УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" березня 2024 р. Справа 597/254/24

Заліщицький районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинувачено ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Заліщики угоду про визнання винуватості, яка надійшла до суду разом з обвинувальним актом складеним 21.02.2024 року у кримінальному провадженні №0000031 від 26 грудня 2023 року, укладену між прокурором Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем с.Устечко Заліщицького району Тернопільської області, проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 , громадянином України, із середньою освітою, одруженим, не працюючим, раніше не судимим,

у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263-1, ч.2 ст. 263-1, ч.1 ст. 263 КК України

В С Т А Н О В И В:

До Заліщицького районного суду Тернопільської області надійшла угода про визнання винуватості від 19.02.2024 року, разом з обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0000031 від 26 грудня 2023 року, укладена між прокурором Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 .

Прокурор в підготовчому судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 міру покарання, визначену в угоді. Вважає, що угода укладена відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав угоду та просив її затвердити. Повідомив суду, що йому зрозумілі умови, необхідні для вирішення питання щодо наявності підстав для затвердження угоди про визнання винуватості та наслідки затвердження такої угоди.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 підтримав позицію обвинуваченого і просив суд затвердити укладену між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_4 угоду про визнання винуватості.

Заслухавши учасників судового провадження, щодо можливості затвердження вказаної угоди, які вважали кожен окремо за необхідне затвердити угоду, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши у обвинувачуваного про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди, характеру висунутого обвинувачення, виду і розміру покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п.1 ч.4 ст.469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Згідно зі ст.472 КПК України, в угоді про визнання винуватості зазначаються її сторони, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язки підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умови часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, умови застосування спеціальної конфіскації, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 цього Кодексу, наслідки невиконання угоди.

Враховуючи повне визнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263-1, ч.2 ст.263-1, ч.1 ст.263, 19.02.2024 року укладену між прокурором Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 , за участю захисника, адвоката ОСОБА_5 на стадії досудового розслідування укладена та підписана угода про визнання винуватості.

Зі змісту вказаної угоди вбачається, що сторони узгодили призначення ОСОБА_4 покарання:

- за ч.1 ст.263-1 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч.2 ст.263-1 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

- за ч.1 ст.263 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити підозрюваному ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України, з врахуванням особи підозрюваного, який визнав вину у повному обсязі, раніше не судимий і вперше притягується до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні малолітню дитину, на обліку в лікаря-нарколога не перебуває, а також наявності обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень і передбачені ст.66 КК України, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень та відсутності обставин, які обтяжують покарання, звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, визначивши йому іспитовий строк

Підозрюваний у скоєних злочинах визнав свою провину та щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень.

Разом з тим, умови угоди повинні відповідати інтересам суспільства. Кримінальне правопорушення є суспільно небезпечним діянням, за яке закон передбачає кримінальне покарання. Однак у кримінальних провадженнях про певні кримінальні правопорушення законодавець дозволяє учасникам кримінально-правового конфлікту вирішити його шляхом укладення угоди. Учасники кримінального провадження укладають їх для забезпечення власних інтересів (прокурор з метою процесуальної економії; потерпілий швидкого і повного відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обвинувачений зменшення покарання). Якщо ці інтереси суперечать суспільним інтересам (наприклад, узгоджене сторонами покарання є суттєво заниженим порівняно з тим, що було б призначене обвинуваченому у разі доведення судового розгляду до завершення без укладення угоди), то у затвердженні угоди суд повинен відмовити.

Приписами ст.470 КПК України закріплено, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: ступінь тяжкості та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; характер і тяжкість обвинувачення (підозри), наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидкого досудового розслідування і судового провадження, викриті більшої кількості кримінальних правопорушень; наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Відповідно до п.п.1, 2, 3 ч.7ст.474 КПК України, суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, у тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Згідно вказаної угоди при її укладенні прокурором враховано фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, його тяжкість як показник індивідуального рівня його суспільної небезпеки, зумовленого специфічними об`єктивними і суб`єктивними ознаками, ступінь та активний характер сприяння підозрюваного у проведенні кримінального провадження щодо нього, який спрямований на забезпечення швидкого розслідування, характер і тяжкість обвинувачення, факт повного і безпосереднього визнання винуватості у вчиненні інкримінованого злочину, наявність ряду пом`якшуючих обставин, відсутність обтяжуючих обставин, відсутність збитків.

