Справа № 146/1767/23
Провадження №11-кп/801/504/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із серетарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

законного представника обвинуваченого ОСОБА_8

захисника - адвоката ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_6 на ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 19.02.2024 року у кримінальному провадженні № 0000248 від 13 жовтня 2023 року про щодо до малолітнього ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, -

в с т а н о в и в:

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №0000248 від 13 жовтня 2023 року, стосовно малолітнього ОСОБА_7 .

Згідно із ухвалою суду, 10 жовтня 2023 року біля 12:30 год, в смт. Томашпіль на території Томашпільського ліцею (школи) неповнолітній ОСОБА_7 учень 6-Б класу в ході гри у футбол виконуючи своїми ногами футбольний підкат в результаті чого наніс своєю ногою удар по нозі ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 учениці 7-А класу, чим спричинив останній тілесні ушкодження у вигляді зовнішнього підвивиху зовнішньої кісточки з розходженням синдесмозу (зрощення) лівого гомілково - ступневого суглобу, які відносяться до категорії легкого ступеня тяжкості, які призвели до короткочасного розладу здоров`я. Зазначено, що малолітній ОСОБА_7 здійснив суспільно небезпечне діяння, а саме умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, що підпадає під ознаки діяння передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, яке вчинене ним до досягнення чотирнадцятирічного віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність.

В апеляційній скарзі прокурор вказує про незаконність ухвали у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зокрема виготовлення судового рішення поза межами нарадчої кімнати та поза межами повноважень судді, що відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407, п.п. 2,3 ч. 1 ст. 409 КК України є порушенням. Зазначає, що проголошена вступна та резолютивна частини та повний текст відрізняються. Так, в ухвалі від 19.02.2024 при проголошенні резолютивної частини не вказано про закриття кримінального провадження, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та суперечить вимогам ч. 4 ст. 374 КПК України. Розбіжності в проголошеній резолютивній частині та в повному тексті вказують на виготовлення повного тексту ухвали поза межами нарадчої кімнати та поза межами повноважень судді, що порушено вимоги ст. ст. 367 КПК Україги. Судом не роз`яснено законним представникам, психологу їхній обв`язок бути присутнім під час допиту, а також право протестувати проти запитань та ставити запитання. Крім того, в тексті ухвали допущено описку, а саме зазначено прокурора ОСОБА_11 , хоча участь приймав прокурор ОСОБА_6 невірно зазначено.

Просить скасувати ухвалу суду та призначити новий судовий розгляд.

Заслухавши суддю-доповідача суті поданої апеляційної скарги, думку прокурора про підтримання апеляційних вимог про скасування оскаржуваної ухвали та направлення провадження на новий судовий розгляд; позицію захисника ОСОБА_9 , законного представника ОСОБА_8 , малолітнього ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно із вимогами ч.1 ст.498 КПК України кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів виховного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється внаслідок вчинення особою, яка після досягнення одинадцятирічного віку до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

За приписами ст.501 КПК України під час постановлення ухвали в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд з`ясовує такі питання:

1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння;

2) чи вчинено це діяння неповнолітнім у віці від одинадцяти років до настання віку, з якого настає кримінальна відповідальність за це діяння;

3) чи слід застосувати до нього примусовий захід виховного характеру і якщо слід, то який саме.

Відповідно до ст. 40 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини за кожною дитиною, яка, як вважається, порушила кримінальне законодавство, обвинувачується або визнається винною в його порушенні, визнано право на таке поводження, що сприяє розвиткові у неї почуття гідності, зміцнює повагу до прав людини та при якому враховуються вік дитини і бажаність сприяння її реінтеграції та виконання корисної ролі в суспільстві.

