ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 593/125/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/229/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.121 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Бережанського районного суду Тернопільської області від 15 березня 2024 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Божиків Бережанського району Тернопільської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,-

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України та за вказаною статтею призначено йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_7 рахується з 3 грудня 2022 року.

На підставі ст.72 КК України в строк призначеного судом покарання ОСОБА_7 зараховано термін його попереднього ув`язнення з 3 грудня 2022 року (з моменту його затримання) з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжено терміном на 60 днів, а саме: до 13 травня 2024 року включно.

Питання щодо арешту майна та речових доказів вирішено.

Згідно з вироком, 29 листопада 2022 року, близько 22 години 00 хвилин, між ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителем АДРЕСА_2 , та ОСОБА_7 , які перебували у житловому будинку за місцем проживання останнього, що за адресою: АДРЕСА_1 , виникла раптова словесна суперечка на побутовому ґрунті, в ході якої ОСОБА_7 підійшов до ОСОБА_9 , який сидів на кріслі праворуч від нього, та усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом і протиправне посягання на нього є кримінально карним, проте нехтуючи цим, діючи цілеспрямовано та рішуче, з прямим умислом, наніс ОСОБА_9 один удар кулаком правої руки в область лівої брови, декілька ударів у ліву половину обличчя, один удар у ділянку правої вушної раковини та один удар правою ногою в праву частину тулуба. Внаслідок нанесених ОСОБА_7 ударів по тілу ОСОБА_9 останній впав з крісла на підлогу. Після цього ОСОБА_7 умисно наніс ще численні удари правою взутою ногою по тілу ОСОБА_9 , зокрема, у праву сторону тулуба, грудей, живота, верхніх та нижніх кінцівок.

В результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження, які утворилися внаслідок багаторазової дії тупих предметів з обмеженою поверхнею, у вигляді:

- поширеного синця і крововиливу у м`які тканини лівої половини обличчя; рани зовнішньої частини лівої брови; садна проекції лівого лобного горба; синця повік лівого ока; синця правої вушної раковини;

- закритої травми грудей із численними, повними поперечними переломами правих ребер (у 6-ти місцях), що супроводжувались розривами пристінкового і вісцерального листків плеври, міжреберних м`язів, кровоносних судин та тканини нижньої долі правої легені; поширених (масивних) крововиливів у клітковину правої передньо-бокової поверхні грудей і товщу правого купола діафрагми; поширених синців правої бокової поверхні тулуба (навколо-соскової ділянки, правої підпахвової ямки, поширених синців поперекової ділянки, проекції гребеня крила правої здухвинної кістки);

- закритої травми живота з підкапсулярним крововиливом та надривом правої долі печінки; масивного крововиливу у стінку поперечно-ободової кишки;

- синців передньо-зовнішньої поверхні середньої третини правого плеча, проекції вертела правої стегнової кістки, передньо-внутрішньої поверхні правого колінного суглоба, передньо-зовнішньої поверхні середньої третини лівого стегна.

Весь комплекс масивних травматичних змін грудей та живота, що супроводжувався масивними крововиливами у м`які тканини, численними переломами кісток скелету, ушкодженнями внутрішніх органів обумовив внутрішню кровотечу і згідно з п.п. 2.1.2 і 2.1.3 Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (МОЗ України, Київ, 1995), за ознакою небезпеки для життя в момент заподіяння, належать до тяжких.

Рана обличчя тягне за собою розлад здоров`я понад 6 але менше 21 день і за цією ознакою відповідно до п. 2.3.3 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (МОЗ України, Київ, 1995), стосовно живих осіб, належить до легкого із короткочасним розладом здоров`я.

Інші ушкодження синці (кінцівок), стосовно живих осіб, мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше як шість днів, та відповідно до п. 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень (МОЗ України, Київ, 1995) за ступенем тяжкості належать до легких.

Смерть ОСОБА_9 настала від поєднаної закритої травми грудей та живота з численними переломами кісток скелету та порушенням цілісності тканини правої легені і печінки, міжреберних м`язів та судин, що призвело до масивної внутрішньо-грудної та черевної кровотечі та обумовило різке обезкровлювання організму.

