справа № 208/1363/19
№ провадження 1-кп/208/196/24
ВИРОК

Іменем України

14 червня 2024 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарях ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,

у відкритому судовому засіданні розглянувши матеріали кримінального провадження № 0000922 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, працює водієм, не одруженого, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акту, близько 07.50 години 18.10.2018 року, водій ОСОБА_6 керуючи власним, технічно справним автомобілем «FAW СА1011 CARGO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , завантаженого продуктами харчування масою 400 кг., зі швидкістю приблизно 48 км/год., в світлий час доби, по сухому покриттю, здійснював рух у правій смузі проїзної частини дороги проспекту Аношкіна м. Кам`янське Дніпропетровської області, яка має дві смуги для руху, позначеними на проїзній частині дороги дорожньою розміткою 1.5. Правил дорожнього руху України, рухаючись зі сторони проспекту Свободи, в напрямку проспекту Шевченка.

Під час руху, при відсутності зовнішніх факторів, що змушували його порушувати ті або інші вимоги ПДР України, водій ОСОБА_9 маючи об`єктивну можливість завчасно виявити на смузі свого руху перешкоду у вигляді пішохода похилого віку - ОСОБА_10 , який перетинав проїзну частину дороги пр. Аношкіна, у непризначеному для цього місці, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля, проявляючи злочинну самовпевненість, але легковажно розраховуючи на відвернення наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя та здоров`я громадян, і будучи неуважним до дорожньої обстановки, не зменшив швидкість руху керованого ним автомобіля, аж до зупинки транспортного засобу, щоб дати дорогу пішоходу, для якого може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого на правій смузі для руху, по напрямку руху автомобіля марки «FAW СА1011 CARGO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в районі будинку АДРЕСА_2 , допустив наїзд передньою правою частиною керованого ним транспортного засобу на пішохода ОСОБА_11 , який був звернутий задньою бічною правою поверхнею тіла до виступаючих частин автомобіля.

Своїми діями водій ОСОБА_9 грубо порушив вимоги п. п. 1.3., 15., 1.7., 2.3. б), 12.3. ПДР України, якими передбачено:

- п. 1.3.: «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими»;

- п. 1.5.: «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків. Особа, яка створила такі умови, зобов`язана негайно вжити заходів до забезпечення безпеки дорожнього руху на цій ділянці дороги та вжити всіх можливих заходів до усунення перешкод, а якщо це неможливо, попередити про них інших учасників дорожнього руху, повідомити уповноважений підрозділ Національної поліції, власника дороги або уповноважений ним орган»;

- п. 1.7. «Водії зобов`язані бути особливо уважними до таких категорій учасників дорожнього руху, як велосипедисти, особи, які рухаються в кріслах колісних, та пішоходи. Усі учасники дорожнього руху повинні бути особливо обережними до дітей, людей похилого віку та осіб з явними ознаками інвалідності»;

- п. 2.3. (б): «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;

- п. 12.3. «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди».

Порушення п. 12.3. ПДР України водієм Паніним знаходиться у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок зазначеної події пішохід ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження у виді сполученої тупої травми тіла, яка супроводжувалася закритою черепно-мозковою травмою з переломами кісток черепа, закритою тупою травмою грудної клітки з переломами ребер та з ушкодженням внутрішніх органів, переломами кісток тазу та верхніх кінцівок, яка призвела до шоку.

Виявлені ушкодження знаходяться у прямому причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_11 , що настала в термін 18.10.2018 близько 07 години 50 хвилин, в районі будинку АДРЕСА_2 .

Органом досудового слідства дії водія ОСОБА_6 кваліфіковані за ст. 286 ч.2 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 свою вину у пред`явленому йому обвинуваченні не визнав та пояснив суду наступне.

Він має водійський стаж приблизно 30 років з всіма відкритими категоріями автомобілів для керування.

18.10.2018 року, приблизно о 07.00-08.00 годині, він рухався на власному напіввантажному автомобілі по проспекту Аношкіна в м. Кам`янське з приблизною швидкістю 47-50 км/год. Автомобіль був завантажений ковбасними виробами приблизно на 300 кг. Дорожнє покриття було сухе, опадів не було. В правій смузі руху під`їжджаючи до повороту на військомат, приблизно за 200 метрів побачив пішохода, який переходив дорогу. Це був звичайний чоловік і визначити з такої дистанції, що це особа похилого віку, він не міг. На дорозі пішохідних переходів не було. Під`їжджаючи ближче, побачив як пішохід зупинився на роздільній смузі, і почав зменшувати швидкість руху автомобіля. Пішохід махнув йому рукою, тобто показав «проїжджай», і він не вважаючи, що є якась небезпека для продовження руху, натиснувши педаль «газ» поїхав далі. Коли він під`їхав до пішохода на відстань 2-3 метри, останній став перебігати дорогу перед автомобілем. Реагуючи на дії пішохода, він здійснив маневр автомобіля, але все ж таки збив останнього. Зупинившись, він вийшов з автомобіля, викликав ШМД та поліцію. Та обставина, що він збив людину похилого віку, стала йому відома вже після ДТП.

Вину свою не визнає та просить його виправдати.

Позиція сторони обвинувачення полягає в тому, що вина водія ОСОБА_9 повністю доводиться висновками авто технічних експертиз та матеріалами кримінального провадження.

Позиція сторони захисту полягає в тому, що висновки авто технічних експертиз проведених на стадії досудового розслідування суперечать одна одній в частині виникнення для водія небезпеки.

В першій експертизі виникненням небезпеки є поновлення руху пішоходом, а в другій експертизі виникнення небезпеки самостійно встановлена експертом з моменту виходу пішохода на дорогу, тобто за 210.7 224 м.

При встановленні вини ОСОБА_9 першою автотехнічною експертизою, повторний слідчий експеримент проведено з ним знов в якості свідка, що є недопустимим.