Суд не погоджується з тим, що при визначенні покарання сторони не в повній мірі врахували істотні для відповідного кримінального провадження обставини, зокрема те, що злочин, передбачений ч.2 ст.263-1 КК України, відповідно до ст.12 КК України віднесено до категорії тяжких злочинів, за скоєння якого передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років, отже призначення сторонами покарання ОСОБА_4 суперечитиме інтересам суспільства в частині забезпечення принципу визначення необхідного та достатнього для виправлення особи покарання, яке в подальшому також сприятиме попередженню вчинення аналогічних кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами. Для перевірки переконливості мотивів наявності підстав для застосування 75, 76 України, при призначенні покарання обвинуваченому, суду необхідно детально дослідити матеріали кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, та встановити інші обставини, передбачені ст.ст.65, 66, 67 КК України, з метою врахування принципу справедливості покарання й відповідності його меті, а саме виправлення особи та запобігання вчиненню нових злочинів.

Отже, на думку суду узгоджене сторонами покарання є поверхневим, формальним та таким, що не відповідає загальним засадам призначення покарання, закріпленим ст.65 КК України. Зокрема належним чином не враховано характер та тяжкість діянь, що ставляться в вину ОСОБА_4 в умовах воєнного стану.

Крім того, при призначенні покарання не в повній мірі враховано істотні для відповідного кримінального провадження обставини, які ставляться в вину ОСОБА_4 , зокрема кількість епізодів злочинної діяльності, переробці, ремонті та зберіганні вогнепальної зброї, що на думку суду, значною мірою підвищує суспільну небезпечність вчинених кримінальних правопорушень, а тому узгоджене сторонами остаточне покарання у виді 5-ти років позбавлення волі, що є мінімальним, передбаченим санкцією ч.2 ст.263-1 КК України явно не відповідає вимогам ст.65 КК України, є занадто м`яким, чим суперечить інтересам суспільства в частині забезпечення принципу визначення необхідного та достатнього для виправлення особи покарання, яке в подальшому також сприятиме попередженню вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, як обвинуваченим, так і іншими особами.

Також суд вважає за необхідне відмітити, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, який має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки та створює сприятливі умови для вчинення злочинів із використанням зазначених предметів. Застосування неадекватного м`якого покарання вочевидь породжуватиме у осіб уяву про безкарність таких дій, що матиме наслідком збільшення подібних діянь та збільшення загрози для життя та здоров`я населення.

Вказане є підставою для прийняття судом рішення про відмову в затверджені угоди про визнання винуватості від 19.02.2024 року.

Рішення про відмову в затверджені угоди зумовлює рішення суду про повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

Відмова в затверджені угоди (п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України) не тягне за собою рішення щодо необхідності призначення обвинувального акту до судового розгляду (п.5 ч 1 ст 314 КПК України), оскільки в пункті 1 ч.3 ст.314 КПК України чітко визначено дії суду при відмові в затверджені угоди «суд має право відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу».

Зазначена норма є імперативною і судової дискреції не передбачає.

Тобто, Законом чітко визначено, що суд відмовивши в затверджені угоди має повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу.

При цьому вказане повернення кримінального провадження не є тотожним діям суду, передбаченим п.3 ч.3 ст. 314 КПК України, яким врегульовано дії суду при встановлені того, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України.

Так, п.3 ч.3 ст. 314 КПК України визначено право суду повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цьогщ Кодексу.

Суд зазначає, що в даному випадку обвинувальний акт не повертається та не оцінюється на відповідність вимогам закону, а повертається кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України, що передбачено як невід`ємна частина рішення суду при відмові в затверджені угоди, яка була укладена на стадії досудового розслідування.

Законодавцем передбачено вказані дії (відмова в затвердженні угоди та повернення кримінального провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України) як сукупність двох дій, перша з яких безумовно породжує другу. Альтернативи у виді «можливості повернення» Законом не передбачено.

Таким чином, судом встановлено, що дана угода про визнання винуватості суперечить вимогам КПК України та закону, а тому, відповідно до вимог ст. 474 КПК України, не може бути затверджена судом.

Керуючись вимогами ст.ст.314, 370, 376, 468-470, 472, 474 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості укладену 19.02.2024 року, між прокурором Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 .

На підставі п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України в зв`язку із прийняттям рішення про відмову в затвердженні угоди повернути кримінальне провадження, відомості по якому 26.12.2023 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000031 відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263-1, ч.2 ст. 263-1, ч.1 ст. 263 КК України, прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 КПК України.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_6