Таким чином, між спричиненням потерпілому ОСОБА_9 тілесних ушкоджень ділянки грудей та живота, за вищевказаних обставин, і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок.

Своїми діями ОСОБА_7 заподіяв ОСОБА_9 умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило його смерть, тобто він вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.121 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Бережанського районного суду Тернопільської області від 15 березня 2024 року скасувати та призначити новий судовий розгляд. Свої вимоги мотивує тим, що під час досудового розслідування старшим лейтенантом поліції ОСОБА_10 не було призначено експертизу для його ОСОБА_7 медичного огляду на предмет виявлення слідів після нанесення ним фізичної шкоди громадянину ОСОБА_9 . Вважає, що таке експертне дослідження могло би спростувати висунуте йому обвинувачення. Зазначає, що ОСОБА_9 прийшов до його житла в стані алкогольного сп`яніння вже з очевидними побоями обличчя. Сліди крові, які виявлені в його будинку згідно висновків експертиз можуть належати як ОСОБА_9 так і йому та іншим людям з такою ж групою крові. Вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно поклав у основу вироку його показання, які він надавав в якості підозрюваного під час досудового розслідування. Стверджує про порушення його конституційних прав, передбачених ст.ст. 3, 8, 21, 131-1 Конституції України.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та доводи його захисника, які підтримали апеляційну скаргу з наведених у ній підстав і просили оскаржений вирок скасувати; прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого за її безпідставністю, перевіривши матеріали провадження і наведені в апеляційних скаргах доводи, колегія суддів з`ясувала наступне.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що оскаржений вирок повністю відповідає вказаним вимогам закону, а висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено і кваліфікація його дій є правильними і зроблені на підставі детально досліджених в судовому засіданні та оцінених у вироку доказів.

Так, згідно показань обвинуваченого ОСОБА_7 наданих ним в судовому засіданні, він підтверджує, що 29 листопада 2022 року, о 9 годині ранку, по місцю його проживання прийшов його однокласник ОСОБА_9 і залишався в нього вдома.

При цьому, обвинувачений заперечив конфлікт з ОСОБА_9 та нанесення йому тілесних ушкоджень. Запевняє, що ОСОБА_9 декілька днів пив горілку у Куждого, де і отримав тілесні ушкодження, до нього він прийшов вже побитий.

Однак, таку версію обвинуваченого суд першої інстанції детально перевірив та обґрунтовано відхилив, оскільки вона спростовується даними досліджених в ході судового розгляду доказів.

Так, судом першої інстанції правильно враховані показання свідка ОСОБА_11 , з яких вбачається, що за два чи три дні до смерті ОСОБА_9 останній заходив до нього в магазин і жодних візуальних пошкоджень на його обличчі чи відкритих ділянках тіла він не бачив.

Також, суд першої інстанції правильно врахував показання, надані суду свідком ОСОБА_12 , яка суду пояснила, що вона проживає в АДРЕСА_3 разом зі своїм братом ОСОБА_13 на одному подвір`ї. Протягом чотирьох днів до того, як виявили мертвим тіло ОСОБА_9 , він разом з її братом вживав алкогольні напої в її домогосподарстві. За її зверненням дільничний вигнав ОСОБА_9 , той знову прийшов і далі продовжував із її братом ОСОБА_14 розпивати алкоголь. Потім вона сама вивела ОСОБА_9 із їх помешкання та особисто провела в сторону с. Квіткове, де мешкав ОСОБА_9 , але той пішов до ОСОБА_15 . При цьому, свідок ствердила, що хоч між Годуном та її братом ОСОБА_14 виник конфлікт і вони між собою шарпалися, однак ніхто нікому тілесних ушкоджень не завдав, тобто ОСОБА_16 із їх помешкання йшов хоч нетверезий, але не пошкоджений без будь-яких видимих тілесних ушкоджень та синців.