Ширина проїзної частини в місці наїзду достеменно не встановлена, хоча на цій величині ґрунтуються всі висновки експертиз.

Враховуючи два показники ширини дороги в місці наїзду, додаткова авто технічна експертиза проведена під час судового розгляду, надала альтернативні висновки як про невинуватість ОСОБА_9 при ширині дороги 14.3 м., так і про його винуватість при ширині дороги 10.9 м.

Виходячи з наведеного, сторона захисту вважає, що належних та допустимих доказів вини ОСОБА_9 в пригоді яка розглядається, не встановлено.

Під час судового розгляду судом досліджені наступні докази:

Потерпіла ОСОБА_12 пояснила суду, що загиблий ОСОБА_11 її чоловік. Останній ходив вільно, палицею не користався, мав нормальний зір. З обвинуваченим по справі раніше не знайома. 18.10.2018 року їй стало відомо, що її чоловік попав під автомобіль та загинув. Цивільний позов вона не заявляє.

Свідок ОСОБА_13 пояснила суду, що з обвинуваченим та потерпілим раніше не знайома. В зазначений в обвинуваченні час, вона йшла на роботу по проспекту ОСОБА_14 та почула стук. Побачила як зупинився вантажний автомобіль. Підійшла до місця події та побачила лежачого на дорозі дідуся в положенні поперек дороги, головою на бордюрі, обличчям до верху. Вона є медичним працівником. Підійшла до потерпілого, ОСОБА_15 у нього не виявила. Самого моменту наїзду вона не бачила.

Свідок ОСОБА_16 пояснила суду, що в період зазначений в обвинувачені вона працювала слідчим Кам`янського РУП. В лютому 2018 року, неподалік від поліцейського відділку трапилося ДТП. Перебуваючи на чергуванні виїхала на місце події, зафіксувала водія, потерпілого, автомобіль. Потерпілий загинув на місці події. Водій не заперечував керування транспортом під час пригоди та наїзд на пішохода.

Оформленням дорожньо-транспортної пригоди займався слідчий СУ Дніпропетровської області.

- витяг з ЄРДР від 18.10.2018 року, як підстава початку досудового слідства, з правовою кваліфікацією за ч.2 ст. 286 КК України, з фабулою, що 18.10.2018 року приблизно о 07.50 годині, автомобіль «FAW» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 який рухався по АДРЕСА_3 , в районі будинку АДРЕСА_2 скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який перетинав проїжджу частину проспекту Аношкіна, зліва направо відносно напрямку руху вказаного автомобіля. Внаслідок ДТП, пішохід ОСОБА_10 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці пригоди (т.2 а.с. 1-2);

- протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 18.10.2018 року, згідно якого зафіксована обстановка на місці ДТП, ділянки дорожнього покриття біля будинку АДРЕСА_4 , де виявлений автомобіль «FAW» р/н НОМЕР_1 з пошкодженим лобовим склом, переднім бампером та правої фари, а також виявлено осип скла, труп, та черевик на правому узбіччі, встановлена ширина проїзної частини 10.9 метри, фото таблиця (т.2 а.с. 4-16);

- висновок експертизи технічного стану транспортного засобу № 5/10.2/878 від 13.11.2018 року, відповідно до якого на момент експертного огляду робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля «FAW» р/н НОМЕР_1 перебуває в працездатному стані (т.2 а.с. 44-48);

- постанова слідчого про визнання речовим доказом по справі автомобіля «FAW» р/н НОМЕР_1 , (т.2 а.с. 22);

- висновок судово-медичної експертизи № 1167-Е від 16.11.2018 року, згідно якого при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_10 виявлена сумісна тупа травма тіла: закрита черепно-мозкова травма (садна: в правій тім`яній ділянці; в лівій тім`яній ділянці; в правій скроневій ділянці з переходом в праву виличну ділянку та на праву бічну поверхню шиї з синцем на фоні; - перелом кісток склепіння та основи черепа, умовний центр якого розташований в правій скроневій кістці; крововилив під м`якими мозковими оболонками, який локалізується між верхньою скроневою звивиною та нижньою скроневою звивиною правої півкулі мозку), закрита тупа травма грудної клітки (переломи ребер: 2,3,4,5,6,7,8,9,10-го ребер по середнє-ключичній лінії справа; по задній пахвинній лінії справа 3,6,8,9,10-го ребер; по біля-хребцевій лінії справа 2,3,4,5,6,7,8,9,10-го ребер; по передній пахвинній лінії зліва 3,4,6,7,8,9,10-го ребер; по біля хребетній лінії 3-го ребра зліва; ушкодження пристінкової плеври в проекції 2,3,4,5 ребер зліва по передній пахвинній лінії, ушкодження тканини лівої легені в верхній частці, 1000 мл. рідкої темно-червоної крові в лівій плевральній порожнині), закрита тупа травма живота (розриви тканини печінки, рідка темно-червона кров в черевній порожнині 700 мл.), перелом дужки 6-го шийного хребця, садно в проекції правої клубової кістки на правій бічній поверхні тулуба, перелом правої клубової кістки; садна (на правій кисті; на правому стегні; на правій гомілці з синцем на фоні; в проекції лівого колінного суглобу з синцями на їх фоні; в проекції лівого гомілково-ступневого суглобу; на лівій стопі з синцями на їх фоні), перелом малогомілкової кістки лівої нижньої кінцівки.

Всі виявлені у трупа гр. ОСОБА_10 тілесні ушкодження виникли при житті в проміжок часу від декількох хвилин до декількох десятків хвилин.

Враховуючи характер виявлених тілесних ушкоджень, їх локалізацію та обставини справи, експерт вважає, що виявлена сполучена тупа травма тіла могла утворитися від дії тупого предмета, предметів (якими могли бути виступаючи частини автофургону), які можливо діяли по заднє-бічній (правій) поверхні тіла при його вертикальному або близькому до цього положенні в напрямку справа-наліво з послідуючим відкиданням та ударом о покриття дороги лівою частиною тіла.

