КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 09 лютого 2024 року про звільнення ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365 (в редакції Закону №3207-VI від 07.04.2011), ч. 1 ст. 171 (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001), ст. 340 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 09 лютого 2024 року ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365 (в редакції Закону №3207-VI від 07.04.2011), ч. 1 ст. 171 (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001), ст. 340 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження відносно ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 365 (в редакції Закону №3207-VI від 07.04.2011), ч. 1 ст. 171 (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001), ст. 340 КК України закрито.

Цією ж ухвалою стягнуто з ОСОБА_6 загальна вартість проведення експертиз в сумі 71390 гривень 10 копійок на користь держави.

В апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_5 , посилаючись на неповноту судового розгляду, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 09 лютого 2024 року змінити, виключити з мотивувальної та резолютивної частин ухвали посилання суду на стягнення процесуальних витрат за проведення судових експертиз з обвинуваченого ОСОБА_6 та віднести процесуальні витрати у справі, пов`язані із залученням експертів, у сумі 71390 гривень 10 коп. на рахунок держави.

Виключити з резолютивної частини ухвали посилання на «Звільнити ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365 КК України (у редакції Закону № 3207-УІ від 07.04.2011), ч. 1 ст. 171 КК України (у редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001), ст. 340 КК України» та викласти «Звільнити ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365 КК України (у редакції Закону № 3207-УІ від 07.04.2011), ч. 1 ст. 171 КК України (у редакції Закону № 2341-III від 05.04.2001), ст. 340 КК України». У решті вказану ухвалу залишити без змін.

Апелянт зазначає, що в ухвалі суду відсутнє обґрунтування того, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, за вчинення яких судом звільнено його від кримінальної відповідальності.

Якщо судом не встановлено достатньо доказів, які б свідчили про вчинення особою кримінального правопорушення, він не може задовольнити клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

При цьому, під час судового розгляду судом вже було досліджено частину доказів, а саме: досліджено письмові докази, допитано потерпілих, допитано свідка.

Тобто для ухвалення обґрунтованого рішення про звільнення конкретної особи від кримінальної відповідальності суд повинен встановити, що особа вчинила саме кримінальне правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується. Така конструкція дозволяє дотримуватися принципів верховенства права, правової визначеності, коли кримінальну відповідальність може понести або бути звільнена від неї лише особа, яка вчинила кримінальне правопорушення. Особа, яка не вчиняла кримінальне правопорушення не може бути притягнута до кримінальної відповідальності, так само як і звільнена від неї за це.

Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду №752/23954/18 від 17 лютого 2022 року.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України 23.12.2005 № 12 "Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності" для винесення рішення про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд повинен переконатись, що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні. Обов`язковою умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності на будь-яких підставах є вчинення нею певного кримінального правопорушення.

Враховуючи це, суд міг задовольнити клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності лише за умови, що досліджених доказів було достатньо, щоб прийти до висновку, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, в яких він обвинувачується. В іншому разі задоволення вказаного клопотання було передчасним.

Таким чином, при прийнятті вказаного рішення судом допущено неповноту судового розгляду та неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність.

Окрім того, прокурор вважає, що вказана ухвала є незаконною в частині прийнятого рішення щодо розподілу процесуальних витрат через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КПК України витрати, пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про виклик свідків, залучила спеціаліста, перекладача чи експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції не врахував висновок об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 12.09.2022 р. (справа №203/241/17), який зводиться до того, що в разі звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, у тому числі, й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрите на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Приймаючи рішення про стягнення процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів, з обвинуваченого ОСОБА_6 суд не повною мірою врахував вказані положення кримінального процесуального закону та судової практики.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить змінити ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 09 лютого 2024 року, та віднести на рахунок держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертиз, в розмірі 71 390 гривень 10 коп.

При цьому обвинувачений також вказує на те, що суд першої інстанції не врахував висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, викладений у постанові від 12.09.2022 р. (справа №203/241/17), який зводиться до того, що в разі звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, у тому числі, й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрите на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який свою апеляційну скаргу підтримав частково та просив в частині судових витрат апеляцію залишити без задоволення, заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого; пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає, а апеляційну скаргу обвинуваченого необхідно задовольнити, виходячи з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про звільнення ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365 (в редакції Закону №3207-VI від 07.04.2011), ч. 1 ст. 171 (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001), ст. 340 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, та закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365 (в редакції Закону №3207-VI від 07.04.2011), ч. 1 ст. 171 (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001), ст. 340 КК України в апеляційних скаргах прокурора та обвинуваченого не заперечуються.