Показання свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_12 в судовому засіданні підтвердив свідок ОСОБА_17 , дільничний інспектор поліції, який повідомив, що за два- три дні до виявлення факту смерті ОСОБА_9 він проводив профілактичну бесіду із ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які вживали алкоголь в літній кухні у господарстві ОСОБА_12 , тоді він покинув господарство ОСОБА_12 разом з ОСОБА_9 , який обіцяв піти в село Квіткове. При цьому, у ОСОБА_9 явних тілесних ушкоджень не було і останній на свій стан здоров`я не скаржився. Пояснив, що причиною виклику його як дільничного інспектора ОСОБА_12 Був не конфлікт між Куждим і Годуном, а лише спільне розпивання ними алкогольних напоїв.

Показання свідків суд першої інстанції оцінив із дотриманням вимог ст. 94 КПК України в сукупності та взаємозв`язку з об`єктивними даними результатів проведених під час досудового розслідування слідчих дій та висновків експертиз.

Так, згідно протоколу огляду місця події (а.к.п. 67-86 т.1) із долученими до нього фототаблицями від 1 грудня 2022 року, який був проведений слідчим СВ ВП №1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_20 за письмової на те згоди та присутності володільця вказаного житла ОСОБА_7 , понятих ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , за участі завідувача відділу судово-медичної експертизи ОСОБА_23 , об`єктом огляду було житлове господарство, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . В коридорі вказаного житлового будинку на підлозі виявлено труп чоловіка, який лежить на спині. Зі слів родичів, вказаним трупом є ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , житель с. Квіткове Саранчуківської територіальної громади.

Згідно ухвали слідчого судді Бережанського районного суду, постановленої 2 грудня 2022 року (а.к.п. 88 т.1), було проведено обшук житлового господарства ОСОБА_7 , що за адресою: АДРЕСА_1 , тобто у господарстві, у якому 1 грудня 2022 року було виявлено труп ОСОБА_9 , з метою відшукування слідів вчинення злочину та знаряддя, яким його було вчинено. Під час проведення вказаної слідчої дії, по вищевказаному місцю проживання обвинуваченого, було вилучено сім об`єктів, які постановою слідчого СВ ВП №1 (м. Бережани) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_24 від 2 грудня 2022 року визнані речовими доказами, а саме: одна пара чобіт типу ''Берци'' 42 розміру; футболку із накладенням речовини біологічного походження бурого кольору; змиви речовини бурого кольору із дверей у коридорі, за якими розміщена кухня; змиви із бризгів речовини бурого кольору із підлоги та ліжка; наволочка із подушки із нашаруванням речовини бурого кольору; джинси.

Вказана слідча дія, яка була проведена за участі обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_8 та двох понятих ОСОБА_25 і ОСОБА_26 , оформлена належним чином протоколом проведення обшуку та разом із фототаблицями долучена до матеріалів кримінального провадження ( а.к.п. 132-152 т.1).

Фіксування вказаної слідчої дії, окрім здійснення фотофіксації за допомогою фотоапарата ''Nikon 4120'', також проводилося за допомогою відеокамери ''Panasonic'', відеозапис якої на флешносії було долучено до матеріалів кримінального провадження (а.к.п. 153 т.1).

Суд першої інстанції дослідив в судовому засіданні відеозапис вказаної слідчого дії, з якого встановлено, що під час обшуку на дерев`яній лавці було виявлено чоботи чорного кольору типу ''Берци'' 42 розміру, про які Кулик каже, що він в них був взутий, як наносив удари Годуну. Вказані чоботи як речовий доказ вилучено, позначено як об`єкт № 1 та упаковано в сейфпакет №WAR 1725326. Також із відеозапису видно, що під час цієї слідчої дії обвинувачений на запитання слідчого, де ті штани, у яких він був одягнутий під час конфлікту із Годуном, обвинувачений добровільно показав на сині джинси, які лежали на кріслі серед іншої одежі. Вказані обвинуваченим штани також були вилучені, позначені як об`єкт № 7 та упаковані в сейф-пакет КIV6114513.

Після проведення цієї слідчої дії кожен із присутніх учасників підписав складений слідчим протокол та не написав жодних зауважень на нього, а отже погодився із інформацією, зазначеною у ньому. Це також стосується і обвинуваченого ОСОБА_27 , який під час цієї слідчої дії показав на штани-джинси, у яких він був одягнутий у момент його конфлікту із потерпілим і дані штани були вилучені слідчим та умовно позначені як об`єкт № 7, тобто під час цієї слідчої дії обвинувачений у присутності свого захисника визнав, що конфлікт між ним і ОСОБА_9 таки був, що спростовує покази, дані ним у судовому засіданні, що конфлікту не було і ОСОБА_9 прийшов до нього вже побитий.