Виявлені ушкодження знаходяться у прямому причинному зв`язку зі смертю та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, що підтверджується даними судово-гістологічного дослідження та судово-медичного дослідження трупа.

Смерть ОСОБА_10 настала від сполученої тупої травми тіла, яка супроводжувалася закритою черепно-мозковою травмою з переломами кісток черепа, закритою тупою травмою грудної клітки з переломами ребер та з ушкодженням внутрішніх органів, переломами кісток тазу та верхніх кінцівок, яка призвела до шоку, про що свідчать: масивний субарахноїдальний крововилив головного мозку, численні дефекти (ушкодження) та порушення капсули у печінці, дефект (ушкодження) легені з порушенням цілісності вісцеральної плеври та розповсюдженням у тканину органа, рідка кров у плевральній та черевній порожнині, та ознаки шоку: слабо виражені трупні плями, недокрів`я внутрішніх органів, плями ОСОБА_17 під ендокардом, про що свідчать дані судово-медичного та судово-гістологічного дослідження.

Враховуючи виразність трупних явищ на час розтину: «... Трупне заклякання слабо виражене в м`язах нижньої щелепи та лівій верхній кінцівці, помірно виражене в правій верхній кінцівці, та добре виражено в нижніх кінцівках. Трупні плями слабо виражені блідо-фіолетові, визначаються по заднє-бічним поверхням тулуба та кінцівок, при натисканні на них динамометром з силою 2 кг/см2 впродовж 3-х секунд, свого кольору не змінюють (11:55 годин 19.10.18 р.) Ознаки гниття не виражені ...», експерт вважає, що смерть його могла настати близько за 24-30 годин до моменту дослідження трупних явищ у морзі, що підтверджується даними судово-медичного дослідження трупа.

При судово-токсикологічному дослідженні у крові із трупа ОСОБА_10 , 1940 року народження, не виявлені: метиловий, етиловий, ізопропіловий, пропіловий, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий, аміловий спирти, що підтверджується даними судово-токсикологічного дослідження (т.2 а.с. 64-65);

- протокол проведення слідчого експерименту від 02.11.2018 року, відповідно до якого свідок ОСОБА_9 знаходячись на місці ДТП, а саме біля будинку АДРЕСА_2 , пояснив обстановку та обставини події, які мали місце 18.10.2018 року. ОСОБА_9 зазначив, що він рухався на своєму автомобілі «FAW» р/н НОМЕР_1 , по АДРЕСА_3 . Під час руху опадів не було, дорожнє покриття було чистим та сухим. Рухався приблизно зі швидкістю 40 км/год. в правій смузі для руху. Під час руху він помітив пішохода (похилого віку), який перетинав проїзну частину з ліва направо відносно напрямку руху автомобілі в звичайному темпі, пішохід подолавши деяку відстань зупинився та простоявши декілька секунд відновив свій рух в темпі швидкого бігу і відбувся наїзд правою частиною його автомобіля на пішохода.

Далі ОСОБА_9 вказав відстань яку пішохід подолав з моменту виходу на проїзну частину до моменту наїзду, а також вказав як пішохід зупинився перед його смугою руху. Замірами встановлено, що дана відстань склала 8.8 м. Далі свідок вказав, що пішохід вказану дистанцію подолавши за 5 секунд, відновив свій рух. Далі ОСОБА_9 продемонстрував місце з якого пішохід поновив свій рух та замірами було встановлено відстань 2.5 м. з моменту поновлення останнього. Далі ОСОБА_9 вказав темп руху пішохода який рухався в звичайному темпі. Статист продемонстрував схожий темп руху потерпілого, який вказав ОСОБА_9 , та замірами встановлено час t1- 2.2 секунди, t2 - 2.2 секунди, t3 - 2.2 секунди. Панін показав місце на якому встановили автомобіль-статист, так як він рухався (т.2 а.с. 66-70);

- висновок автотехнічної експертизи № 5/10.1/927 від 20.11.2018 року, відповідно до якого встановлено, що в даній дорожній обстановці водій автомобіля «FAW» ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР України.

В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «FAW» ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з даною ДТП.

В даній дорожній обстановці водій автомобіля «FAW» ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду, при заданих вихідних даних.

Зазначена експертиза проведена з вихідними даними про виникнення небезпеки для водія з моменту поновлення руху пішоходом (т.2 а.с. 87-89);

- протокол проведення слідчого експерименту від 18.01.2019 року за участю свідка ОСОБА_6 , який зафіксовано на відеозаписі та переглянуто в судовому засіданні, згідно якого останній пояснив, що в час події, керуючи автомобілем зі швидкістю приблизно 48 км/г., рухався по проспекту Аношкіна. Побачив потерпілого який переходив дорогу та зупинився в районі розподільної смуги. Побачивши пішохода він став пригальмовувати, але той махнув йому рукою «проїжджай» і він продовжив рух автомобіля. Коли відстань між автомобілем та пішоходом скоротилась до 2-3 метрів, останній став перебігати дорогу і приблизно на середині своєї смуги він його збив. Пішохід стояв на дорозі приблизно 7 секунд. Замірами встановлено відстань яку пройшов пішохід до розподільної смуги в 9 метрів. Замірами встановлено відстань яку пройшов пішохід від розподільної смуги до місця наїзду 2.3 метри. Судом досліджена схема до слідчого експерименту (т.2 а.с. 102-106);

- висновок авто технічної експертизи № 11/10.1/84 від 31.01.2019 року, відповідно до якого експерту запропоновано самостійно визначити момент виникнення небезпеки для водія. Дослідницька частина містить висновок, що водій ОСОБА_9 з моменту виявлення пішохода похилого віку, який виходить на проїзну частину та наближається до смуги руху його автомобіля, повинен був негайно вжити заходів до зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля.

