У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року м. Київ

Солом`янський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі Солом`янського районного суду м. Києва обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 14.10.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000163 у відношенні:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янець-Подільський Хмельницької області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 14.10.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000163 у відношенні ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 в порядку ст. 314 КПК України подав до суду письмове клопотання про повернення обвинувального акта прокурору, оскільки в порушення вимог п.3 ч. 4 ст.291 КПК України до обвинувального акта не додано розписки підозрюваного про отримання копії обвинувального акта та цивільного позову у справі, що є істотним порушенням вимог КПК України та унеможливлює прийняття матеріалів кримінального провадження до судового розгляду. З огляду на викладене заперечував проти призначення кримінального провадження до судового розгляду та просив суд задовольнити подане ним клопотання.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника, просив суд задовольнити подане захисником клопотання.

Прокурор зазначив, що на підставі обвинувального акта є можливість призначити судовий розгляд, оскільки останній відповідає вимогам КПК та підсудний Солом`янському районному суду міста Києва. Оскільки підозрюваний та його захисник на етапі досудового розслідування та відкриття матеріалів в порядку вимог ст. 290 КПК України не з`являлись до слідчого, прокурора для вручення обвинувального акта, тим самим затягували процесуальні строки у вказаному кримінальному провадженні, у зв`язку із чим було прийнято рішення про направлення обвинуваченому та його захиснику обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування засобами поштового зв`язку, що підтверджується відповідними поштовими вкладеннями, доданими до обвинувального акта. Отже, обвинувальний акт та додані до нього матеріали відповідають вимогам ст. 219 КПК України,

Вислухавши доводи сторін, розглянувши заявлені клопотання та заперечення, суд виходить з наступного.

Згідно з ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у ст. 291 КПК України.

Положеннями ч. 2 ст. 291 КПК України встановлено вимоги до обвинувального акта, згідно з якими обвинувальний акт повинен містити такі відомості: найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); розмір пропонованої винагороди викривачу; дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт підписується слідчим та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Відповідно до вимог ч.4 ст.291 КПК України до обвинувального акта додається:

1) реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу);

4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;

5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Відповідно до ст. 293 КПК України одночасно з переданням обвинувального акта до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати його копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого ч. 2 ст. 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику.

Згідно системного аналізу положень ч. 4 ст. 110 та ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен відповідати всім вимогам викладеним у ст. 291 КПК України, зокрема і щодо долучення до обвинувального акта розписки підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України).

З наведеного слідує, що надання копії обвинувального акта підозрюваному це процесуальна дія, яка надає можливість особі, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, бути невідкладно повідомленою про сутність і зміст висунутого проти неї обвинувачення і вжити заходів захисту від безпідставного обвинувачення.

Слід звернути увагу на те, що Кримінальне процесуальне законодавство закріплює вимогу щодо надання обвинувального акта під розписку, однак містить прогалину з цього приводу у випадках, коли його неможливо вручити підозрюваному особисто або коли особа ухиляється від його отримання.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У п. 51 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ващенко проти України» від 26 червня 2008 року зазначено: «Суд також нагадує, що поняття обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (див. «Фоті та інші проти Італії» (Fotiand Others v. Italy), серія А № 56, п. 53, рішення від 10.12.1982 р., та «Озтурк проти Німеччини» (Ozturk v. Germany), серія А № 73, п. 53, рішення від 21.02.1984 р.).

У рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 р., зокрема, зазначено, що «…обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. b ч. 3 ст. 6 Конвенції».

Положеннями ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше такі права:

a) бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення,висунутого проти нього;

b) мати час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

При цьому законодавець надає суду право, а не встановлює обов`язок, під час підготовчого судового засідання повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам КПК України.

Отже, прокурором не в повній мірі дотримано вимоги процесуального закону, та при зверненні до суду з обвинувальним актом щодо ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України не виконано вимоги ст. 291 КПК України та не долучено розписки ОСОБА_7 та його захисника про отримання обвинувального акта та копії реєстру матеріалів досудового розслідування.

Долучені до матеріалів справи поштові вкладення, відповідно до яких прокурор Печерської окружної прокуратури м. Києва направив ОСОБА_8 певні документи, та від отримання яких,, зі слів прокурора, останній відмовився, не може вважатись належним доказом виконання прокурором процесуального обов`язку передбаченого ст. 193 КПК та відповідно доказом вручення ОСОБА_8 копії обвинувального акту та копії реєстру матеріалів досудового розслідування з огляду на таке.

Положеннями ст. 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Статтею 136 КПК України передбачено, що належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Тобто, за допомогою повідомлення, в тому числі направленого в порядку ст.ст. 135,136 КПК України, слідчий чи прокурор можуть повідомити певного учасника кримінального провадження про прийняте процесуальне рішення.