Даними висновку судово-медичної експертизи № 618/594 (а.к.п.107-113 т.1), яка була проведена в період з 15 по 28 грудня 2022 року встановлено, що можливість спричинення потерпілому травматичних змін у термін, вказаний слідчим у постанові, а саме: 29 листопада 2022 року, не виключається. Форма, розміри та масивність тілесних ушкоджень голови, тулуба та кінцівок, характер переломів ребер вказують на неодноразову дію тупих предметів з обмеженою поверхнею. Загалом такі ушкодження властиві для побиття - нанесення численних ударів у зазначені ділянки тіла руками (кулаком, ліктем), коліном, взутою ногою тощо. Між спричиненням потерпілому ушкоджень ділянки грудей та живота і настанням його смерті існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. Механізм спричинення тілесних ушкоджень, встановлених у ході проведення експертизи трупа ОСОБА_9 виключає можливість утворення всього комплексу травматичних змін за умов падіння потерпілого на площині з висоти власного зросту. Утворення виявлених у ході проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 ушкоджень за вказаних підозрюваним ОСОБА_7 обставинах - стосовно їх способу спричинення - нанесення удару "кулаком правої руки в область лівої брови" та трьох ударів "носком правої ноги у-праву частину тулуба, не виключається.

Наведені висновки експертів підтверджують достовірність даних, які були зафіксовані при проведенні слідчого експерименту 02 грудня 2022 року за участю ОСОБА_7 та долученими до нього фототаблицями.

Під час цієї слідчої дії ОСОБА_7 детально розповів, яким чином він наносив удари по голові та тілу ОСОБА_9 , та за допомогою статиста продемонстрував свої дії, які були вчинені ним ввечері 29 листопада 2022 року, а саме: кулаком правої руки наніс ОСОБА_9 удар під око, в область лівої брови. Від цього удару ОСОБА_9 впав на підлогу та при падінні вдарився головою в бильце дивана, а він, будучи вже знервованим, наніс ще декілька ударів взутою ногою по його тілу, а саме: по животі та ребрах справа. Після нанесених ним ударів ОСОБА_9 встав з підлоги та ліг на диван, а він ще не міг заспокоїтися та ще наніс йому декілька ударів ногою по ребрах.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 486, яка була проведена в період з 19 по 23 грудня 2022 року (а.к.п. 191-194 т.1) встановлено, що в слідах на одязі, що належав потерпілому ОСОБА_9 , знайдено кров людини, яка може походити від особи (осіб), якій (яким) властиві антигени А і Н ізосерологічної системи АВ0, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_9 . Походження домішка крові у вказаних слідах від підозрюваного ОСОБА_7 , якому властивий антиген Н, не виключається.

Згідно висновку судово-медичної експертизи № 485, яка була проведена в період 19 по 23 грудня 2022 року (а.к.п. 199-200 т.1) встановлено, що в слідах на наволочці, вилученій з подушки на дивані за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_7 , знайдено кров людини, яка може походити від особи (осіб), якій (яким) властиві антигени А і Н ізосерологічної системи АВ0, в тому числі і від потерпілого ОСОБА_9 . Походження домішка крові у вказаних слідах від підозрюваного ОСОБА_7 , якому властивий антиген Н, не виключається.

Зафіксовані під час цієї слідчої дії обставини, узгоджуються із висновком проведеної з 15 по 28 грудня 2022 року судово-медичної експертизи № 618 /594 (а.к.п.107-113 т.1), з якого вбачається, що утворення, виявлених у ході проведення судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_9 ушкоджень за вказаних підозрюваним ОСОБА_7 обставин - стосовно їх способу спричинення - нанесення удару "кулаком правої руки в область лівої брови" та трьох ударів "носком правої ноги у праву частину тулуба, не виключається.

Перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що протокол вказаного слідчого експерименту та доданий до нього відеозапис були досліджені судом першої інстанції безпосередньо в судовому засіданні. Зміст складеного протоколу відповідає вимогам ст.104 КПК України, і наведені у ньому фактичні дані були отримані у передбаченому ст.ст. 223, 240 цього Кодексу порядку, а тому вони відповідають поняттю доказів у кримінальному провадженні визначеному ст.ст. 84, 99 КПК України, згідно яких процесуальними джерелами доказів є документи, до яких належать і протоколи процесуальних дій та матеріали відеозапису.

Також, встановлено, що під час проведення вказаної слідчої дії обвинувачений вказав обставини події злочину, які на той час могли бути відомі лише особі, яка його вчинила, а саме вказав місце нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 та повідомив механізм спричинення йому тілесних ушкоджень, які повністю відповідають даним протоколу обшуку щодо місць у будинку, де були виявлені сліди крові, та об`єктивним даним висновків судово-медичних експертиз, що були призначені і проведені набагато пізніше слідчого експерименту.

Так, із протоколу проведення слідчого експерименту від 2 грудня 2022 року та долученими до нього фототаблицями, який був проведений за участі обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що під час цієї слідчої дії обвинувачений добровільно у присутності свого захисника ОСОБА_8 детально показав, де та за яких обставин і в який спосіб він наносив потерпілому ОСОБА_9 удари руками та ногами (а.к.п. 228 - 243 т.1). Також, із оглянутого в судовому засіданні відеозапису, який міститься на флешносії (а.к.п. 244 т.1), на якому зафіксовано проведення 2 грудня 2022 року слідчого експерименту видно, що під час цієї слідчої дії обвинувачений, в присутності свого захисника та двох понятих, вказував як саме відбувались події. Ніхто з учасників ні в усній, ні в письмовій формі не заявляв про тиск з боку органу досудового розслідування.

Згідно даних висновку СМЕ №618/594 (а.к.п.107-113 т.1) смерть годуна настала від поєднаної травми грудей і живота з численними переломами кісток скелету та порушенням цілісності тканини правої легені і печінки, міжреберних м`язів і судин, можливість спричинення яких 29 листопада 2023 року не виключається, що призвело до масивної внутрішньогрудної та черевної кровотечі та обумовило різке обезкровлювання організму котре і послужило безпосередньою причиною смерті ОСОБА_9 . З моменту отримання тілесних ушкоджень до його смерті пройшов проміжок часу, який може складати десятки хвилин або годин. Тобто, після нанесеної травми і до розвитку виразних ознак обезкровлювання, потерпілий міг здійснювати якісь самостійні рухи, в обсязі, що дозволяли йому його стан та обставини.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_9 прийшов до житла ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння вже з очевидними побоями обличчя, аналогічні доводам сторони захисту під час судового розгляду, які суд першої інстанції детально проаналізував і правильно зазначив у вироку, що хоч обвинувачений у судовому засіданні не визнав своєї вини та давав суду покази, у яких зазначив, що він потерпілому ОСОБА_9 29 листопада 2022 року тілесних ушкоджень не наносив, однак суд критично відноситься до вказаних показів та вважає, що вони направлені лише на уникнення відповідальності за вчинене діяння, оскільки як під час досудового слідства, так і під час судового засідання, не було здобуто доказів того, що ОСОБА_9 в час, коли йому були заподіяні тілесні ушкодження, які стали причиною його смерті, покидав житловий будинок обвинуваченого, чи до його житлового будинку, де до смерті ОСОБА_9 знаходилися лише обвинувачений ОСОБА_7 та сам ОСОБА_9 , ніхто окрім ОСОБА_28 не заходив. Той факт, що потерпілий ОСОБА_9 у період нанесення йому тілесних ушкоджень знаходився у житловому будинку обвинуваченого та не виходив із нього, також свідчить і відсутність плям крові потерпілого за межами житлового будинку обвинуваченого, а основна їх локалізація знаходиться саме в житловому будинку по місцю знаходження лише обвинуваченого та потерпілого ОСОБА_9 . У будинку відсутні сліди стороннього втручання та жоден із допитаних по справі свідків не повідомив про те, що бачив потерпілого у зазначений час за межами господарства обвинуваченого із спричиненими йому тілесними ушкодженнями.