Відстань, на якій автомобіль під керування ОСОБА_9 знаходився від місця наїзду в момент виникнення небезпеки для руху становить 210.7 224 м.

В даній дорожній обстановці водій автомобіля «FAW» ОСОБА_6 повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3 ПДР України.

В даній дорожній обстановці дії водія автомобіля «FAW» ОСОБА_6 не відповідали вимогам п.12.3 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходилось в причинному зв`язку з даною ДТП.

В даній дорожній обстановці водій автомобіля «FAW» ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду, при заданих вихідних даних (т.2 а.с. 116-118);

- висновок додаткової судової автотехнічної експертизи № 6325-22 від 20.02.2023 року (судовий розгляд), відповідно до дослідницької частини якого аналізом свідчень водія Паніна, технічної неспроможності даних відносно механізму розвитку дорожньо-транспортної пригоди, не встановлено.

Поява пішохода на проїжджій частині на відстані, що у багато разів перевищує зупинний шлях транспортного засобу, не можна розглядати як виникнення небезпечної обстановки, оскільки за час зближення з транспортним засобом пішохід може змінити характер своїх дій, що в переважній більшості випадків має місце, зупинитись, щоб пропустити транспортний засіб.

Водій не зобов`язаний вживати екстрених заходів перед тим, як він може виявити небезпечні дії пішохода.

Небезпечна обстановка, створювана діями пішоходів, виникає в момент, коли для запобігання події водій повинен негайно вжити необхідних заходів, якщо він може виявити такі обставини.

Автомобіль під керуванням ОСОБА_9 рухався на відстані 2.3 м. від правої межі проїжджої частини. Якщо ширина проїжджої частини в місці наїзду складала 14.3 метри (згідно до схеми протоколу слідчого експерименту від 02.11.2018 року), в момент виходу пішохода на проїжджу частину дорожня обстановка не містила ознак небезпеки, оскільки зберігаючи темп свого руху, пішохід виходив за межі проїжджої частини до моменту перетину траєкторій руху його та автомобіля.

Небезпечна обстановка також не утворювалась в момент зупинки пішохода на проїжджій частині, враховуючи інтервал між ним та боковою лівою частиною автомобіля.

Таким чином, в даній дорожній обстановці та при заданих вихідних даних, момент виникнення небезпеки для руху виникав в момент поновлення руху пішоходом в небезпечному напрямку.

У випадку, якщо ширина проїжджої частини в місці наїзду складала 10.9 м. (згідно протоколу огляді місця ДТП від 18.10.2018 року), то в момент виходу пішохода на проїзну частину дорожня обстановка також не містила ознак небезпеки, оскільки при збереженні темпу руху пішохід, за час наближення транспортного засобу до траєкторії його руху, виходив за межі проїжджої частини до моменту перетину траєкторії руху його та автомобіля.

Однак, в момент зупинки пішохода в смузі руху транспортного засобу, враховуючи відсутність інтервалу між ним та автомобілем, в даній дорожній обстановці та при заданих вихідних даних, момент виникнення небезпеки для руху виникав в момент зупинки пішохода на проїжджій частині дороги.

Експертом надано альтернативні висновки:

1. Якщо ширина проїжджої частини в місці наїзду складала 14.3 метри (згідно до схеми протоколу слідчого експерименту від 02.11.2018 року), в даній дорожній обстановці та при заданих вихідних даних, водій автомобіля FAW-CA1011-CARGO державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 в момент виникнення небезпеки для руху (в момент поновлення руху пішоходом), повинен був вжити заходи до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу, тобто він повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3. ПДР України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації та при заданих вихідних даних, в діях водія ОСОБА_6 , невідповідності вимогам ПДР України не вбачається, і його дії, з технічної точки зору у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди не знаходилися.

В даній дорожній обстановці та при заданих вихідних даних, водій ОСОБА_6 не мав технічної можливості запобігти наїзду своєчасним гальмуванням з зупинкою транспортного засобу до місця наїзду, тобто шляхом виконання вимог п.12.3. ПДР України.

2. Якщо ширина проїжджої частини дороги у місці наїзду складала 10.9 м (згідно протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди та схеми до протоколу огляду місця ДТП від 18.10.2018), в даній дорожній обстановці та при заданих вихідних даних, водій автомобіля FAW-CA1011-CARGO державний реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 в момент виникнення небезпеки для руху (в момент зупинки пішохода на проїжджій частині дороги) повинен був вжити заходи до зниження швидкості аж до зупинки транспортного засобу, тобто він повинен був діяти відповідно до вимог п.12.3. ПДР України.

В даній дорожньо-транспортній ситуації та при заданих вихідних даних, дії водія ОСОБА_6 , не відповідали вимогам п.12.3 ПДР України, та, з технічної точки зору знаходилися у причинному зв`язку з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

В даній дорожній обстановці та при заданих вихідних даних, водій ОСОБА_6 мав технічну можливість запобігти наїзду своєчасним гальмуванням з зупинкою транспортного засобу до місця наїзду, тобто шляхом виконання вимог п.12.3. ПДР України (т.1 а.с. 235-245)

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_18 висновок проведеної ним експертизи підтвердив. Момент виникнення небезпеки для водія докладно наведений ним в дослідницькій частині. Якщо виходити з протоколу слідчого експерименту, ширина дороги становить 14.3 метри, якщо виходити з протоколу огляду місця події то ця величина зазначена в 10.9 метри. В залежності від цих параметрів встановлювався момент виникнення небезпеки для водія, причинний зв`язок між порушеннями ПДР з настанням події даної дорожньо-транспортної пригоди.

Мотиви суду при прийняті рішення:

У системі судів загальної юрисдикції судова практика вищих судових інстанцій виступає орієнтиром як для нижчих судів, так і для інших правозастосовних органів. Згідно зі ст. 36 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» Верховний Суд забезпечує єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.

