КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/1495/2024 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем - ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 на вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, проживаючого та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , раніше судимого: вироком від 17.02.2011 року Солом`янського районного суду м. Києва за ч.2 ст.186, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років; вироком від 25.06.2015 року Солом`янського районного суду м. Києва за ст.395, із застосуванням ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 7 місяців, звільненого з місць позбавлення волі 11.01.2017 року по відбуттю покарання,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки та покладено на нього обов`язки згідно з ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно вироку суду, 20.04.2018 року біля 17:00 год. ОСОБА_8 проходячи біля будинку АДРЕСА_2 , помітивши на тротуарі припаркований автомобіль марки «Опель Мовано», білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , вирішив повторно таємно викрасти чуже майно, поєднане з проникненням до салону автомобіля. Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на повторне таємне викрадення чужого майна поєднаного з проникненням до салону автомобіля, який є сховищем, оскільки з урахуванням своєї конструкції призначений для постійного чи тимчасового зберігання майна володільця транспортного засобу, та впевнившись,що за його діями ніхто не спостерігає, ОСОБА_8 підійшов до вищевказаного автомобіля та смикнув ручку передньої пасажирської двері, відкривши її та проник до салону,звідки таємно викрав чуже майно,яке належить ОСОБА_10 , а саме спортивну сумку марки «Nike»,темно-синього кольору, вартістю 200 грн., в якій знаходився мобільний телефон марки «Samsung», моделі «SJH С170» білого кольору, вартістю 400 гривень, після чого, з викраденим майном ОСОБА_8 з місця вчинення злочину зник, заподіявши потерпілому ОСОБА_10 шкоду на загальну суму 600 гривень.

Перший заступник керівника Київської міської прокуратури, не погоджуючись із вироком суду, подав апеляційну скаргу, в якій просить дослідити матеріали, що характеризують особу обвинуваченого. Вирок скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч.3 ст. 185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців.

При застосуванні положень ст.75 КК України, на думку прокурора, суд не врахував положення ст.50 КК України та звільняючи обвинуваченого від покарання з випробуванням належним чином не навів обґрунтувань такого рішення, при цьому послався лише на пом`якшуючі покарання обставини - щире каяття і відшкодування шкоди. Поза увагою суду залишилися дані про підвищений ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, попередньо спланованими діями якого було заподіяно матеріальну шкоду потерпілому в сумі 600 грн. Суд не врахував того, що вчинене кримінальне правопорушення відповідно до ст.12 КК України належить до тяжких злочинів, обвинувачений раніше був засуджений за вчинення аналогічних злочинів проти власності, за які йому призначалося покарання у виді позбавлення волі, з реальним його відбуттям, однак нове умисне кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинив через 1 рік 3 місяці після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про категоричне його небажання ставати на шлях виправлення та наполегливе прагнення вести злочинний спосіб життя.

Крім того, прокурор зазначає, що відносно обвинуваченого розглядається кримінальне провадження за ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України Шевченківським районним судом м. Києва (справа № 761/8821/18), ухвалою суду від 11.03.2021 року його оголошено в розшук. ОСОБА_8 є працездатного особою, однак суспільно-корисною працею не займається та не вживає заходів для працевлаштування й поліпшення своїх матеріальних потреб законним шляхом.

Крім того, прокурор зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування призначеного покарання за наявності негативних даних про особу обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та обвинуваченого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони обвинувачення, думку прокурора, який підтримав наведені у скарзі апеляційні вимоги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла наступного.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Із матеріалів провадження вбачається, що суд розглянув кримінальне провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, при встановленні фактичних обставин кримінального провадження обмежився допитом обвинуваченого, який фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення не оспорював.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Вид і розмір покарання, призначеного обвинуваченому судом першої інстанції за ч. 3 ст. 185 КК України прокурором не оспорюється і з таким рішенням суду першої інстанції погоджується й колегія суддів. Разом з тим, на переконання сторони обвинувачення судом першої інстанції безпідставно звільнено обвинуваченого від відбування призначеного покарання з іспитовим строком. Апеляційний суд, враховуючи дані, що характеризують обвинуваченого, вважає доводи прокурора вмотивованими. Зокрема суд першої інстанції, вирішуючи питання про звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, послався на обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого згідно ст. 66 КК України, щире каяття та відшкодування завданої матеріальної шкоди, та обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого згідно ст. 67 КК України суд визнав рецидив злочинів.

При цьому суд також зазначив у вироку про врахування позиції потерпілого ОСОБА_11 який в суді пояснював про те, що матеріальна шкода йому відшкодована в повному обсязі та просив суворо не карати ОСОБА_8 . Враховано судом також те, що вчинене кримінальне правопорушення належить до тяжких злочинів згідно ст. 12 КК України.

Водночас суд дійшов висновку, що обвинувачений не становить загрози для суспільства і може бути виправлений без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням правил ст. 75 КК України - звільненням від відбування покарання з випробуванням та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, і таке покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого.

Апеляційний суд враховує, що обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до вироку є щире каяття обвинуваченого та відшкодування ним завданої матеріальної шкоди, наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченого - рецидив злочинів, що прокурором не заперечується. Колегія суддів також враховує позицію потерпілої сторони в частині призначеного покарання обвинуваченому, що дає підстави для призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі в розмірі, який є близьким до мінімального, визначеного санкцією ч.3 ст. 185 КК України.

Разом з тим, як обґрунтовано вказує прокурор судом в достатньому обсязі не враховано того, що ОСОБА_8 вчинив тяжкий злочин повторно, таємно викрав чуже майно з проникненням в сховище, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення злочинів проти власності, за які йому призначалося покарання у виді позбавлення волі, з реальним його відбуттям, однак належних висновків для себе обвинувачений не зробив та нове умисне кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинив через 1 рік 3 місяці після звільнення з місць позбавлення волі, що свідчить про категоричне його небажання ставати на шлях виправлення та наполегливе прагнення вести злочинний спосіб життя, також судом не звернуто увагу на обставини і характер вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення.

Крім того, як встановлено з матеріалів справи, ОСОБА_8 було оголошено судом в розшук та до нього застосовувався привід через неявку в судові засідання без поважних причин (а.п.58,88, 113).

Будучи особою працездатного віку, обвинувачений не працевлаштований, суспільно-корисною працею не займається.

При цьому, апеляційний суд вважає, що матеріали справи не містять обґрунтованих даних, які б свідчили про можливість виправлення обвинуваченого без відбуття реальної міри покарання за наведених обставин, у зв`язку із чим застосування статей 75,76 КК України судом є невмотивованим та безпідставним в даному випадку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є: застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Керуючись ст.ст.405,407, п.4 ч.1 ст.409, п.1 ч.1 ст. 413, ст. 420 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Солом`янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 скасувати в частині звільнення від відбування покарання з випробуванням, на підставі ст. 75, ст. 76 КК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженим за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців. Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду залишити без змін. Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

____________ _______________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4