євро.

При цьому, ОСОБА_6 створювалось хибне вражання щодо дійсності своїх намірів, надавали громадянам України контактні дані «представника» роботодавців Королівства Швеція - організатора злочинного угруповання ОСОБА_9 .

У ході спілкування, ОСОБА_9 представлялась потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , іншими вигаданими іменами та з метою введення в оману вкотре повідомляла зацікавленим громадянам України завідомо неправдиву інформацію щодо наявності широкого спектру робочих вакансій, умов оплати праці та проживання у Королівстві Швеція. Розповідала про можливість її «агента» зустріти їх на вокзалі «Т-Централ» м. Стокгольма та супроводити до міграційного хостелу, всіляко переконувала та запевняла їх у щирості своїх намірів та вирішенні всіх питань, пов`язаних із працевлаштуванням у Королівстві Швеція.

Разом з тим Директивою Ради ЄС 2001/55/ЄС «Про мінімальні стандарти для надання тимчасового захисту у разі масового напливу переміщених осіб та про заходи, що сприяють збалансованості зусиль між державами-членами щодо прийому таких осіб та відповідальності за наслідки такого прийому», імплементаційним рішенням Ради (ЄС) 2022/382 від 04 березня 2022 року, встановлено наявність масового напливу переміщених осіб з України у розуміння ст. 5 Директиви 2001/55/ЄС та запроваджено тимчасовий захист. Особи, які отримали дозвіл на проживання відповідно до Директиви про тимчасовий захист мають право на: місце проживання, що надається Міграційною службою (без права вибору населеного пункту), невідкладну медичну допомогу, певну фінансову підтримку, шкільну освіта для дітей, та право на працю. Біженці з України мають право на отримання посвідки на проживання з тимчасовим захистом у Швеції, відповідно до Директиви ЄС про тимчасовий захист.

За таких обставин, учасники організованої групи входили у довіру до громадян України, які шукали роботу, та заволодівали їх грошовими коштами під приводом надання послуг із працевлаштування у Королівстві Швеція. Після отримання грошових коштів у сумі 3 000 грн та 250 - 350 Євро учасники організованої групи будь-яких дій, спрямованих на працевлаштування громадян України у Королівстві Швеція, не вчиняли і припиняли спілкування з потерпілими.

У т.ч. на ОСОБА_6 , як учасника організованої групи, були покладені наступні функції та обов`язки: виконання вказівок та доручень ОСОБА_9 , пов`язаних із незаконною діяльністю організованої групи; з потенційними потерпілими та повідомлення їм завідомо неправдивої інформації про умови праці та проживання у Королівстві Швеція, наявності широкого спектру робочих вакансій та реальної можливості працевлаштування на роботу; розміщення реклами та оголошень про працевлаштування за кордоном на різноманітних Інтернет ресурсах Facebook, Instagram, Telegram та інших; підписання договору про надання інформаційних послуг, з використанням реквізитів та печатки суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи підприємця ОСОБА_10 ; в окремих випадках придбання квитків та організацію групового виїзду громадян до Королівства Швеції, телефонний супровід осіб до моменту приїзду в Королівство Швеція, та передачу законспірованих про «шведську сторону», а саме дані ОСОБА_9 , яка представлялась потерпілим ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ; ведення обліку укладених договорів тощо.

Створення організованої групи та участь у ній підтверджуються наявністю таких ознак: стійкістю злочинного об`єднання, що виразилась у стабільності групи, про що свідчить тривалість, системність та детальна організація функціонування групи, наявність необхідних для функціонування групи засобів вчинення злочину, згуртованості групи, встановлені загальні правила поведінки, єдиний план злочинних дій та усвідомлення кожним з учасників факту об`єднання з іншими особами в організовану групу для досягнення єдиного злочинного результату; попередньою зорганізованістю у спільне об`єднання, про що свідчить розроблений та ухвалений учасниками групи план вчинення злочинної діяльності, розподілом функцій між учасниками групи, наявністю організатора (керівника), забезпеченням безпеки свого функціонування шляхом визначення обмеженого довіреного кола осіб, яким було відомо про діяльність злочинного угрупування, тобто ефективного протидіяння факторам, що можуть їх дезорганізувати; розподілом грошових коштів між учасниками організованої групи, отриманих від здійснення незаконної діяльності.

Стійкість організованої групи формувалась за рахунок стабільного складу організованої групи, тісних стосунків між її учасниками та внутрішньої дисципліни.

Тісні зв`язки між учасниками групи підтримувались за рахунок бажання кожного із них отримувати стабільні прибутки від вчинення злочинів. З цією метою всі вони беззаперечно виконували єдиний злочинний план та дотримувались встановлених правил поведінки.

Таким чином, учасники очолюваної і керованої ОСОБА_9 організованої групи, а саме: ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , діючи спільно у період з липня 2022 року по лютий 2024 року здійснили ряд корисливих злочинів, що виразились в шахрайських діях, пов`язаних із заволодінням грошовими коштами громадян під приводом надання посередницьких послуг у працевлаштуванні за кордоном.