Велика Палата ВС у справі № 11-164сап21 висловилась про просту мову судових рішень. Всі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю.

Факт керування водієм Паніним технічно справним автомобілем «FAW СА1011 CARGO», реєстраційний номер НОМЕР_1 та факт самої пригоди 18.10.2018 року, внаслідок якої потерпілий ОСОБА_11 отримав тяжкі тілесні ушкодження, від яких на місці наїзду настала його смерть, під час судового розгляду ніким не оспорювалась.

Об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, включає три обов`язкові ознаки: діяння - порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту; наслідки у вигляді заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження; причинний зв`язок між порушенням правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту і зазначеними у статті наслідками.

Відповідно до правової позиції викладеної в Постанові ВС ККС від 24.11.2020 року (справа № 732/138/18):

«у справах про порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами, призначення судових автотехнічних експертиз є загальною практикою, оскільки для з`ясування обставин ДТП у багатьох випадках необхідні відповідні спеціальні знання.

Разом із тим, за змістом ч. 2 ст. 242 КПК, призначення таких експертиз не є обов`язковим. У деяких випадках обставини ДТП можуть бути встановлені на підставі дослідження сукупності інших доказів»

У справі яка розглядається, безпосередніх свідків пригоди не встановлено, відеозаписи події пригоди відсутні, сліди гальмування, а тому і швидкість транспортного засобу яка б претендувала на об`єктивність не визначена.

Належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у справі, та інших обставин, які мають значення, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Виходячи з наведеного, належними доказами в даному кримінальному провадженні є огляд місця ДТП, речовий доказ автомобіль, висновок судово-медичної експертизи, слідчі експерименти з водієм та висновки автотехнічних експертиз, пояснення обвинуваченого та експерта.

Огляд місця ДТП це початкова та невідкладна слідча дія, спрямована на дослідження території, де відбулася подія, що має ознаки злочину, або настав її результат, зміст якої утворює комплекс пізнавально-посвідчувальних операцій, що включають пошук, виявлення, закріплення, вилучення, дослідження, перевірку та оцінку слідів злочину та інших речових доказів. Правильність складання протоколу огляду місця події має важливе значення для подальшого відтворення подій ДТП та носить інформативний характер для проведення подальших експертиз у кримінальному провадженні.

ВС ВККС в постанові від 23.02.2021 року (справа №175/777/15) слушно зазначив, що «огляд місця події у справах даної категорії є одним з найважливіших способів збирання доказів. Проведений вчасно, кваліфіковано і ретельно огляд місця ДТП дає змогу встановити дані та одержати відомості, що мають значення для справи, слугує гарантом успішного та об`єктивного розслідування злочину»

При складанні схеми ДТП одним з основних параметрів є місце зіткнення транспортних засобів чи місце наїзду на пішохода. При замірах дороги повинно чітко фіксуватись ширина проїзної частини Первинний огляд місця події має найважливіше значення при досудовому розслідуванні та судовому розгляді справ подібної категорії, оскільки є можливість закріпити в ньому усі наявні на місці пригоди докази.

Повторні огляди місця ДТП, відновлення обставин і місця цієї події, де слідчий указує інший розмір ширини проїзної частини дороги, дають можливість по-різному трактувати дії водіїв при ДТП, так як кожний розмір є вихідними даними при виготовленні експертами висновку автотехнічної експертизи.

Як встановлено в судовому засіданні, протокол огляду місця ДТП від 18.10.2018 року складено слідчим СУ ГУ НП в Дніпропетровській області ОСОБА_19 .

Бланк протоколу містить встановлену загальну ширину дорожнього покриття 10.9 метри (т.2 а.с. 6)

Судом встановлено, що згідно схеми до протоколу огляду місця ДТП (т.2 а.с. 10), ширина проїзної частини в 10.9 метри встановлювалась не в місці можливого наїзду на пішохода, і не може використовуватись при експертних дослідженнях.

Порівняльним аналізом зазначеної схеми, зі схемою проведення слідчого експерименту від 18.01.2019 року (т.2 а.с. 105) по розташуванню нерухомого об`єкту електроопори 10, можна передбачуване дійти висновку про встановлення ширини проїзної частини в схемі до протоколу огляду місця ДТП в 10.9 метри, за 220 метрі від місця наїзду.

Саме місце наїзду на пішохода протоколом огляду та схемою до нього не встановлено. Ширину проїжджої частини на початку осипу скла розбитої фари автомобіля, який ймовірно може бути місцем наїзду на пішохода ОСОБА_11 , зазначений протокол та схема не містять.

Відповідно до цієї ж схеми, неповна ширина проїжджої частини в середині району осипу скла (довжина осипу 12.3 м.) становить величину 12.2 метри.

Згідно матеріалів слідчого експерименту з свідком ОСОБА_6 від 02.11.2018 року, проведеного тим же слідчим ОСОБА_19 , ширина проїжджої частини в місці наїзду на пішохода встановлена в 14.3 метри (т.2 а.с. 70)

Експертиза обставин ДТП це комплекс дій спрямований на дослідження всіх обставин дорожньо-транспортної пригоди, які можуть використовуватися в суді в якості доказів для встановлення винуватця ДТП.

Під час розслідування порушення правил безпеки дорожнього руху, що стало причиною смерті людей, важливим є дослідження кожної деталі, і обов`язковими для надання експерту є протокол огляду місця події разом зі схемою та іншими додатками, протокол огляду транспортного засобу, протоколи слідчих експериментів.

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи від 20.11.2018 року, експерт ОСОБА_20 за умови постановки слідчим вихідних даних: «Небезпека для водія настає з моменту поновлення руху пішоходом», встановлює відстань автомобіля від місця наїзду в момент виникнення для водія небезпеки, в 24.44 метри.