Мінімальними стандартними правилами ООН, що стосуються здійснення правосуддя щодо неповнолітніх («Пекінські правила»), підписаними Україною 29 листопада 1985 року, визначено, що система правосуддя спрямована на забезпечення того, щоб будь-які заходи впливу на неповнолітніх правопорушників були пропорційно відповідними їх особистості та обставинам вчиненого правопорушення. Жодна така особа не може бути вилучена з-під нагляду батьків, частково або повністю, якщо це не виправдано обставинами справи.

Згідно із ч.2 ст.97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ч.2 ст. 105 КК України, суд застосовує і до особи, яка до досягнення віку, з якого може настати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.

Основним принципом, яким повинен керуватись суд при обранні виду примусових заходів виховного характеру неповнолітньому, є забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

У параграфі 2 глави 38 КПК України визначається особливий порядок застосування примусових заходів виховного характеру до неповнолітніх, які не досягли віку кримінальної відповідальності. Встановлюючи дані особливості, законодавець виходив з психологічної характеристики цього віку, а саме: нестійкості психічних процесів, відсутності достатнього життєвого досвіду, знань, навичок, соціальної поведінки.

Регламентований процесуальним законом особливий порядок здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх поширюється і на осіб, які досягли повноліття під час здійснення кримінального провадження.

При цьому, до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст. 498 КПК України мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

Дані вимоги кримінального закону судом першої інстанції в повній мірі дотримані.

Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції під час розгляду кримінального провадження щодо малолітнього ОСОБА_12 встановив обставини, визначені ст.501КПК України, а саме те, що він вчинив суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, і цей висновок суду ніким не оспорюється, тому відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України апеляційний суд не переглядає судове рішення в цій частині.

Що стосується вимог апеляційної скарги прокурора про скасування ухвали та призначення нового розгляду в суді першої інстанції, то в силу ч.1 ст.415 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок чи ухвалу суду і призначає новий розгляд у суді першої інстанції, якщо:

1) встановлено порушення, передбачені пунктами 2,3,4,5,6,7 частини другої статті 412 цього Кодексу;

2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які очевидно викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою;

3) судове рішення ухвалено чи підписано не тим складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Відповідно до пунктів 2,3,4,5,6,7 частини другої статті 412 КПК України судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо:

судове рішення ухвалено незаконним складом суду;

судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених частиною третьою статті 323 чи статтею 381цього Кодексу, або прокурора, крім випадків, коли його участь не є обов`язковою;

судове провадження здійснено за відсутності захисника, якщо його участь є обов`язковою;

судове провадження здійснено за відсутності потерпілого, належним чином не повідомленого про дату, час і місце судового засідання;

порушено правила підсудності;

у матеріалах провадження відсутній журнал судового засідання або технічний носій інформації, на якому зафіксовано судове провадження в суді першої інстанції.

У апеляційній скарзі прокурор не зазначає про допущення судом першої інстанції будь-якого порушення з числа вказаних в ч.1 ст.415 та п. 2,3,4,5,6,7 ч.2 ст.412 КПК України.

Щодо тверджень прокурора. що в тексті оскаржуваної ухвали вказано прізвище іншого прокурора, то апеляційний суд констатує, що відповідно до матеріалів провадження, в ухвалі від 19.02.2024 року зазначено прізвище прокурора ОСОБА_13 , яким було подано клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №0000248 від 13 жовтня 2023 року, стосовно малолітнього ОСОБА_7 .

Крім того, згідно матеріалів провадження, текст проголошеної 19.02.2024 року резолютивної частини ідентичний повному тексту ухвали, проголошеному 21.02.2024 року.

За результатами апеляційного розгляду апеляційним судом не встановлено істотних порушень кримінального процесуального закону, які б тягнули за собою скасування судового рішення та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що передбачені законом підстави для скасування ухвали суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції- відсутні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_13 не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді провадження в суді першої інстанції ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Томашпільського районного суду Вінницької області від 19.02.2024 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про застосування до малолітнього ОСОБА_7 , примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні № 0000248, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 13 жовтня 2023 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, а кримінальне провадження № 0000248, - закрито,- залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4