В т.ч. члени організованої групи повідомляли, що вартість послуг, що надаються ФОП « ОСОБА_14 », становить від 1800 до 3200 гривень, які сплачується на території України шляхом переказу коштів на банківську карту відкриту на ім`я ОСОБА_10 , при цьому потерпілих запевняли, що сплата авансового внеску є запорукою бронювання за ними обраної вакансії та гарантувало її отримання в подальшому, та від 300 до 350 євро по приїзду за кордон, нібито представникам країни закордонного агентства з працевлаштування.

Разом з тим телефонне консультування потенційних потерпілих, які відгукнулись на розміщені оголошення, перебуваючи на території України здійснювали ОСОБА_10 та ОСОБА_6 .. ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , схиляли осіб до підписання договору про надання консультаційних послуг, при цьому користуючись необізнаністю потерпілих, повідомляли завідомо неправдиву інформацію про те, що саме підписання вказаного договору є запорукою отримання відповідної обраної вакансії.

Після підписання договору ОСОБА_10 інформувала ОСОБА_9 про кількість осіб з яким такі договори підписані, дату їх приїзду до Швеції, для того щоб ОСОБА_9 могла організувати їх зустріч та отримати від потерпілих решту грошової суми в євро.

Одночасно з цим, члени групи, боячись викриття, використовували заходи конспірації, зокрема ОСОБА_9 , з відома інших учасників групи представлялась як « ОСОБА_11 », або «ОСОБА_62». Виконуючи відведену їй частину плану, з метою конспірації, ОСОБА_9 особисто ніколи не зустрічала потерпілих на території Швеції, а виконання функції зустрічі, отримання грошових коштів в євро, та супроводу потерпілих до міграційного хостелу доручала одній зі своїх довірених осіб, про що було відомо іншим учасникам групи.

Враховуючи той факт, що після початку повномасштабної агресії РФ громадянам України в країнах Євросоюзу надається тимчасовий захист згідно з Директивою Євросоюзу про тимчасовий захист розміщення осіб в таких хостелах є повністю безкоштовним, про що учасники групи не інформували потерпілих, а зазначали, що саме за їх сприяння таке розміщення стало можливим.

Після прибуття у гуртожиток для біженців, громадяни самостійно розпочинали процес оформлення документів для біженців, що є необхідною умовою для перебування в країні що надає тимчасовий прихисток, проте члени групи надавали потерпілим неправдиву інформацію, та зазначали, що оформлення документів для перебування в країні також здійснюється за їх допомогою, та на той факт, що оформлення документів є однією з умов отримання обраної ними вакансії.

Однак після оформлення необхідних документів, обіцяні раніше послуги з працевлаштування громадянам не надавались та кошти не повертались, оскільки ОСОБА_9 з іншими учасниками організованої групи, а саме: ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , розпоряджалися ними на власний розсуд, а будь-яких можливостей надати обрані громадянами вакансії не мали.

Так, вказані члени організованої злочинної групи, не маючи дійсних намірів та можливості надати вакансії з працевлаштування, оскільки не мали укладених зовнішньоекономічних контрактів з роботодавцями в Швеції, в результаті вчинення вказаних протиправних дій, члени організованої групи починаючи з липня 2022 року по лютий 2024, підшукали ряд потерпілих, заволодівши таким чином грошовим коштами громадян України: ОСОБА_15 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 11 102 грн); ОСОБА_16 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 13 265 грн); ОСОБА_17 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 14314 грн); ОСОБА_18 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 14314 грн); ОСОБА_19 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 14218 грн); ОСОБА_20 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 15540 грн); ОСОБА_21 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 14776 грн); ОСОБА_22 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 14814 грн); ОСОБА_23 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 15 109 грн); ОСОБА_24 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 14 909 грн); ОСОБА_25 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 14 919 грн); ОСОБА_26 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 15 330 грн); ОСОБА_27 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 14 751 грн); ОСОБА_28 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 15 000 грн); ОСОБА_29 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 13 803 грн); ОСОБА_30 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 15 126 грн); ОСОБА_31 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 15 075 грн); ОСОБА_32 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 14 895 грн); ОСОБА_33 (заволоділи грошовими коштами у сумі 24 789 гривень); ОСОБА_34 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 15669 грн); ОСОБА_35 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 16 559 грн); ОСОБА_36 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 15 000 грн); ОСОБА_37 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 15 000 грн); ОСОБА_38 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 14 595 грн); ОСОБА_39 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 14 589 грн); ОСОБА_40 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 14 268 грн); ОСОБА_41 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 14 268 грн); ОСОБА_42 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 13 879 грн); ОСОБА_43 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 13 895 грн); ОСОБА_44 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 13 895 грн); ОСОБА_45 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 17 906 грн); ОСОБА_46 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 13 909 грн); ОСОБА_47 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 15 150 грн); ОСОБА_48 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 15 126 грн); ОСОБА_49 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 15 630 грн); ОСОБА_50 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 15 300 грн); ОСОБА_51 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 15 300 грн); ОСОБА_52 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 14 768 грн); ОСОБА_53 (завдали матеріальної шкоди на загальну суму 14 384 грн).