Зупиночний шлях автомобіля під керуванням ОСОБА_9 , при швидкості руху в 40 км/г. та застосуванні екстреному гальмуванні, встановлено в 23.3 метри (т.2 а.с. 88 оборот)

Виходячи з встановлених величин, експерт ОСОБА_21 прийшов до висновку, що водій ОСОБА_9 порушив п. 12.3 ПДР та мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода своєчасним застосуванням екстреного гальмування із зупинкою автомобіля до місця наїзду, при заданих вихідних даних (24.44 23.3 = 1.14 метри до місця наїзду)

Допустимість доказів це їх придатність для використання у кримінальному процесі за формальними ознаками, на відміну від вимоги щодо належності, тобто придатності для використання за змістом.

Оцінка висновку експерта полягає у встановленні його належності, допустимості, достовірності, а у сукупності з іншими зібраними доказами достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Стаття 94 КПК України встановлює, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно з наведеною процесуальною нормою, оцінку доказів при прийнятті остаточного рішення у справі здійснює тільки суд, і вона будується не тільки на правових аспектах, а й враховує закономірності пізнання, логіки, психології та здорового глузду.

Будь-яка оцінка фактів передбачає їх попередній аналіз. є не лише процесуальною, а й розумовою діяльністю.

Як наведено вище, вихідні дані для експертного дослідження щодо ширини проїзної частини в місці наїзду, різняться між собою.

В справі яка розглядається, ширина дорогу в місці наїзду має суттєве значення, так як всі виміри здійснювались експертом виходячи з вихідних даних подолання пішоходом відстані після виходу на проїжджу частину дороги, відстані руху автомобіля від правого краю проїжджої частини, на підставі чого експертом і встановлювалась відстань автомобіля від місця наїзду в момент виникнення для водія небезпеки

Відповідно до п.2.3 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» експерту забороняється: вибирати вихідні дані для проведення експертизи, якщо вони відображені в наданих йому матеріалах неоднозначно; вирішувати питання, які виходять за межі спеціальних знань експерта.

В порушення зазначеної норми, експерт провів розрахунки вибираючи на власний розсуд неоднозначні вихідні дані щодо ширини проїжджої частини в місці наїзду, не вказав на альтернативно можливі висновки при іншій ширині дорожнього полотна, що є недопустимим і ставить під обґрунтований сумнів висновки авто технічної експертизи від 20.11.2018 року.

Окремо суд зазначає, що відповідно до вступної частини експертизи (т.2 а.с. 87 оборот), експерт при її проведенні використовував тільки копію ухвали та копію клопотання про призначення експертизи, без дослідження матеріалів кримінального провадження.

Виходячи з наведеного, висновок автотехнічної експертизи від 20.11.2018 року суд визнає недопустимим доказом у справі.

18.01.2019 року, маючи в розпорядженні зазначений висновок експерта, той же слідчий ОСОБА_19 , проводить повторний слідчий експеримент з ОСОБА_6 у якості свідка, яким встановлює місце зупинки пішохода на проїжджій частині на відстані 9 метрів від початку руху, та відстань в 2.3 метри до місця наїзду на ОСОБА_11 , яке умовно розташовано на середині смуги руху автомобіля.

Виходячи з схеми до протоколу слідчої дії, щонайменша математична ширина проїжджої частини в місці наїзду на пішохода повинна становити 13.6 метри (т.2 а.с. 105)

Таким чином, один і той же слідчий при проведенні трьох слідчих дій, відповідними замірами встановив три відмінні величини - ширини проїжджої частини в місці наїзду автомобіля на пішохода.

Відповідно до висновку автотехнічної експертизи від 30.01.2019 року, той же експерт ОСОБА_20 , маючи вихідні дані про швидкість руху автомобіля в 48 км/г та пропозицію слідчого встановити момент виникнення небезпеки для водія експертним шляхом, встановлює відстань автомобіля від місця наїзду в момент виникнення небезпеки для водія в 210.7 - 224 метри.

Момент виникнення небезпеки для водія визначається експертом з моменту виявлення пішохода похилого віку на проїзній частині дороги та наближення до смуги руху автомобіля, який рухався зі швидкістю 48 км/г.

У слідчій і експертній практиці події ДТП найбільш складним є питання про виникнення небезпеки для руху. Саме від правильно установленого моменту виникнення небезпеки залежить і об`єктивність рішення основного питання - чи була у водія транспортного засобу технічна можливість запобігти ДТП, що відноситься до компетенції експерта-автотехніка.

У практиці експлуатації транспортного засобу під небезпекою мається на увазі сукупність обставин, що загрожують аварійними наслідками і вимагають від водія вживання заходів, спрямованих на попередження події.

На перший погляд поняття небезпеки не відноситься до категорії складних, оскільки воно носить форму буденного знання водія. У той же час знання водіїв із практики не охоплюють належно всіх сторін цього складного і суперечливого чинника.

При визначенні моменту виникнення небезпеки, слід враховувати, що у процесі управління транспортним засобом перед водієм стоїть завдання постійного забезпечення безпеки руху. Тому оцінка дорожньої ситуації вимагає від водія прийняття рішення із питань:

- чи є джерело виникнення небезпеки;

- які запобіжні заходи необхідно вжити для виключення можливості виникнення небезпеки;

- у який момент слід здійснити запобіжні заходи.

Різноманіття дорожніх ситуацій дозволяє установити певні закономірності, що стосуються моменту виникнення небезпеки для руху, з якого водій повинен був вжити заходи щодо зниження швидкості або зупинки транспортного засобу. Методики визначення моменту виникнення небезпеки поєднує в собі характерні ситуації та враховує низку різних критеріїв.

Так, до критеріїв, що дозволяють об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і своєчасно виявляти ознаки виникнення небезпеки для руху віднесені:

- ширина проїжджої частини і організація руху;

- характер дій пішохода (стоїть, біжить, відновлює рух, змінює напрям руху, темп руху та інше), або характер дій водія транспортного засобу (починає рух, маневрує, застосовує екстрене гальмування та інше);

- містила чи ні дорожня обстановка ознаки небезпеки;

- передбачений ПДР спосіб запобігання події;

- дії, що рекомендуються та технічно обґрунтовані, які спрямовані на запобігання події.

