ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0002378 за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2021 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ветлуга Нижегородської області Російської Федерації, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим та засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України на 9 років позбавлення волі.

Зараховано у строк покарання період попереднього ув`язнення з 04.07.2020 до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання щодо запобіжного заходу, речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у тому, що він 03.07.2020, близько 15 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту, умисно наніс своїй матері ОСОБА_9 численні удари руками та ногами в область тулуба, шиї та голови, чим заподіяв тяжкі тілесні ушкодження, що спричинили смерть потерпілої.

В апеляційній скарзі захисник з урахуванням наданих доповнень просить скасувати вирок суду та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції.

Змінити ОСОБА_8 запобіжний захід з тримання під вартою на особисте зобов`язання.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що місцевий суд безпідставно не вирішив клопотання сторони захисту щодо встановлення місця перебування, виклику та допиту свідка ОСОБА_10 , у якого, як стверджує обвинувачений, він перебував з 15 до 20 год. 03.07.2020.

Звертає увагу, що показання потерпілої ОСОБА_11 та свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 не підтверджують вчинення діяння обвинуваченим, а лише характеризують його особу.

Також вважає, що письмові докази не вказують на те, що тілесні ушкодження потерпілій спричинив саме ОСОБА_8 .

Крім того, зазначає, що свідчення обвинуваченого не узгоджуються з висновком судово-медичної експертизи, а показання судового експерта ОСОБА_15 вважає неналежним доказом.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника в підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який просив вирок суду залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Висновки місцевого суду про доведеність винуватості обвинуваченого у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду і оцінені за критеріями, визначеними у ч. 1 ст. 94 КПК України.

Так, допитаний у суді першої інстанції ОСОБА_8 свою вину у вчиненому злочині не визнав. Однак, підтвердив, що 03.07.2020 близько 15 год. за місцем свого проживання мав конфлікт із матір`ю, під час якого вдарив її 2-3 рази рукою по обличчю, потім схватив за потилицю та потягнув із кухні до кімнати, де кинув на ліжко. Після чого пішов з додому, повернувся близько 19-20 год. та ліг спати, а, прокинувшись вночі, побачив, що мати померла. Вважав, що від його дій не могли бути спричинені тілесні ушкодження, які потягли смерть потерпілої.

Разом з тим, відповідно до висновку судово-медичної експертизи №10-14/48/1860-ДМ/20 виявлені у потерпілої численні тілесні ушкодження утворились в один проміжок часу, одне за одним, за декілька десятків хвилин до настання смерті.

При цьому ОСОБА_8 , не вказує на присутність у цей день у їх домоволодінні іншої особи, яка могла нанести шкоду здоров`ю ОСОБА_9 . Не зазначають про наявність такої особи і свідки та потерпіла.

Потерпіла ОСОБА_11 , яка є донькою ОСОБА_9 та сестрою обвинуваченого, зазначила, що ОСОБА_8 проживав разом з ОСОБА_9 , не працював, жив на пенсію матері та часто вживав спиртні напої, після чого погано контролював свої дії. 03.07.2020 вона дізналася від сусідки, що ОСОБА_9 не вийшла на подвір`я, після чого кілька разів дзвонила брату. Проте, він повідомив, що мати спить у стані алкогольного сп?яніння. 04.07.2024 обвинувачений подзвонив їй близько 2 год. та повідомив, що ОСОБА_9 не дихає, та розповів, що 03.07.2020 вдарив матір 2 рази та кинув на ліжко, після чого пішов до знайомого ОСОБА_16 , де був до 19 год.

Свідок ОСОБА_14 , який є батьком обвинуваченого, повідомив, що син постійно вживав спиртні напої та сварився з потерпілою. 03.07.2021 він вдень розмовляв з потерпілою, яка повідомила, що ОСОБА_8 спить. В ході телефонної розмови, близько 23 год., обвинувачений повідомив, що мати перебуває у стані алкогольного сп?яніння та відпочиває. Коли дізнався про смерть потерпілої, приїхав до ОСОБА_8 , який повідомив, що посварився з матір`ю та вдарив її кілька разів, потім поклав на ліжко і пішов з будинку та повернувся додому близько 19 год.

Свідок ОСОБА_13 розповіла, що є сусідкою потерпілої та 03.07.2020 помітила, що вона не вийшла ввечері на подвір`я та зателефонувала її доньці. Зазначила, що ОСОБА_8 зловживав спиртними напоями та неодноразово спричиняв ОСОБА_9 тілесні ушкодження.

Свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 надали аналогічні свідчення.

Наявними у матеріалах провадження витягами із інформаційно-пошукової системи МВС підтверджується факт неодноразового звернення ОСОБА_9 до правоохоронних органів із заявами про побиття її ОСОБА_8 .

Показання потерпілої та свідків є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, а також з протоколом огляду, висновками експертиз, витягами із АРМОР, та всупереч апеляційним доводам захисника підтверджують обставини вчинення кримінального правопорушення, зазначені у вироку.