За цих обставин, 30 березня 2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України (в редакції до 11 серпня 2023 року), ч. 5 ст. 190 КК України.

У цей час наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК, у т.ч. ОСОБА_6 :

- усвідомлюючи, що підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, що є особливо тяжкими з санкцією статті щодо покарання у виді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна, може навмисно переховуватися від слідства та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності.У т.ч. ОСОБА_6 в умовах воєнного стану може перетнути державний кордон, проживати за межами України, що в свою чергу надасть можливість уникнути відповідальності, разом з тим останній володіє достатнім рівнем знань, щодо механізму виїзду за кордон та можливістю отримання тимчасового захисту в країнах Євросоюзу;

- достовірно знаючи план та спосіб вчинення інкримінованих злочинів, володіючи інформацією про наявні у органу розслідування докази, так як відомості про них зазначено в повідомленні про підозру та клопотанні про обрання запобіжного заходу, може знищити додаткові докази, про які на даний час невідомо слідству. Разом з тим, в цей час організатор злочинної групи, а саме ОСОБА_9 перебуває за межами України, проте остання має міцні контакти з ОСОБА_10 , відповідно остання буде контактувати та всіляко перешкоджати встановленню об`єктивної істини;

- знаходячись на волі буде мати реальну можливість незаконно впливати на інших учасників процесу з метою уникнення відповідальності, адже у кримінальному провадженні не допитані всі потерпілі, не встановленні всі учасники вчинення кримінального правопорушення (зокрема, не встановлені особи, які з використанням засобів конспірації (зміни імені) зустрічали потерпілих та отримували від них грошові кошти на території Швеції) та його обставини, а тому існує ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК;

- може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити дане, оскільки зазначений злочин було вчинено без безпосереднього контакту підозрюваних та потерпілих, а спілкування відбувалось виключно засобами зв`язку, через мережу Інтернет, тощо. Разом з тим ОСОБА_10 та ОСОБА_6 можуть і в подальшому з метою отримання прибутку розповсюджувати відповідні оголошення про працевлаштування за кордоном, що матимуть відповідний попит серед громадян України, враховуючи важку соціально-економічну ситуацію та вкрай складні умови воєнного стану.

Відтак є достатні дані вважати, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні та запобігти їм шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, неможливо.

ІІІ. Позиції сторін

Прокурор групи прокурорів - прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 заявлене клопотання підтримав у повному обсязі, просив задовольнити, з підстав викладених у його мотивувальній частині, у т.ч. з урахуванням того, що обставини визначені у п. п. 1-3 ч. 1 ст. 194, ст. 177, 184 КПК є дійсними.

Сторона захисту заперечувала проти застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у розрізі не доведення, на їх переконання обставин регламентованих п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК, з передумов вказаних у запереченнях від 02 квітня 2024 року) та вважали можливим визначити до останнього більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, за умови встановлення слідчим суддею відповідної потреби.

У т.ч. щодо підозри, то захист зауважив, що підозрюваним не надавались послуги з працевлаштування, а надавались інформаційні послуги за договором як ФОП за відповідними КВЕДами.

Тобто, у разі неналежного надання послуг замовник міг звернутись до суду з позовом про відшкодування чи визнання договору недійсним, але жоден з так званих потерпілих цього не зробив.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана вчинити на користь другої сторони певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Статтею 901 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Згідно із вимогами ст. 526, 530, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог, відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним.

Враховуючи наведене, підозра є необґрунтованою, адже правовідносини за нею є цивільного характеру.

Щодо ризиків, то захист зауважив на тому, що стороною обвинувачення вони не є доведеними у дійсності та обумовлюються припущеннями учинення певних дій, а не фактами.

IV. Правове регулювання питання

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України (ст. 1 КПК України), та останній (порядок) визначає, що

- запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1, 2 ст. 131 КПК України);

- застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням (ч. 3 ст. 132 КПК України), відповідно останні застосовуються тільки при дійсності цих даних;

- клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу, згідно ст. 184 КПК України, повинно містити: 1) короткий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, в якому підозрюється або обвинувачується особа; 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 3) виклад обставин, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 4) посилання на один або кілька ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу; 5) виклад обставин, на підставі яких слідчий, прокурор дійшов висновку про наявність одного або кількох ризиків, зазначених у його клопотанні, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини; 6) обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів; 7) обґрунтування необхідності покладення на підозрюваного, обвинуваченого конкретних обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України;

- під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, зобов`язаний, згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні;

- метою застосування запобіжного заходу, згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується;

- підставою застосування запобіжного заходу, відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 передбачених цим Кодексом;

- при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний, згідно ст. 178 КПК України , оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

V. Мотиви, з яких виходила слідчий суддя при постановленні ухвали

Слідчий суддя, заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані ними матеріали та проаналізувавши в системному зв`язку усі наявні на час розгляду клопотання відомості, які мають пряме та опосередковане значення при вирішення питання застосування заходу забезпечення кримінального провадження, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин, приходить до наступних висновків.

