ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/817/165/24 Доповідач - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 травня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю - секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

захисника адвоката ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі в режимі відеоконференцзв`язку, матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001167 від 12 травня 2024 року, за апеляційною скаргою захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2024 року задоволено клопотання старшого слідчого СВ Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_6 , та застосовано до підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Токмак Запорізької області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , без визначеного та постійного місця проживання в м. Тернополі, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не депутата, не адвоката, раніше судимого:

- 29.11.2021 Чернігівським районним судом Запорізької області за ч.3 ст.186, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185, ч.2 ст.345, ч.2 ст.15 ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців, яке відбув в повному обсязі 28.06.2023,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Визначено ОСОБА_7 заставу в розмірі 25 (двадцяти п`яти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 75700 (сімдесят п`ять тисяч сімсот) гривень.

Встановлено строк дії ухвали до 07 липня 2024 року включно.

Як слідує з матеріалів провадження, слідчими СВ Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001167 від 12 травня 2024 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125, ч.4 ст.186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 12 травня 2024 року близько 17:00 год. між ОСОБА_10 , який спільно з ОСОБА_11 , перебували на території парку Топільче поблизу Тернопільського зоокутка неподалік Центру культури «Березіль», що в м. Тернополі по вул. Миру, 6, разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , виник словесний конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на умисне заподіяння ОСОБА_10 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, 12 травня 2024 року близько 17:00 год, ОСОБА_7 , перебуваючи на території парку Топільче поблизу Тернопільського зоокутка неподалік Центру культури «Березіль», що в м. Тернополі по вул. Миру, 6, утримуючи розкладний ніж у своїй правій руці, умисно наніс один удар ножем в ліву бокову ділянку живота ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді непроникаючого в черевну порожнину колото-різаного поранення лівої бокової стінки живота, що за ступенем тяжкості відноситься до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Крім того, встановлено, що 12 травня 2024 року близько 17:00 год. між ОСОБА_10 , який спільно з ОСОБА_11 перебували на території парку Топільче поблизу Тернопільського зоокутка неподалік Центру культури «Березіль», що в АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_7 , виник словесний конфлікт.

В ході даного конфлікту між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 виникла шарпанина, під час якої в ОСОБА_11 з лівої руки злетів наручний годинник чорного кольору марки «Synoke», вартістю 500 гривень, а також з кишені шортів випав тканинний гаманець, чорного кольору, вартістю 500 гривень із банківськими картами та документами останнього, які знаходились на землі біля місця, де відбувалась шарпанина.

В цей момент у ОСОБА_13 , який є раніше судимим за вчинення умисних корисливих злочинів, судимість за які не знята та не погашена в передбаченому законодавством порядку, виник злочинний умисел, направлений на заволодіння чужим майном, а саме гаманцем та наручним годинником ОСОБА_11 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, 12 травня 2024 року, близько 17:00 год, ОСОБА_7 , перебуваючи на території парку Топільче поблизу Тернопільського зоокутка неподалік Центру культури «Березіль», що в АДРЕСА_2 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, повторно, шляхом вільного доступу, розуміючи, що ОСОБА_11 зайнятий шарпаниною із ОСОБА_12 , відкрито викрав наручний годинник чорного кольору марки «Synoke», вартістю 500 гривень, а також тканинний гаманець, чорного кольору, вартістю 500 гривень, які знаходились на землі та з вказаним майном побіг з місця вчинення злочину.

Надалі, ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що здійснює відкрите викрадення чужого майна, з метою доведення злочину до кінця побіг у невідомому напрямку, чим спричинив ОСОБА_11 матеріальну шкоду на суму 1000 гривень.

13.05.2024 ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопрушення, передбаченого ч.2 ст.345 КК України (фактичний час затримання 12.05.2024 22:00 год.).

13.05.2024 постановою старшого слідчого СВ Тернопільського РУ поліції ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_9 кримінально-правову кваліфікацію у кримінальному провадженні № 0001167 змінено з ч.2 ст.345 КК України на ч.2 ст.125 КК України.