Разом з тим, чинним кримінально-процесуальним законодавством не передбачено можливості вручення обвинувального акта підозрюваному шляхом надсилання поштою чи іншим чином, крім як особистого вручення підозрюваному та відповідно визначеною нормами КПК України особою.

Викладаючи зміст ст. 193 КПК України законодавець визначив єдиний порядок вручення обвинувального акту підозрюваному, а саме під розписку, та не передбачив можливості направлення такого підозрюваному у спосіб передбачений цим кодексом для вручення повідомлень, як це було наприклад визначено законодавцем у ст. 278 КПК України, щодо вручення письмового повідомлення про підозру.

Відтак, прокурором не доведено, що ним вживались будь які заходи щодо вручення обвинувального акту ОСОБА_7 та його захиснику під розписку, як того вимагає процесуальний закон.

Окрім того, прокурором не доведено наявність обставин, які б підтверджували, що направлення обвинувального акту поштою, було вимушеним та крайнім заходом спрямованим на вручення такого підозрюваному, зумовленим неможливістю вручення обвинувального акту останній у встановленому ст. 293 КПК України порядку. Так, прокурором не надано жодних доказів (відео, акту відмови, тощо), які б підтверджували, що обвинувачений відмовився від отримання обвинувального акту, у зв`язку із чим такий було направлено поштою. Аналіз наданих стороною обвинувачення матеріалів свідчить, що обвинувальний акт в день його складення був направлений обвинуваченому поштою, без вжиття прокурором та слідчим передбачених процесуальним законом заходів, щодо такого вручення обвинуваченому та його захиснику під розписку.

Суд зауважує на те, що обов`язок вручення обвинувального акту покладається саме на прокурора.

Додані до обвинувального акта поштові вкладенні свідчать лише про відправку ОСОБА_7 та його захиснику ОСОБА_6 певних документів.

З пояснень, наданих прокурором у судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 відмовились від отримання листів, якими направлявся обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

Однак суду не надано доказів того, ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 відмовились від отримання листів прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва, спрямованих ним 27.11.2023.

Суду не надано поштових конвертів, у яких обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування направлявся ОСОБА_8 та його захиснику ОСОБА_6 разом із рекомендованим повідомленням про вручення чи не вручення вказаних поштових відправлень.

Однак, навіть за наявності таких доказів із відміткою про повернення поштового вкладення за будь-яких причин («За закінченням терміну зберігання», «Адресат відсутній за вказаною адресою», «Адресат відмовився від отримання» тощо) не дає підстав стверджувати, що ОСОБА_7 чи його захисник, відмовляючись від отримання такого відправлення, достеменно знали, що в ньому знаходиться саме обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування.

При цьому суду не надано жодного доказу, що прокурором взагалі приймались всі належні заходи задля вручення ОСОБА_7 та його захиснику ОСОБА_6 обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування та останні умисно ухилялись від їх отримання, що спонукало прокурора відправити обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування засобами поштового зв`язку.

Посилання прокурора на те, що за місцем мешкання ОСОБА_8 були спроби вручити обвинувальний акт, однак останній відмовився від отримання обвинувального акта, також не підтверджені жодними доказами.

Навіть на час проведення підготовчого засідання обвинувальний акт не вручений в передбачений законодавством спосіб обвинуваченому ОСОБА_7 та його захиснику.

Відтак, доводи сторони захисту віднайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Відсутність розписок підозрюваного та його захисника про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування можуть свідчити про порушення вимог ч. 3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та позбавляють суд можливості впевнитись, що обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення негайно і детально поінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього та мав час і можливості, необхідні для підготовки свого захисту.

Дане твердження узгоджується із висновками Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в інформаційному листі "Про порядок здійснення підготовчого судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України" від 03.10.2012 року за № 223-1430/0/4-12 зазначив, що суд під час підготовчого провадження повертає обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам статті 291 КПК України: зокрема, якщо ці документи містять положення, що суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опису злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків, коли прокурор склав їх самостійно) чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

З огляду на те, що під час підготовчого судового засідання встановлено підстави для прийняття рішення, передбаченого пунктом 4 ч. 3 ст. 314 КПК України, суд вважає, що клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні необхідно повернути прокуророві.

Керуючись ст. ст. 314 - 317, 369 - 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акта прокурору в кримінальному провадженні - задовольнити.

Обвинувальний акт з додатками, складений 27.11.2024 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені 14.10.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000163 у відношенні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України - повернути прокуророві Печерської окружної прокуратури м. Києва у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України.

Ухвалу може бути оскаржено протягом семи днів з дня її оголошення, шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду через Солом`янський районний суд м. Києва.

Головуючий суддя ОСОБА_1