Порядок встановлений КПК України (процесуальний порядок, форма, процедура), як певна послідовність (кроки) прийняття кримінальних процесуальних рішень і здійснення кримінальних процесуальних дій (Верховний суд України постанова від 16.03.2017 у справі № 671/463/15-к) та з порушеного питання регламентує, що застосування запобіжного заходу здійснюється у конкретному кримінальному провадженні та вимагає досить детального аналізу не тільки фактичних обставин вчинення правопорушення, але й врахування особи, яка є ймовірним суб`єктом його вчинення.

Перелік обставин, які б свідчили «за» або «проти» обрання запобіжного заходу, може бути лише приблизним і не є вичерпним. З огляду на це, у кожному випадку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини з числа передбачених ст. 178 вказаного Кодексу.

В цій ситуації відносно підозрюваного установлено такі дані, як-то:

- ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Києві, громадянин України, одружений (свідоцтво про шлюб від серії НОМЕР_1 від 18 жовтня 2016 року), з середньою освітою, який не має малолітніх дітей на утриманні, ветеран війни - учасник бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_2 від 09 вересня 2015 року), зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий;

- за своїм віком і станом здоров`я не має специфічних особливостей стану здоров`я, має задовільні соціальні зв`язки, для особи його віку та статусу, прийнятну репутацію (нагороджений почесною відзнакою «За сумлінне батьківство» Міністерством України у справах сім`ї, молоді та спорту,згідно наказу №1778 від 29 квітня 2011 року; у період з 08 грудня 2022 року по 08 січня 2024 року був волонтером БФ «Відродження» (посвідчення № 01-08 від 08 грудня 2022 року), позитивні характеристики (від БФ «Возз`єднання» без дати та тво. командира в/ч НОМЕР_3 від 10 травня 2015 року);

- відповідно до сповіщення від 06 червня 2022 року №1300 син підозрюваного знаходиться у полоні в місті Маріуполь з 12 квітня 2022 року, позаяк є ветераном війни - учасник бойових дій (посвідчення серії НОМЕР_4 від 31 березня 2018 року);

- у цьому провадженні повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, 5 ст. 190 КК, а саме:

(1) заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому організованою групою (йдеться про епізоди до 11 серпня 2023 року);

(2) заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому організованою групою (йдеться про епізоди після 11 серпня 2023 року), відповідно.

В розрізі наведеного, вирішуючи по суті поставлене питання, слідчий суддя має з`ясувати наявність ряду обставин, на які вказують слідчий та прокурор:

(і) обґрунтованість підозри (наявність «розумної» підозри)

Винятково законами України визначаються діяння, які є кримінальними правопорушеннями (п. 22 ст. 92 Конституції України), зокрема ним (злочином) є передбачене Кримінальним кодексом України суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину (ч. 1 ст. 11 КК України).

Таким чином, застосуванню запобіжного заходу має передувати підозра у вчиненні кримінального правопорушення, тобто діяння, яке підпадає під ознаки діянь, передбачених Особливою частиною КК, оскільки Верховний Суд України у пункті 10 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» від 25 квітня 2003 року № 4 зауважив, що розглядаючи питання щодо запобіжного заходу, суддя з`ясовує, чи є підозра у вчиненні особою злочину обґрунтованою, тобто чи є встановлені у визначеному законом порядку достатні дані, що свідчать про наявність ознак злочину, вчиненого саме цією особою (ними можуть бути заяви й повідомлення про злочин, документи, складені за результатами оперативно-розшукової діяльності, протоколи слідчих дій, висновки експертиз тощо).

При цьому, саме поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (ч. 5 ст. 9 КПК України), а відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (наприклад, п. 32 рішення у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» від 30 серпня 1990 року (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86, ІНФОРМАЦІЯ_14 ) термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21 квітня 2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04, ІНФОРМАЦІЯ_4 ).

Тлумачення поняття «обґрунтованості» буде залежати від усіх обставин справи («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom», § 32). Під поняттям «обґрунтованої підозри» у скоєнні кримінального правопорушення розуміється «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити злочин» («Ilgar Mammadov v. Azerbaijan», заява № 15172/13 , від 29 травня 2019 року , § 88, ІНФОРМАЦІЯ_6 ).

Вирішення питання про наявність «обґрунтованої підозри» потребує встановлення: (і) фактичної складової, що включає наявність фактичних обставин, що вказують на причетність певної особи до вчинення кримінального правопорушення; (іі) матеріально-правової складової, що включає наявність у діянні особи складу певного правопорушення за національним кримінальним законом.

