Справа № 212/4037/22
У Х В А Л А

іменем України

20 березня 2024 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретар судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу кримінальне провадження №0000491 від 01.06.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження у відношенні обвинуваченої ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись на те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинувачена ОСОБА_4 заперечувала проти продовження строку тримання його під вартою та просила змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_5 підтримав думку підзахисної, просив відмовити в клопотанні прокурора.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступних висновків.

Так, з матеріалів справи судом встановлено, що ухвалою суду від 02.02.2024 року ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 01 квітня 2024 року включно.

Суд зазначає, що за ч. 1, 3 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК.

Відповідно до ч.1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про: наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачений ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам зазначених прокурором.

В ході судового розгляду судом встановлено, що по зазначеному кримінальному провадженні докази сторони обвинувачення та докази сторони захисту досліджені, разом з цим судовий розгляд триває. Згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, яке у відповідності до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна. Обвинувачена ОСОБА_4 раніше в силу ст. 89 КК України не судима, не має міцних соціальних зав`язків, бо не перебуває у шлюбі та не має на утриманні неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштована, хоча працездатна, тобто офіційного джерела доходу не має, що в своїй сукупності, враховуючи склад вказаного кримінального правопорушення, може свідчити про те, що обвинувачена з метою отримання доходу для власного існевання, може продовжити вчиняти аналогічні кримінальні правопорушення, та враховуючи тяжкість покарання, яке має бути призначено в разі доведеності вини, може вдатися до переховування від суду.

За таких підстав суд вважає, що на теперішній час, продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачена може переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Оцінюючи вищевказані обставини, суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Отже, на підставі викладеного суд, виходячи з положень статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та вимог частини першої статті 197 КПК України, дійшов висновку, що обраний відносно обвинуваченої запобіжний захід відповідає характеру і тяжкості діяння, яке їй інкримінуються, а разом з іншим, допомагає уникнути ризиків, існування яких доведено, і які не зменшилися, є реальними, тому суд приходить до висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченої строком на 60 днів.

При цьому доводи сторони захисту про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, суд визнає необґрунтованими.

За таких підстав клопотання прокурора підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 331,176 - 178, 183, 194 ,196- 199, 372, 376, 392 - 395 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 18 травня 2024 року включно.

Копію ухвали вручити сторонам кримінального провадження, направити уповноваженій особі за місцем ув`язнення.

Ухвала в частині продовження запобіжного заходу може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1