На переконання колегії суддів, вказані обставини в їх сукупності суд першої інстанції правильно оцінив як такі, що вказують на те, що саме ОСОБА_7 29 листопада 2022 року наніс потерпілому ОСОБА_9 тілесні ушкодження.

Колегія суддів також вважає безпідставними наведені в апеляційній скарзі твердження обвинуваченого щодо неповноти судового розгляду, а саме те, що обвинувачення могло бути спростоване даними експертизи медичного огляду ОСОБА_7 для виявлення у нього слідів він нанесення ударів ОСОБА_9 , яку слідчий під час досудового розслідування не призначив, оскільки з матеріалів провадження слідує, що обвинувачений та його захисник не звертались з клопотаннями про проведення такої експертизи ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду. Тому, апеляційний суд оцінює такі доводи апеляційної скарги як обраний спосіб захисту.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції поклав у основу вироку показання обвинуваченого, які той надавав під час досудового розслідування, є безпідставними, оскільки як видно зі змісту оскарженого вироку в ньому відсутні посилання на такий доказ як показання підозрюваного органу досудового розслідування.

Що стосується протоколів слідчих експериментів, на підставі яких було встановлено факт та механізм нанесення потерпілому тілесних ушкоджень, то вони обґрунтовано визнані судом належними та допустимими доказами з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. Частиною 2 цієї статті передбачено, що під час проведення слідчого експерименту можуть проводитися вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складатися плани і схеми, виготовлятися графічні зображення, відбитки та зліпки, які додаються до протоколу.

Тобто метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Відомості, повідомлені, зокрема обвинуваченим під час проведення слідчого експерименту, є складовою частиною змісту документа як іншого окремого процесуального джерела доказів - протоколу слідчого експерименту, де фіксуються його хід та результати.

Тобто відомості, які надаються під час слідчого експерименту, не є самостійним процесуальним джерелом доказів, оскільки таким джерелом виступає протокол цієї слідчої дії, що в розумінні ч. 2 ст. 84 та п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України є документом.

При цьому показання необхідно розмежовувати з іншим самостійним джерелом доказів - протоколом слідчого експерименту.

Виходячи із сутнісних ознак показань, визначених в ч. 1 ст. 95 КПК України, у системному зв`язку із ч. 2 ст. 84 цього Кодексу, показання є самостійним процесуальним джерелом доказів лише в тому випадку, коли вони надаються під час допиту.

Приписами ч. 4 ст. 95 КПК України встановлено те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які було отримано в порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань як самостійного процесуального джерела доказів, згідно зі ст. 95 КПК України.

При проведенні слідчого експерименту участь, зокрема обвинуваченого не може виявлятися виключно в формі повідомлення відомостей про фактичні дані, які мають значення для кримінального провадження (адже це є предметом допиту).

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції, аналізуючи дані зазначені в протоколах проведення слідчих експериментів за участю обвинуваченого із відповідними додатками до них, взяв до уваги те, що учасник цієї слідчої дії (обвинувачений), описував перебіг подій які відбувалися 29 листопада 2022 року, при цьому, детально вказував на місце його розташування та потерпілого один до одного, відтворив механізм нанесення ним потерпілому тілесних ушкоджень, а не давав показання, як про це стверджує апелянт.

Тобто слідчі експерименти відбувалися у формі, що містили ознаки відтворення дій, обстановки, обставин події, що свідчило про те, що ці слідчі (розшукові) дії були проведені із дотриманням вимог закону та прав учасників такої слідчої дії. Суд у вироку послався на протоколи проведення цих слідчих (розшукових) дій як на цілісний документ, що є джерелом доказів, а не на показання обвинуваченого, яке за своєю природою є самостійним джерелом доказів, визначеним ст. 84 КПК України.

Зазначеним протоколам слідчих експериментів суд першої інстанції надав відповідну правову оцінку з точки зору належності та допустимості в сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні.