Для дотримання фактичної складової підозри щодо причетності особи до вчинення кримінального правопорушення необхідна наявність певних об`єктивних підстав (фактів або інформації), на основі яких можна небезпідставно стверджувати, що відповідна особа могла вчинити злочин. Наявність таких «об`єктивних підстав» має підтверджуватися певними відомостями чи доказами, які повинні відповідати вимогам належності та допустимості, при цьому бути достатніми для висновку про причетність певної особи до вчинення конкретного кримінального правопорушення.

Слідчий суддя виходить з того, що:

(1) докази - це єдність фактичних даних (даних про факти) та їх процесуальних джерел. Фактичні дані - це не факти об`єктивної дійсності, а відомості про них, що утворюють зміст доказів, за допомогою яких встановлюються факти і обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні (див. постанову ККС ВС від 28 березня 2019 року у справі № 154/3213/16), у той час, як процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів (ч. 2 ст. 84 КПК України),

(2) слідчий суддя на вказаному етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу з урахуванням того, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для обґрунтування засудження чи для навіть пред`явлення обвинувачення; це досягається на наступній стадії кримінального розслідування (див. рішення «Murray v. the United Kingdom», заява № 18731/91, від 08 лютого 1996 року , §55, ІНФОРМАЦІЯ_8 «K.-F. v. GERMANY», заяви № 144/1996/765/962, від 27 листопада 1997 року, 57, ІНФОРМАЦІЯ_15 ).

Згідно повідомлення про підозру в цій справі підозрювану особу повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 2617-VIII від 22.11.2018 та за ч. 5 ст. 190 КК в редакції Закону № 3233-IX від 13.07.2023 за обставин описаних у п. ІІ ухвали.

Відповідно проаналізувавши долучені до клопотання документи за своїм внутрішнім переконанням, у порядку ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, слідчий суддя вважає, що наявні у провадженні фактичні дані, передбачені параграфами 3-5 Глави 4 КПК України (протоколи слідчих дій, висновки експертів та інші документи) свідчать про обґрунтованість підозри підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, у якому йому повідомлено про таку підозру, оскільки в своїй сукупності вказують на існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити таке правопорушення.

Наведене підтверджується відомостями та доказами, які є достатніми для висновку про причетність певної особи до вчинення конкретного кримінального правопорушення, зокрема факт причетності слідує щонайменше з даних: протоколів за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а саме зняття інформації з транспортних телекомунікаційних систем щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , у ході яких отримано відомості про спілкування з потенційними шукачами роботи, де ОСОБА_10 та ОСОБА_6 детально описують неіснуючі вакансій, графік роботи, умови праці та проживання, необхідності оплати від 300 до 350 євро за вакансію «шведській стороні», та акцентують увагу на тому, що сплата 3000 гривен та підписання договору є гарантією отримання обраної вакансії в Швеції, крім того також зафіксовано негативний тон спілкування з потерпілими, які не отримали обіцяних вакансій, та відмову від повернення коштів; протоколів проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , у ході яких вилучено мобільні телефони, картки операторів мобільного зв`язку, персональний комп`ютер, ноутбук, 196 договорів про надання консультативно-інформаційних послуг з працевлаштування за кордоном, в тому числі зазначених потерпілих, чорнові записи тощо; протоколів огляду мобільних телефонів, вилучених у ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , відповідно до яких зафіксовано листування між усіма учасниками організованої групи щодо запровадження та реалізації шахрайського механізму з працевлаштування громадян України за кордоном, надання організатором злочинного угруповання ОСОБА_9 вказівок ОСОБА_10 та ОСОБА_6 ; протоколів огляду сторінок Facebook, Instagram, Telegram та інших джерел, на яких виявлено розміщені членами групи перелік наявних вакансій, умов їх отримання, та штучно створені позитивні відгуки «клієнтів»; протоколу огляду інтернет ресурсу за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_10 сайту з назвою moshennik.eu, на якому опубліковані відгуки щодо діяльності ФОП ОСОБА_10 ; протоколу огляду інтернет ресурсу за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_11 на якому публікуються «теги» до абонентських номерів мобільних телефонів, відповідно до якого при вводі номеру мобільного телефону НОМЕР_6 , який належить ОСОБА_9 , та має понад 78 тегів; матеріалами тимчасового доступу до інформації, яка становить банківську таємницю щодо руху грошових коштів по банківському рахунку НОМЕР_7 , у АТ «Перший український міжнародний банк», що належить ФОП ОСОБА_10 ; протоколами допитів потерпілих ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_39 , ОСОБА_54 , ОСОБА_55 , ОСОБА_56 , ОСОБА_27 , ОСОБА_57 , ОСОБА_58 , ОСОБА_26 , ОСОБА_22 , ОСОБА_59 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_60 та інших.

Існування з потерпілими певних цивільно-правових чи інших подібних правовідносин, які були закріплені в певному правочині, саме собою не виключає можливості кваліфікації діяння особи як шахрайства за наявності усіх необхідних елементів складу цього злочину. В окремих випадках такі відносини цілком можуть бути частиною реалізації умислу особи на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою (див. постанову ВС від 19 березня 2024 року у справі №295/17062/15-к).