Слідчий експеримент від 18.01.2019 року представлений в матеріалах справи тільки відеозаписом.

Суд зазначає, що відеозапис слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_9 від 18.01.2019 року завершується зауваженнями останнього, що пішохода на встановленій слідчим відстані (220 метрів) він ще не бачив. Побачив його вже приблизно за 23 метри.

Потерпіла ОСОБА_12 пояснила суду, що її загиблий чоловік ходив вільно, палицею не користався.

За зазначених обставин та відповідно до дослідженого судом відео слідчого експерименту, візуально встановити похилий вік пішохода з відстані 220 метрів є фактично неможливим.

Згідно п. 4.13 «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень» у дослідницькій частині висновку експерта описуються процес дослідження та його результати, а також дається обґрунтування висновків з поставлених питань.

Дослідницька частина повинна включати:

- відомості про стан об`єктів дослідження, застосовані методи (методики) дослідження, умови їх застосовування;

- посилання на ілюстрації, додатки та необхідні роз`яснення до них;

- експертну оцінку результатів дослідження.

Висновок про момент виникнення небезпеки для водія з моменту виявлення пішохода похилого віку на проїзній частині дороги, в дослідницькій частині експертизи від 30.01.2019 року взагалі нічим не обґрунтовано і пропонується як «данність»

В порушення «Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень», експерт провів розрахунки вибираючи неоднозначні вихідні дані щодо ширини проїжджої частини в місці наїзду на власний розсуд, не вказав на альтернативно можливі висновки при іншій ширині дорожнього полотна, що є недопустимим і ставить під обґрунтований сумнів висновки авто технічної експертизи від 30.01.2019 року.

Окремо суд зазначає, що відповідно до вступної частини зазначеної експертизи (т.2 а.с. 116 оборот), експертом для дослідження отримані невідомі матеріали кримінального провадження на 8 аркушах. Суду невідомо, які 8 аркушів матеріалів досліджував експерт ОСОБА_21 , але відзначає, що тільки протокол огляду місця ДТП з схемою виконаний на 7-ми аркушах, а зазначені матеріали та матеріали слідчих експериментів обов`язково повинні надаватись для експертного дослідження.

Процесуальні властивості та характеристики доказів виступають невід`ємними рисами, які забезпечують визнання доказами фактичних даних, що містяться у процесуальних джерелах, визначених ч. 2 ст. 84 КПК України, та їх використання у ході кримінального процесуального доказування.

Верховний Суд при розгляді справи № 345/522/16-к зазначив, що не вважаються недопустимим доказом пояснення свідка, надані під час слідчого експерименту, проведеного з метою відтворення обставин ДТП, якщо до проведення слідчого експерименту були відсутні дані про те, що саме ця особа винувата у порушенні правил дорожнього руху, а висновок експерта, яким було встановлено, що саме дії цієї особи призвели до настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у ч. 2 ст. 286 КК, був наданий після проведення слідчого експерименту.

Автотехнічна експертиза № 5/10.1/927, якими первинно встановлено порушення правил ПДР водієм Паніним проведена 20.11.2018 року. Повторний слідчий експеримент з свідком ОСОБА_9 проведений 18.01.2019 року.

Таким чином, у слідчого при проведенні з Паніним у якості свідка слідчого експерименту 18.01.2019 року, були достатні підстави вважати, що останнього надалі буде визнано підозрюваним.

Відповідно до ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ.

ЄСПЛ у справі «Шабельник проти України» зазначає, що заявник, якого попередили про кримінальну відповідальність за відмову давати показання й одночасно поінформували про право не свідчити проти себе, міг, як він стверджує, справді розгубитися, не розуміючи наслідків відмови давати показання.

Проведення 18.01.2019 року слідчого експерименту з Паніним в якості свідка ставить під обґрунтований сумнів всі похідні від нього докази за доктриною «плодів отруйного дерева», яка сформульована ЄСПЛ у справах «Гефген проти Німеччини», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» «Балицький проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України»

Відповідно до цієї доктрини, якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з його допомогою, будуть такими ж («Гефген проти Німеччини»)

Недопустимими є докази, здобуті із суттєвим порушенням прав та свобод людини.

На думку ЄСПЛ, надається оцінка допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно.

У рішенні по справі «Нечипорук і Йонкало проти України» ЄСПЛ зазначив, що докази, отримані в кримінальному провадженні з порушенням встановленого порядку, призводять до його несправедливості в цілому, незалежно від доказової сили таких доказів і від того, чи мало їх використання вирішальне значення для засудження обвинуваченого судом.

У рішеннях у справах «Балицький проти України», «Тейксейра де Кастро проти Португалії», «Шабельник проти України» ЄСПЛ застосував різновид доктрини «плодів отруйного дерева», яка полягає в тому, що визнаються недопустимими не лише докази, безпосередньо отримані з порушеннями, а також докази, яких не були б отримано, якби не було отримано перших. Таким чином, допустимі самі по собі докази, отримані за допомогою відомостей, джерелом яких є недопустимі докази, стають недопустимими.

Враховуючи відсутність клопотань про визнання слідчого експерименту 18.01.2019 року з Паніним в якості свідка очевидно недопустимим доказом, суд досліджував докази у повному обсязі, проаналізував кожний, та при наданні відповідної оцінки вважає цей слідчий експеримент недопустимим доказом по справі, та застосовуючи наведену вище доктрину «плодів отруйного дерева», визнає недопустимим доказом у справі висновок судово-автотехнічної експертизи від 30.01.2019 року.

Автотехнічна експертиза № 6325-22 від 20.02.2023 року проведена під час судового розгляду справи. Для її провадження судом направлені всі матеріали кримінального провадження. За клопотанням експерта судом отримані та спрямовані додаткові дані щодо швидкості автомобіля.