Окрім того, підтвердженням того, що суд першої інстанції правильно оцінив протокол проведення слідчого експерименту від 02 грудня 2022 року за участю обвинуваченого, є висновок судово-психіатричної експертизи (а.к.п. 6-7 т.2), з якого видно, що в час, коли проводилася вказана експертиза, а саме: 12 січня 2023 року, обвинувачений ОСОБА_7 мав спілкування із психологом і при психологічному дослідженні висловлював логічні, послідовні судження. У нього були звичайний темп нервово-психічних процесів, увага стійка, достатньої концентрації, підвищений рівень емоційної лабільності, неврівноваженості. Вольова нестійкість, схильність до зовнішньо звинувачувальної позиції у конфліктних ситуаціях. Психологічно схильний до вживання алкоголю. В бесіді підтвердив свої покази, дані ним в матеріалах досудового розслідування. Не заперечував свою вину та те, що перед конфліктом з потерпілим вживав алкоголь, пам`ятав послідовність своїх дій та деталі скоєного, був здатний до мобілізації своєї поведінки і після скоєння інкримінованого йому злочину. Післяафективної фізичної та психічної астенії не виявлено. Психолог зазначив, що в досліджуваній ситуації ОСОБА_7 в емоційному стані, який суттєво вплинув на його свідомість і діяльність, не перебував. Дії його носили послідовний, цілеспрямований характер без ознак звуження свідомості. Крім цього, психолог вважає, що психофізичний стан підекспертного змінився ще до початку конфлікту під впливом вжитого алкоголю.

Як видно зі змісту вироку, оцінюючи версію сторони захисту про непричетність ОСОБА_7 до побиття потерпілого, суд першої інстанції окрім даних слідчого експерименту і висновків судово-психіатричної експертизи обґрунтовано взяв до уваги встановлені в ході судового розгляду відомості про поведінку ОСОБА_7 після смерті ОСОБА_9 , яку він виявив о 18 год. 30 хв. Так, зрозумівши, що ОСОБА_9 мертвий, ОСОБА_7 не повідомив про це поліцію і не звернувся за допомогою до сусіда Глови, який живе навпроти нього, а з причин які не зміг суду пояснити пішов до свого раніше судимого товариша, який живе на відстані 15-20хв. ходьби від його житлового будинку, і лише наступного дня зранку разом з ним поїхали на хутір ОСОБА_29 до родичів ОСОБА_9 . При цьому, ОСОБА_30 зранку заходив до сусіда Глови у магазин, але не повідомив йому про смерть ОСОБА_9 .

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, який правильно врахував для відхилення версії сторони захисту таку посткримінальну поведінку обвинуваченого в сукупності з даними інших доказів, зокрема даними висновків судово-медичних експертиз, згідно яких масивна крововтрата у потерпілого виникла від тілесних ушкоджень, отриманих 29 листопада 2023 року, і після їх отримання ОСОБА_9 міг здійснювати якісь самостійні рухи до розвитку виразних ознак обезкровлювання, що свідчить про те, що він міг піднятися з ліжка і вийти в коридор, де було виявлено його тіло. Однак, зважаючи на кількість та тяжкість отриманих ним травм він не міг пройти до будинку ОСОБА_7 , подолавши зранку 29 листопада 2023 року значну відстань, в тому числі від будинку ОСОБА_12 (20 хв ходьби), як про це в судовому засіданні стверджував обвинувачений.

Наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_7 твердження про порушення його конституційних прав під час досудового розслідування та судового розгляду жодним чином не конкретизовані, обвинувачений не наводить жодної конкретної обставини на підтвердження своїх тверджень, а вказує про порушення окремих норм КПК України та Конституції України без значення того в чому саме полягають ці порушення на його думку, а тому апеляційний суд вважає апеляційну скаргу обвинуваченого в цій частині необґрунтованою.

Аналізуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги про направлення даного кримінального провадження на новий розгляд в суді першої інстанції колегія суддів приходить до висновку про їх безпідставність, оскільки в апеляційній скарзі не наведено і в ході апеляційного розгляду не встановлено жодної з обставин, передбачених ч.1 ст.415 КПК України. Також, перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду не встановлено таких порушень вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Таким чином, доводи ОСОБА_7 щодо істотних порушень вимог КПК і неповноти судового розгляду та невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження не знайшли свого підтвердження, а тому його апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Бережанського районного суду Тернопільської області від 15 березня 2024 року відносно нього - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом трьох місяців шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий

Судді