У зв`язку з чим, вважати підозру явно неприйнятною неможливо, оскільки стороною обвинувачення надано важливі відомості (протоколи слідчих дій, інші документи), які вказують на те, що причетність підозрюваного до вчинення вказаних кримінальних правопорушень є вірогідною. Показання потерпілих, на переконання слідчого судді, вказують на те, що відносини, котрі виникли у них з підозрюваним та іншими особами у питання працевлаштування цілком можуть бути частиною реалізації умислу організованої групи на заволодіння чужим майном шляхом обману/зловживання довірою.

В той час, як сама обґрунтована підозра, згадана в статті 5 § 1(c) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії (йдеться про стадію вирішення питання щодо того чи іншого запобіжного заходу). Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, в якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування.

Як наслідок є дійсними обставини, визначені п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Водночас, слід зауважити, що враховуючи дати можливих діянь, йдеться про вчинки, як в період дії ст. 190 КК в редакції із змінами, внесеними згідно із Законами №270-VI від 15.04.2008, №2617-VIII від 22.11.2018, так і в редакції Закону №3233-IX від 13.07.2023 (епізоди за 05 вересня, 02 жовтня 2023 року).

Стаття 190 КК в діючій редакції передбачає таке:

1. Заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) - карається штрафом від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

2. Шахрайство, вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому, - карається штрафом від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

3. Шахрайство, вчинене в умовах воєнного чи надзвичайного стану, що завдало значної шкоди потерпілому, - карається штрафом від чотирьох тисяч до восьми тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк від трьох до п`яти років.

Ця ж стаття у редакції до 11 серпня 2023 року регламентувала у собі наступне:

1. Заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою (шахрайство) - карається штрафом від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

2. Шахрайство, вчинене повторно, або за попередньою змовою групою осіб, або таке, що завдало значної шкоди потерпілому, - карається штрафом від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк від одного до двох років, або обмеженням волі на строк до п`яти років, або позбавленням волі на строк до трьох років.

3. Шахрайство, вчинене у великих розмірах, або шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, - карається позбавленням волі на строк від трьох до восьми років.

Вищезазначене дозволяє дійти висновку, що редакція ст. 190 КК згідно Закону №3233-IX від 13.07.2023 не свідчить про декриміналізацію або навпаки криміналізацію окремих дій. Між попередньою та новою редакціями зазначеної норми закону про кримінальну відповідальність має місце правова наступність та в ч. 3 ст. 190 КК згідно Закону № 3233-IX від 13.07.2023 викладено кваліфікуючу ознаку «шахрайство, вчинене в умовах воєнного чи надзвичайного стану».

Відповідно, сторона обвинувачення мала б викласти підозру щодо епізодів після 11 серпня 2023 року, як «заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчиненому організованою групою в умовах воєнного стану», однак остання вказаним правом не скористалася.

Відсутність цієї кваліфікуючої ознаки не впливає на висновок щодо ґрунтовності підозри самої по собі, адже не спростовує заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайстві), вчинене організованою групою.

Всилу ч. 2 ст. 4 КК кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

За цих умов, визначаючи кримінальну протиправність і караність діянь підозрюваного, а також інші кримінально-правові наслідки, слід керуватися правилами ч. 2 ст. 4 КК з урахуванням того, що згідно п. 1 висновку ОП ККС ВС у постанові від 07 грудня 2020 року у справі №562/1629/17 вирішуючи питання про застосування її положень, висновок про те, чи скасовує закон про кримінальну відповідальність злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, чи навпаки - встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, можна робити лише в контексті конкретних обставин справи, щодо конкретного діяння та конкретної особи, а в цій ситуації така необхідність є слушною саме за умови застосування кваліфікуючої ознаки «в умовах воєнного стану» визначеної згідно Закону № 3233-IX від 13.07.2023 (діє з 11 серпня 2023 року).

(іі) щодо наявності ризиків

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам, у той час як підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення підозрюваним зазначених дій.

Достовірність ризиків може бути встановлена шляхом перевірки відомостей про: 1) наявність документів, які дають змогу виїхати за межі країни; 2) майновий стан особи, який дає змогу існувати в умовах переховування, у тому числі за межами країни; 3) наявність громадянства іншої держави або документів, які дають право тимчасово чи постійно проживати на території іншої країни; 4) наявність членів родини, які проживають на території іншої країни та можуть надати тимчасовий чи постійний притулок підозрюваному; 5) наявність можливості (службове становище, безпосереднє знайомство, родинні зв`язки, матеріальний вплив тощо) впливу на свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні; 6) інші обставини, які вказують на достовірність ризиків, - та повинна оцінюватися з урахуванням конкретних обставин кожного кримінального провадження.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) слідчий суддя використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, у цьому кримінальному провадженні щодо підозрюваного.