Аргументи дослідницької частини та альтернативні (в залежності від ширини проїжджої частини дороги) висновки цієї експертизи наведені судом вище (аркуш вироку 6-8)

Систематизовані в зазначеній експертизі дані, містять ситуаційний експертний підхід, який поєднує у собі вимоги ПДР і можливість розпізнавання ознак виникнення небезпеки при події яка розглядається.

Методичний підхід з визначенням моменту виникнення для водія ОСОБА_9 небезпеки, запропонований експертом ОСОБА_22 , є актуальним та повністю обґрунтованим в дослідницькій частині, на відміну відсутності такого обґрунтування в дослідницьких частинах автотехнічних експертиз від 20.11.2018 року, від 31.01.2019 року, визнаних судом недопустимим доказами у справі.

Після отримання висновку автотехнічної експертизи № 6325-22 від 20.02.2023 року, суд за клопотанням прокурора та з метою усунення суперечностей щодо вихідних даних, надав органу СУ НП в Дніпропетровській області доручення про проведення з обвинуваченим Паніним слідчого експерименту, під час якого в тому числі було необхідно об`єктивно встановити суттєвий суперечливий чинник - ширину проїзної частини в місці наїзду на пішохода ОСОБА_11 .

Контроль за виконанням ухвали суду покладено на процесуальних керівників Дніпропетровської обласної прокуратури.

Під час слідчого експерименту обвинувачений ОСОБА_9 зазначив, що місце ДТП він достовірно вказати не може так як з часу події пройшло багато часу, і на цьому місці з`явились нові споруди. Ширина проїзної частини на його думку також зазнала змін.

Інструкції з діловодства в органах прокуратури України передбачають ведення наглядового провадження, як форми групування документів, що стосуються кримінального провадження, перевірки та листування за зверненнями, представництва інтересів держави в суді, перевірки законності прийняття процесуального рішення тощо.

Безумовно маючи в своєму розпорядженні наглядове провадження по цій справі, яке містить і протокол огляду місця ДТП зі схемою та прив`язками, інші матеріали кримінального провадження, прокурор та слідчий обмежившись формальним складанням протоколу слідчої дії, не встановивши будь-яких об`єктивних даних, завершили його проведення фактично без виконання.

Відповідно до системного аналізу норм КПК України, суд у процесі грає особливу роль як незалежний та неупереджений суб`єкт. Суд не може перебирати на себе ні функцію захисту, ні функцію обвинувачен¬ня, не має права самостійно відшукувати докази та будь-якою ціною встановлювати винуватість особи.

ЄСПЛ у свої рішеннях притримується позиції, що суд вправі обґрунтовувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту (справа «Коробов проти України»), тобто таких, що не залишать місце сумнівів, оскільки наявність останніх не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (справа «Ірландія проти Сполученого Королівства)

Згідно до ч.3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови, доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Будь-які припущення можуть бути використані для висунення версій, але якими б вони привабливими не були і кому б вони не належали, при вирішенні питання про вину особи доказами бути не можуть. Такі припущення можуть лише підтверджувати сумнів, який може бути витлумачений тільки на користь обвинуваченої особи.

Відповідно до ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України, в основу вироку можуть бути покладені тільки достовірні докази, досліджені в судовому засіданні. Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь обвинуваченого. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

Така позиція також знаходить своє відображення і в постанові Пленуму Верховного Суду України від 29.06.1990 року №5 «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справ і постановлення вироку». Відповідно до п. 23 вказаної постанови, є недопустимим обвинувальний ухил при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного. Всі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного. Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

ВС ККС у своїй постанові від 16.05.2019 (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив: «...якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин»

На підставі наведеного, провівши судовий розгляд даного кримінального провадження, відповідно до положень ст. 337 КПК України, згідно з якими він проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, дотримуючись принципів змагальності сторін та свободи в подані ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості, дотримуючись принципу диспозитивності, а саме: діючи в межах своїх повноважень та компетенції, вирішуючи лише ті питання, що винесені на розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, суд створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, у зв`язку з чим не наділений повноваженнями за власною ініціативою ініціювати проведення певних слідчих /розшукових/ дій, оскільки функції державного обвинувачення, захисту та судового розгляду не можуть покладатися на один і той самий орган.

Згідно з положеннями ст. 373 КПК України, виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що: 1) вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; 2) кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; 3) в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного раніше, в ході судового розгляду, за наслідками всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ наданий сторонами обвинувачення та захисту з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що висунуте Паніну обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, не знайшло свого підтвердження, оскільки достатніх та допустимих доказів на доведення в діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, стороною обвинувачення не надано, судом не виявлено, в зв`язку з чим суд вважає за необхідне в силу презумпції невинуватості, закріпленої у ст. 62 Конституції України, обвинуваченого виправдати.

Частиною 7 ст. 284 КПК України передбачено, що якщо під час судового розгляду встановлена відсутність в діянні складу злочину, суд зобов`язаний ухвалити виправдувальний вирок.

У справі «Салов проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно зі статтею 6 Конвенції рішення судів повинні містить мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін.

Процесуальні витрати підлягають віднесенню на рахунок держави.

Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 284 ч. 7, 349, 370, 371, 373, 374-376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 286 КК України, та на підставі п.2 ч.1, ч.7 ст. 284 КПК України по суду виправдати, за відсутністю в його діяннях складу кримінального правопорушення.

Процесуальні витрати у справі по проведенню судових експертиз, віднести на рахунок держави.

Речовий доказ - автомобіль «FAW» р/н НОМЕР_1 , який знаходиться на зберіганні ПП «Автоклуб», скасувавши арешт з майна, повернути власнику; оптичний диск з відеозаписом слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 , зберігати при справі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 не обирався.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду, через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська, протягом 30 днів з дня його проголошення. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1