УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року

м. Київ

справа № 673/653/23

провадження № 51-2076ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 19 березня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000115 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коржівці Деражнянського р-ну Хмельницької обл., жителя АДРЕСА_1 ),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Деражнянського районного суду Хмельницької області від 04 грудня 2023 року ОСОБА_5 визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК цей суд частково приєднав до вказаного вище вироку невідбуту частину покарання, призначену вироком Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 01 травня 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років, та призначив остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.

Крім того, суд вирішив питання щодо початку строку відбування покарання, речових доказів, арешту майна та відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Як встановив суд у вироку, 03 квітня 2023 року приблизно о 00:30 ОСОБА_5 умисно, з корисливого мотиву, в умовах воєнного стану проник до належного ОСОБА_6 будинку АДРЕСА_2 , звідки повторно, таємно викрав її майно на загальну суму 5 627,26 грн, чим спричинив ОСОБА_6 матеріальної шкоди на зазначену суму.

Хмельницький апеляційний суд ухвалою від 19 березня 2024 року вирок місцевого суду в частині призначеного покарання змінив та вказав, що ОСОБА_5 вважати засудженим за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 01 травня 2023 року призначив ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці. На підставі ст. 72 КК зарахував останньому частково відбуте покарання за вироком Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 01 травня 2023 року з 01 серпня 2023 року до 19 березня 2024 року (включно) з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі. В іншій частині вирок суду першої інстанції залишив без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності винуватості засудженого ОСОБА_5 та правильності кваліфікації його діяння, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 19 березня 2024 року і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Суть доводів зводиться до невідповідності призначеного ОСОБА_5 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості, оскільки апеляційний суд в ухвалі не надав належної оцінки твердженням прокурора щодо наявності обставини, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення стосовно особи похилого віку, а також відомостям про особу засудженого, який 6 разів судимий, зокрема, за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, за які відбував покарання реально, вчинив кримінальне правопорушення відразу після направлення до суду обвинувального акта в іншому кримінальному провадженні.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доведеності винуватості засудженого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, установлених та перевірених місцевим судом у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, а також правильності кваліфікації діяння ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки захисник не оскаржує законності й обґрунтованості судового рішення у цій частині.

Стосовно тверджень прокурора про наявність підстав, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, для скасування ухвали апеляційного суду, то вони, на переконання колегії суддів Верховного Суду, не є слушними з огляду на таке.

Як визначено частинами 1, 2 ст. 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з приписами ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, згідно з положеннями статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винуватій особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини й захистом інтересів держави та суспільства.

Статті 65-73 КК є кримінально-правовими нормами, що встановлюють загальні засади та правила призначення покарання.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Статтею 414 КПК встановлено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Суд першої інстанції згідно з указаними нормами закону, зокрема врахував: тяжкість вчиненого кримінального правопорушення; наявність обставин, що пом`якшують покарання засудженого, а саме: повне визнання ним вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину; відомості про особу ОСОБА_5 , який має психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, синдром залежності, за місцем проживання характеризується негативно, раніше неодноразово судимий, а також інші обставини справи.

Урахувавши зазначені вище обставини, Деражнянський районний суд Хмельницької області дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, оскільки такий його вид і розмір буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого й попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій заявив вимогу про призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 4 ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 6 років та на підставі ч. 4 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень просив визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.

Хмельницький апеляційний суд, переглядаючи вирок суду першої інстанції, вказав, що покарання у виді позбавлення волі за ч. 4 ст. 185 КК на строк 5 років та остаточне покарання, призначене ОСОБА_5 на підставі ч. 4 ст. 70 КК шляхом часткового складання призначених покарань за цим вироком та вироком Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 01 травня 2023 року у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці, відповідає приписам статей 50, 65 КК, принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання, є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого.

Таким чином, висновки апеляційного суду є обґрунтованими та належним чином мотивованими. Ухвала апеляційного суду не суперечить вимогам статей 370, 419 КПК, у ній наведено відповідні обґрунтування та мотиви, якими керувався цей суд, ухвалюючи рішення.

Вимоги до мотивування судових рішень засновані на приписах статей 370, 374, 419 КПК, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Питання про те, чи виконав суд свій обов`язок, може бути визначено тільки з урахуванням конкретних обставин справи. Зважаючи на позиції Європейського суду з прав людини про неможливість тлумачення п. 1 ст. 6 Конвенції як такого, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент під час обґрунтування судами своїх рішень (справа «Салов проти України», заява № 65518/01, рішення від 06 вересня 2005 року, § 89), в цьому кримінальному провадженні такі стандарти дотримано.

На переконання Верховного Суду, викладене вище свідчить, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, зокрема, щодо необхідності призначення засудженому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. Саме таке покарання є необхідним та достатнім для його виправлення. З огляду на зазначене твердження прокурора в касаційній скарзі, які фактично зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не в повній мірі врахували обставини, які, на його думку, є достатніми для призначення покарання на більший строк - 6 років, не є слушними.

Також суд касаційної інстанції вважає за необхідне звернути увагу касатора, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Водночас доводи касатора з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини, на переконання Суду, не свідчать про істотну диспропорцію між визначеним місцевим судом покаранням та вчиненим протиправним діянням, як і не свідчать про наявність правових підстав для призначення ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 185 КК більш суворого покарання, - у виді позбавлення волі на строк 6 років, навіть за обставин, про які вказує прокурор у касаційній скарзі (вчинення кримінального правопорушення стосовно особи похилого віку; судимості засудженого, зокрема, за умисні корисливі кримінальні правопорушення та вчинення кримінального правопорушення відразу після направлення до суду обвинувального акта в іншому кримінальному провадженні). За таких обставин у цьому провадженні не вбачається підстав уважати призначене покарання явно несправедливим через м`якість.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі прокурора доводи не спростовують правильності висновків, викладених у оскаржуваному судовому рішенні, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності та обґрунтованості ухвали Хмельницького апеляційного суду від 19 березня 2024 року. З огляду на зазначене вище відсутні підстави для задоволення касаційної скарги прокурора ОСОБА_4 .

Пунктом 2 ч. 2 ст. 428 КПК передбачено, що суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора ОСОБА_4 , який брав участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, на ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 19 березня 2024 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3