З його урахуванням слідчий суддя погоджується з доводами клопотання про наявність ризиків вказаних у клопотанні та наведених у п. ІІ ухвали. Дійсність вказаних ризиків слідчим суддею оцінено у світлі факторів, пов`язаних з характером особи підозрюваного, його моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, та того, що вони належним чином вмотивовані прокурором та підтверджуються наявними матеріалами, зокрема:

(а) щодо ризику переховування, то слід зауважити, що у рішенні ЄСПЛ «Loizidou v. Turkey» від 18 грудня 1996 року (заява № 15318/89, п. 43, 53, ІНФОРМАЦІЯ_12 ), у тому числі йшлося про події, що мали місце на території Республіки Кіпр під час окупації частини її території Туреччиною та судом було прямо зазначено, що норми Конвенції не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ та загального контексту проблеми.

Слідчий суддя враховує фактичну ситуацію в Україні, а саме те, що з 24 лютого 2022 року, відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території нашої держави введений воєнний стан, який триває по цей час.

Введення в країні воєнного стану було обумовлено збройною агресією Російської Федерації проти України, розпочатої 20 лютого 2014 року, внаслідок чого частина території України (Автономна Республіка Крим і місто Севастополь) є анексованою, деякі райони Донецької та Луганської областей є тимчасово окупованими, а сама збройна агресія починаючи з 24 лютого 2022 року набула повномасштабного характеру (див. п. 5.1 Рішення КС України від 06 квітня 2022 року № 1-р(ІІ)/2022 у справі № 3-192/2020 (465/20), відповідно, на думку слідчого судді, положення КПК України не можуть застосовуватись у відриві від реального стану справ в України та загального контексту проблеми, викликаної збройною агресією РФ.

Підсумовуючи наведене, слідчий суддя зауважує, що до обставин ризику втечі безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях (див. в т.ч. з цього питання пункт 8 рекомендацій Ради суддів України щодо роботи судів в умовах воєнного стану, котрі відповідають критеріям офіційних згідно Рішення РС України № 23 від 05 серпня 2022 року).

Також, при вирішенні питання щодо запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі наявні обставини, зокрема, серед таких обставин підлягає оцінюванню «тяжкість покарання», що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України).

Це твердження узгоджується із позицією ЄСПЛ, викладеною у рішенні по справі «Ilijkov v. Bulgaria» (від 26 червня 2001 року, § 80, заява № 33977/96, ІНФОРМАЦІЯ_13 за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника дає уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений, та у рішенні по справі «Punzelt v. Czech Republic» (від 25 квітня 2000 року, § 76, заява № 31315/96, ІНФОРМАЦІЯ_8 відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Разом з тим зазначена обставина має враховуватися крізь призму суб`єктивного сприйняття особою можливої загрози настання покарання за вчинення правопорушення, тобто фактично йдеться про ту потенційну загрозу, настання якої може спробувати уникнути підозрюваний. Саме тому, на думку слідчого судді, комплексний аналіз суворості можливого покарання має включати не тільки вид і міру санкції, передбаченої КК України, але й інші обставини негативного характеру для особи, яких вона може зазнати не тільки в результаті постановлення обвинувального вироку, але й під час самого розслідування.

Небезпеку переховування від правосуддя, на думку слідчого судді, не можна виміряти тільки залежно від тяжкості можливого покарання з точки зору самої санкції статті КК, адже її треба визначати з урахуванням низки інших релевантних чинників, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її незначною, зокрема, треба враховувати характер особи, його моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, у якій його переслідували за законом, а також його контакти. В цьому ключі тяжкість є тільки релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

Відповідно, забезпечуючи таку оцінку, суд враховує, що (1) підозрюваний підозрюється у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, що в поєднанні (2) з даними про його особу, зокрема, характер, моральні якості, наявні кошти, зв`язки з державою, контакти, вказують на те, що в сукупності ці обставини дають підстави вважати, що серйозність покарання, в даному випадку, є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти;

(b) щодо ризику впливу, то оцінюючи його наявність у кримінальному провадженні, слідчий суддя виходить з встановленого КПК України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті. Тим самим, не виключена ймовірність того, що підозрюваний, не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, іншим підозрюваним, яким відомі обставини вчинення злочину, у яких останній підозрюється, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення кримінальної відповідальності. Тобто, наявність ризику впливу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом;

(c) ризики вчинення іншого кримінального правопорушення та перешкоджання кримінальному провадженню у спосіб здійснення дій вказаних у п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК є дійсними з огляду на відомості про кількість епізодів та характер встановленої структури організованої групи.

Відповідно є доведеними обставини, визначені п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК України.

(ііі) щодо недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів

Згідно зі ст. 194 КПК України наявність ризику є підставою для застосування запобіжного заходу, а тому визначаючись з тим, який саме запобіжний захід на даному етапі у кримінальному провадженні убезпечить від його настання, слідчий суддя ураховує таке.

Більш м`якими запобіжними заходами, у порівнянні з триманням під вартою, є 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт.

