Справа №127/9661/24
Провадження №1-кс/127/4138/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю:

заявника ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого четвертого СВ (з дислокацією у м. Вінниця) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницький ОСОБА_4 від 01.03.2024 про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000010 від 16.01.2023,-

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого четвертого СВ (з дислокацією у м. Вінниця) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницький ОСОБА_4 від 01.03.2024 про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000010 від 16.01.2023.

Скарга мотивована тим, що 22.02.2024 ОСОБА_3 подав слідчому ОСОБА_4 клопотання, в порядку ст. 220 КПК України, про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000010.

01.03.2024 слідчим ОСОБА_4 було винесено постанову про відмову у визнання ОСОБА_3 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Заявник вважає, що вказана постанова необгрунтована та незаконна, а тому просив її скасувати та зобов`язати слідчого ОСОБА_4 визнати ОСОБА_3 потерпілим у кримінальному провадженні №0000010.

Заявник ОСОБА_3 в судовому засіданні скаргу підтримав.

Слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення скарги.

Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, слідчий суддя встановив наступне.

Слідчими четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, за процесуального керівництва Вінницької обласної прокуратури здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000010 від 16.01.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відносно ОСОБА_3 було відкрито кримінальне провадження №0001506 від 07.09.2013 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185,. ч. 1 ст. 188-1 КК України. В ході досудового розслідування ОСОБА_3 утримувався в умовах «СІЗО», де останній зазнав катувань, матеріальних та моральних збитків. За результатами проведення досудового розслідування вищевказане кримінальне провадження закрито постановою прокурора ОСОБА_5 , у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочинів. На думку ОСОБА_3 , вказана справа сфальсифікована та останнього незаконно утримували в умовах «СІЗО».

22.02.2024 ОСОБА_3 подав слідчому ОСОБА_4 клопотання, в порядку ст. 220 КПК України, про визнання його потерпілим у кримінальному провадженні №0000010.

01.03.2024 слідчим ОСОБА_4 було винесено постанову про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілим у вказаному кримінальному провадженні.

Постанова мотивована тим, що у вказаному кримінальному провадженні відсутні докази щодо завдання ОСОБА_3 моральної, фізичної або майнової шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 55 КПК України, права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Згідно положень ч. 5 ст. 55 КПК України, за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) розслідування не буде ефективним доти, доки всі докази не будуть ретельно вивчені. А висновки не будуть обґрунтовані. Органи влади завжди повинні добросовісно намагатися з`ясувати те, що трапилось, та не покладатися на поспішні та необґрунтовані висновки, як підставу для своїх рішень (справа "Ассенов та інші проти Болгарії" (Assenov та Others v. Bulgaria). Вони повинні вживати всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, inter alia, показань очевидців та експертних висновків (рішення у справі "Танрікулу проти Туреччини" (Tanhkulu v. Turkey) [ВП], заява № 23763/94, п. 104 і подальші посилання, ECHR 1999-IV, "Ґюль проти Туреччини" (Gul v. Turkey), заява № 22676/93, п. 89, від 14 грудня 2000 року).

У відповідності до вимог ст. 110 КПК України, постанова слідчого має бути мотивованою, її зміст повинен відповідати фактичним обставинам, встановленим матеріалами справи, зокрема в ній має бути викладено суть заяви особи, яка звернулася з метою захисту своїх прав, та відповіді на всі поставлені нею питання, що є однією з гарантій забезпечення прав і законних інтересів учасників процесу.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що слідчим при винесенні оскаржуваної постанови, в порушення вимог ч.2 ст. 9 КПК України не взято до уваги відомостей зазначених заявником у клопотанні, не надано їм належної оцінки, не встановлено вид та розмір завданої шкоди, що призвело до винесення невмотивованого рішення.

Статтею 94 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; скасування повідомленні про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

Враховуючи вимоги ч.1 ст. 55 КПК України, а також те, що слідчим не встановлено та не спростовано факту завдання шкоди ОСОБА_3 , слідчий суддя приходить до переконання, що слідчим не було з`ясовано усіх обставин справи та передчасно винесено постанову про відмову у задоволенні клопотання про визнання ОСОБА_3 потерпілим, що в свою чергу приводить до порушення прав заявника, а тому скарга підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 303, 305, 306, 307, 309, 370, 372 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Постанову слідчого четвертого СВ (з дислокацією у м. Вінниці) ТУ ДБР, розташованого у м. Хмельницькому ОСОБА_4 від 01.03.2024 про відмову в задоволенні клопотання про визнання потерпілим ОСОБА_3 в рамках кримінального провадження №0000010 від 16.01.2023 скасувати.

Визнати ОСОБА_3 потерпілим в рамках кримінального провадження №0000010 від 16.01.2023.

Ухвала слідчого судді не підлягає апеляційному оскарженню.

Слідчий суддя