Надалі, в ході досудового розслідування 13.05.2024 ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.125, ч.4 ст.186 КК України.

В апеляційній скарзі захисник підозрюваного ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 вважає ухвалу слідчого судді незаконною, необґрунтованою та такою, що підлягає скасуванню.

Вважає підозру необґрунтованою, кваліфікацію дій підозрюваного неправильною.

На переконання апелянта, при вирішені питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , стороною обвинувачення не надано достатніх доказів, які б повною мірою підтверджували обґрунтованість підозри, зокрема в частині кваліфікації його дій за ч.4 ст.186 КК України.

Вказує, що підозра ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України обґрунтовується виключно показаннями ОСОБА_11 , який був допитаний 12.05.2024 року в якості свідка та 13.05.2024 року в якості потерпілого.

Стверджує, що за спірних обставин викладених у його поясненнях щодо кваліфікації дій ОСОБА_7 , обґрунтованість підозри саме за ст.186 КК України є сумнівним.

Окремою підставою для скасування оскаржуваної ухвали захисник вказує на незаконність затримання ОСОБА_7 без ухвали слідчого судді. При цьому, зауважує, що повідомлення про підозру відбулось з порушенням встановленого законом строку, а саме 24 годин з моменту фактичного затримання ОСОБА_7 .

Звертає увагу на відсутність виключних обставин, передбачених п.2 ч.1 ст.208 КПК України, які могла б бути підставою для затримання, оскільки на момент фактичного затримання ніхто з очевидців не вказував на ОСОБА_7 , та на ньому не було явних ознак вчинення злочину, а затримали його приблизно через п`ять годин після інкримінованого йому злочину та зовсім в іншому місці.

Крім того, всупереч вимог ст.228 КПК України, за наявної можливості пред`явлення затриманого ОСОБА_7 до впізнання безпосередньо, без будь-яких перешкод для цього, та за відсутності будь-якої, передбаченої ч.6 ст.228 КПК України обґрунтованої необхідності, впізнання ОСОБА_7 було проведено лише за фотознімками.

Стверджує, що висновок слідчого про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів тим, що ОСОБА_7 постійно проживає в м. Токмак Запорізької області, що тимчасово-окупованою територією, не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_7 є внутрішньо-переміщеною особою та проживає в м. Запоріжжя, що підтверджується відповідною довідкою ВПО.

Таким чином, на думку захисника, сукупність наведених обставин вказує на порушення слідчим суддею процесуальних норм, встановлених п.1 ч.1 ст.178, п.1 ч.3 ст.132, п.6 ч.3 ст.132 КПК України, на формальний підхід до розгляду питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім цього, захисник вважає, що слідчим суддею не було обґрунтовано в чому саме полягають ризики передбачені ст.177 КПК України, та не доведено можливості застосування більщ м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які підтримали подану захисником апеляційну скаргу і, з наведених у ній мотивів, просять скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді місцевого суду; прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 ; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що у її задоволенні слід відмовити, виходячи з наступного.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється чи обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та або суду; знищити або сховати будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

Виходячи з положень ч.1 ст.199 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також, суд повинен враховувати, що відповідно до ч.3 ст.176, ч.1 ст.183 КПК України найбільш суворим запобіжним заходом є тримання під вартою, який є винятковим та застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Виходячи з аналізу матеріалів кримінального провадження та клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає його особі, характеру та тяжкості інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що наведені у клопотанні слідчого обставини, які підтверджуються доданими до нього документами, що були предметом дослідження суду, з достатньою повнотою свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 125, ч.4 ст.186 КК України.

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Окрім того, згідно рішення ЄСПЛ у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Аналіз матеріалів кримінального провадження та безпосередньо оскаржуваного апелянтом рішення місцевого суду, дає підстави колегії суддів для висновку, що на даній стадії кримінального провадження при вирішенні питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано як слідчим, який звернувся до суду з відповідним клопотання, так і слідчим суддею, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 .