При оцінці можливості застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена п. 1 -3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на викладене слідчий суддя у ракурсі установлених фактичних обставин уважає, що на даному етапі кримінального провадження запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є достатнім заходом забезпечення кримінального провадження, таким, потреба у застосуванні якого, на сьогодні є дійсною, та сприймає його застосування, як доречне (слушне) в цей час, адже саме він (1) буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та (2) зможе запобігти ризикам, які передбачені ст. 177 КПК України, та які були встановлені судом.

У ході даного розгляду не установлено факту того, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою зможуть запобігти встановленим ризикам. При цьому, дійсно тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте санкція статті за якою особу повідомлено про підозру в цій ситуації в сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, а тому слідчий суддя відхиляє доводи сторони захисту щодо відсутності обставин визначених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК.

За таких обставин, слідчий суддя, враховує той факт, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор довів наявність всіх обставин, передбачених частиною першою статті 194 КПК України, уважає за доречне застосувати відповідний запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Визначаючи строк дії такого типу заходу забезпечення кримінального провадження слідча суддя ураховує, що відповідно до ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

У цій ситуації, особу повідомлено про підозру 30 березня 2024 року, а тому указаний запобіжний захід підозрюваному слід визначити, відповідно до ст. 197, 219 КПКУкраїни, у межах 60 днів з дотриманням строків розслідування, а саме до 31 травня 2024 року, взявши його під варту в залі суду.

(iv) інші питання

Також, на виконання вимог ч. 3 ст. 183 КПКУкраїни, яка регламентує, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, у провадженні слід визначити відповідну заставу.

При визначенні її (застави) розміру слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно ч. 4, 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Розмір застави визначається у таких межах … 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

При цьому, положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: (1) обставини кримінального правопорушення; (2) особливий характер справи; (3) майновий стан; (4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; (5) масштаб його фінансових операцій; (6) даних про особу; (7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК України; (8) «середовище»; (9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин; (10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

У контексті обставин цього кримінального правопорушення Суд вважає, що застава в розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, здатна буде забезпечити виконання покладених на підозрювану обов`язків та запобігти встановленим ризикам.

Така сума (застави) оцінена враховуючи дані про особу та її поведінку її активи та її взаємовідносини з особами, які мають забезпечити її безпеку, іншими словами, розмір застави обумовлюється судом тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

Виключних випадків за яких слідчий суддя міг би дійти висновку, що застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят прожиткового мінімуму для працездатних осіб у цій справі не установлено.

Щодо питання доречності покладення обов`язків з числа регламентованих ч. 5 ст. 194 КПК України, то слід відмітити таке.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПКУкраїни, в ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно з урахуванням установлених обставин цього кримінального провадження на переконання слідчого судді слушним є покладення на підозрювану у разі унесення застави наступних обов`язків:прибувати до слідчого із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту - м. Київ без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, залежно від стадії кримінального провадження; здати при наявності на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Позаяк, саме вони будуть пропорційними, помірними, та такими, що не становитимуть надмірний тягар для підозрюваної особи, у зв`язку з чим не суперечитимуть п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, та будуть здані уникнути настання у провадженні обставин визначених ст. 177 цього ж Кодексу.

VІ. Висновок

Отже, у кримінальному провадженні у відношенні підозрюваного є дійсними та доведеними обставини передбачені п.п. 1-3 ч. 3 ст. 132, п.п. 1-3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Згідно з ч. 5 ст. 194 КПК України якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Таким чином, вказане клопотання слід задовольнити із зобов`язанням підозрюваного, прибувати за кожною вимогою до визначеного органу державної влади, а також виконувати кілька обов`язків, вказаних у блоці (iv) інші питання пункту V ухвали.

При цьому, в силу ч. 7 ст. 182 КПК України, підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На підставі викладеного, керуючись статтями 131-132, 176-178, 183, 184, 193, 194, 309, 372-376, 395 Кримінального процесуального кодексу України, Суд постановив:

клопотання - задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, у межах шістдесяти діб, а саме до 31 травня 2024 року, взявши його під варту негайно в залі суду.

Визначити ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 150 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 454 200 гривень 00 копійок у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на рахунок ТУДСАУ у місті Києві (одержувач - ТУДСАУ у місті Києві, код ЄДРПОУ - 26268059, банк одержувач - Державна казначейська служба України м. Київ, МФО- 820172, розрахунковий рахунок - р/р № UA1012089).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі визначеному в ухвалі суду, протягом строку її дії.

У разі внесення застави зобов`язати ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прибувати до слідчого за першою вимогою у межах цього кримінального провадження та, у відповідності до положень ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти наступні обов`язки:

? прибувати до слідчого із встановленою періодичністю;

? не відлучатися із населеного пункту - м. Київ без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

? повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання, залежно від стадії кримінального провадження;

? здати при наявності на зберігання слідчому свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити 2 місячний термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, з дня її внесення.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави, підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Ухвала слідчого судді, щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, з урахуванням того, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч. 2 ст. 376 КПК Українипостановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється, відповідно до висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладеного у постанові від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18, з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали - 08:10 год. 05 квітня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_61