Показання ОСОБА_8 щодо спричинення ним матері незначних тілесних ушкоджень, які не могли потягнути наслідки у виді смерті потерпілої, колегія суддів розцінює як намагання обвинуваченим уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Аналізуючи наявні у матеріалах кримінального провадження докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження з точки зору належності, допустимості, достовірності, колегія суддів дійшла висновку, що зібрані докази у їх сукупності та взаємозв?язку повністю підтверджують винуватість ОСОБА_8 в інкримінованому кримінальному правопорушенні.

При цьому, всупереч доводам захисника, відсутність на тілі та одязі обвинуваченого слідів чужорідного епітелію чи крові, не спростовує причетність обвинуваченого до вчиненого злочину.

Непроведення дослідження волосся, вилученого під час огляду місця події, на предмет належності потерпілій чи іншій особі, не свідчить про неповноту судового розгляду та не ставить під сумнів висновок суду про винуватість саме ОСОБА_8 у вчиненні цього злочину.

Доводи сторони захисту щодо безпідставної відмови судом у задоволенні клопотання про виклик та допит свідка ОСОБА_10 не знайшли свого підтвердження. Стороною захисту не надано анкетних даних зазначеного свідка, не вказано адресу його проживання чи можливого перебування, не вказано будь-яких відомостей, за допомогою яких можна було б ідентифікувати цю особу. Тому місцевий суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заявленого клопотання, оскільки встановити особу свідка немає можливості.

Більше того, твердження обвинуваченого про те, що він перебував вдома у ОСОБА_10 з 15 до 20 год. 03.07.2020, що нібито міг би підтвердити вказаний свідок, не суперечать даним, встановленим судом щодо часу та обставин спричинення потерпілій тілесних ушкоджень.

Так, відповідно до висновку експерта №10-12/1860-ДМ/20 від 10.09.2020 смерть потерпілої настала за 15,3-20,9 год. до огляду трупу на місці події (06:57 год. 04.07.2020), при цьому смерть настала за декілька десятків хвилин після спричинення тілесних ушкоджень. Тобто, вказаний висновок лише підтверджує той факт, що тілесні ушкодження потерпілій були заподіяні близько 15 години 03.07.2020.

Є безпідставними і твердження захисника про те, що суд не дослідив механізму спричинення тілесних ушкоджень. Так, вказаним вище висновком експерта встановлено, що всі виявлені у потерпілої тілесні ушкодження, у тому числі і розтріскування шкіри на животі, на що звертає увагу захисник, утворились в один проміжок часу, прижиттєво від численних ударних та ударно-ковзаючих дій тупих предметів, якими могли бути кулаки рук та ноги.

Також не знайшли свого підтвердження доводи захисника про визнання недопустимим доказом роз`яснень експерта ОСОБА_15 у суді. У судовому засіданні експерт підтвердила та роз`яснила висновки, викладені у експертизах №10-12/1860-ДМ/20 від 10.09.2020 та №10-14/48/1860-ДМ/20 від 12.09.2020, якими зафіксовано причинний зв`язок між смертю потерпілої та спричиненими їй тілесними ушкодженнями, їх механізм та локалізацію. За межі проведених досліджень експерт, всупереч доводам захисника, не вийшла.

Зміст показань обвинуваченого, викладених у вироку, цілком узгоджується із показаннями ОСОБА_8 , що містяться на записах судових засідань і на які посилається сам захисник у апеляційній скарзі та в її доповненнях. Тому доводи захисника щодо перекручування судом показань обвинуваченого є також безпідставними.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст. 412 КПК України, під час розгляду кримінального провадження судом допущено не було і захисник у своїй апеляційній скарзі передбачених ст. 415 ККП України підстав для скасування судового рішення та призначення нового розгляду не зазначив.

При призначенні покарання суд першої інстанції виконав вимоги закону, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким; конкретні обставини вчинення злочину; поведінку обвинуваченого до та після вчиненого діяння; особу обвинуваченого, який не працює, не одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває; відсутність обставин, що пом`якнуть покарання та наявність обставини, що його обтяжує, а саме - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.

Також суд взяв до уваги, що ОСОБА_8 протягом 2020 року неодноразово притягався до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 178 КпАП України та відповідно до інформації, наявної в АРМОР, ОСОБА_9 неодноразово викликала працівників поліції у зв?язку з нанесенням їй тілесних ушкоджень її сином ОСОБА_8 .

Таким чином, призначене ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України, відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

З огляду на викладене вище підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для зміни ухваленого по справі судового рішення чи його скасування та призначення нового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_8 у суді першої інстанції, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає, тому апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

У зв?язку з набранням вироком законної сили, питання щодо продовження чи зміни ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою колегія суддів не вирішує.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Харкова від 15 листопада 2021 року, щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим який тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4