Що стосується прохання прокурора в частині зміни резолютивної частини ухвали, яка полягає у тому, що необхідно виключити посилання на статус ОСОБА_6 , як обвинуваченого у цьому кримінальному провадженні, то воно не може бути задоволеним, як таке, що не ґрунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 42 КПК України обвинуваченим (підсудним) є особа, обвинувальний акт щодо якої переданий до суду в порядку, передбаченому статтею 291 цього Кодексу.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 ч. 2 ст. 365 КК України (у редакції Закону № 3207-УІ від 07.04.2011), ч. 1 ст. 171 КК України був переданий до суду 01 жовтня 2019 року, томузгідно з вимогами ч. 2 ст. 42 КПК України ОСОБА_6 набув статусу обвинуваченого.

За змістом чинних норм кримінального процесуального закону статус обвинуваченого є незмінним до постановлення судового рішення, у якому суд вирішує питання обвинувачення по суті - це обвинувальний або виправдувальний вирок, або судового рішення, у якому суд вирішує інші питання, яке викладається у формі ухвали.

У цьому кримінальному провадженні суд, розглянувши клопотання захисника, вирішив питання про звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та постановив відповідну ухвалу про звільнення особи від кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження.

При цьому суд не допустив порушень вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК України передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового розгляду щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з матеріалами провадження захисник ОСОБА_8 під час судового розгляду заявив клопотання, у якому просив закрити кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365, ч. 1 ст. 171, ст. 340 КК України, на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Вимоги ч. 8 ст. 284 КПК України регламентують, що закриття кримінального провадження або ухвалення вироку з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує.

Обвинувачений ОСОБА_6 , будучи повідомленим про наслідки звільнення від кримінальної відповідальності з цих підстав, підтримав заявлене клопотання та наполягав на його задоволенні.

Отже суд, виконуючи вимоги ч. 4 ст. 286 КПК України, невідкладно розглянув клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності та, встановивши обставини щодо перебігу строків давності, передбачені ст. 49 КК України, звільнив обвинуваченого від кримінальної відповідальності і закрив кримінальне провадження.

Доводи прокурора про те, що обов`язковою умовою звільнення особи від кримінальної відповідальності на будь-яких підставах є вчинення нею певного кримінального правопорушення, а тому суд міг задовольнити клопотання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності лише за умови, що досліджених судом доказів було достатньо, щоб прийти до висновку, що обвинувачений вчинив кримінальні правопорушення, в яких він обвинувачується, не лише не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, якими врегульовано звільнення особи від кримінальної відповідальності, а суперечать вищевказаним нормам.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає безпідставними посилання прокурора на неправильне застосування судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону та не убачає підстав для зміни ухвали шляхом виключення з резолютивної частини ухвали посилання на статус обвинуваченого, тобто в цій частині апеляційна скарга прокурора задоволена бути не може.

Зважаючи на те, що прокурор відмовився від апеляційної скарги в частині вирішення питання щодо судових витрат,апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_6 про незаконність і необґрунтованість ухвали суду в частині стягнення з нього судових витрат, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

Якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі, й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту

Така позиція викладена у висновках Верховного Суду, які закріплені у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду від 12 вересня 2022 року (справа №203/241/17), згідно з якими витрати на залучення експерта з обвинуваченого стягуються у двох випадках: ухвалення щодо нього обвинувального вироку; залучення експерта безпосередньо обвинуваченим (стороною захисту).

Оскільки, Святошинським районним судом міста Києва ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, кримінальне провадження щодо нього закрито, ініціатором проведення судових експертиз у цьому кримінальному провадженні був орган досудового розслідування, а сторона захисту не залучала жодних експертів, тому відповідно до приписів ч. 2 ст. 122, ст. 124 КПК витрати за проведення експертизи не підлягають стягненню з ОСОБА_6 та покладаються на державу.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що вказані обставини у відповідності до ст. 408 КПК України, є підставою для зміни ухвали Святошинського районного суду міста Києва від 09 лютого 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині вирішення питання щодо судових витрат.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 09 лютого 2024 року про звільнення ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 365 (в редакції Закону №3207-VI від 07.04.2011), ч. 1 ст. 171 (в редакції Закону № 2341-ІІІ від 05.04.2001), ст. 340 КК України, від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження змінити, зазначивши про віднесення на рахунок держави судових витрат на проведення експертиз в сумі 71 390 гривень 10 копійок.

В решті ухвалу суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і :

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа №759/18021/19

Провадження №11-кп/824/3035/2024

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_9

Доповідач ОСОБА_1