При оцінці доводів сторони захисту про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_7 , а також необґрунтованості підозри, колегія суддів бере до уваги те, що на цій стадії процесу, як слідчий суддя, так і суд апеляційної інстанції, не вправі давати доказам оцінку з точки зору достовірності, достатності та взаємозв`язку, в інший спосіб перевіряти доведеність вини та кваліфікації дій підозрюваного, розглядати та вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо обвинуваченого по суті.

Також місцевий суд дійшов правильного висновку, що застосування на даній стадії більш м`яких запобіжних заходів не є можливим, так як вони не зможуть запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України, зокрема ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення підозрюваним.

Кожен з цих ризиків слідчим суддею належним чином досліджено та відповідно аргументовано у судовому рішенні.

На думку колегії суддів, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу підозрюваного, його соціальні зв`язки, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.

Задовольняючи вказане клопотання слідчого, слідчий суддя, встановивши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, врахувавши вагомість наданих доказів про вчинення підозрюваним ОСОБА_7 злочинів, особу підозрюваного, його спосіб життя, дійшов обґрунтованого висновку, що відносно підозрюваного слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить виконання підозрюваним ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та попередить вчинення ним дій, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя прийшов до правильного висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить можливість запобігання ризикам, зазначеним в ч. 1 ст. 177 КПК України.

Твердження захисника про відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України колегія суддів вважає непереконливими, оскільки судом першої інстанції наведено аналіз ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, а також враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим і використано стандарт доказування "обґрунтованої ймовірності", згідно з яким інші більш м`які запобіжні заходи, ніж окреслені прокурором по відношенню до обвинуваченого, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Апеляційний суд враховує, що у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Також колегія суддів приймає до уваги, що згідно практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, мотиви наведені в ухвалі слідчого судді щодо тяжкості покарання, яке загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винним у вчиненні злочину, як одну з підстав продовження строку запобіжного заходу, на думку колегії суддів, є обґрунтованими.

Твердження захисника про незаконність затримання підозрюваного ОСОБА_7 , не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Так, згідно долученого до апеляційної скарги протоколу затримання ОСОБА_7 від 13.05.2024 року, складеного слідчим слідчого відділу Тернопільського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області ОСОБА_14 , ОСОБА_7 було затримано 12.05.2024 року о 22 год. 00 хв. за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.

У протоколі затримання детально відображено підстави затримання, роз`яснено права та обов`язки ОСОБА_7 , передбачені ст. 42 КПК.

При цьому, підставою затримання зазначено п.2 ч.1 ст.208 КПК України "якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, в тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин", що фактично узгоджується з матеріалами провадження.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що доводи захисника стосовно незаконного затримання підозрюваного та порушення слідчим положень ст. 208 КПК України можуть бути предметом оскарження в порядку ст. 206 КПК України, а також можуть бути предметом розгляду в подальшому, зокрема при оцінці доказів, отриманих під час та після затримання підозрюваного.

Доводи апеляційної скарги про те, що слідчим суддею не перевірено обставини, які свідчать про недостатність застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, спростовується змістом оскаржуваної ухвали.

Застосувавши до підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя при розгляді клопотання слідчого у відповідності до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, врахувавши конкретні обставини кримінального провадження, також дійшов обґрунтованого висновку щодо можливості визначення підозрюваному ОСОБА_7 розміру застави в сумі 75 700 грн., яка достатньою мірою, у разі внесення застави, гарантуватиме виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до переконання, що доводи апеляційної скарги щодо незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є непереконливі, оскільки слідчий суддя при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою належним чином дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування даного виду запобіжного заходу.

Порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2024 року про обрання запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_7 законною та обґрунтованою і підстав для її скасування, про що ставить питання в апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 , не вбачає.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 422 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15 травня 2024 року про обрання запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді