ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/1925/23 Номер провадження 11-кп/814/887/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового розгляду ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

та обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження № 0000058 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 16.08.2023 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Дермань Перша Рівненської області, громадянина України, з середньою-технічною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючого у військовому званні «сержант», на посаді командира 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , який являється учасником бойових дій, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 /п`ять/ років.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, суд залишає до вступу вироку в законну силу.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 рахувати з 22.05.2023.

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_8 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацію, перебуваючи на посаді командира 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою незаконно ухилитися від неї, не маючи об`єктивних підстав для самовільного залишення розташування військової частини без поважних причин, в умовах воєнного стану, у порушення вимог ст..ст. 65, 68 Конституції України, ст.. 17 Закону України «Про оборону України», ст..ст. 1, 2, 24 Закону України «Про військовий обов`язок в військову службу», ст..ст. 11. 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, за відсутності поважних причин, 21.01.2023, більш точного часу в ході судового розгляду встановити не виявилось можливим, самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , без поважних причин, та перебував в готелях м. Полтави, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, про своє місцезнаходження до органів військового чи цивільного управління не заявляв.

Таким чином, 21 січня 2023 року сержант ОСОБА_8 самовільно, без поважних причин, залишив військову частину НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 , в умовах воєнного стану та незаконно перебував за її межами до 23.03.2023, коли добровільно та з власної ініціативи прибув до розташування військової частини

Вимоги апеляційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Захисником подана апеляційна скарга, в якій просить вирок суду змінити, пом`якшити покарання із застосуванням ст.69 КК України.

Такі вимоги апелянт аргументував, що обвинувачений ОСОБА_8 з 2014 року проходив військову службу, як по мобілізації, так і по контрактах, отримав важкі поранення і довгий час знаходився на реабілітації, був мобілізований і проходив службу на передовій в районі ведення бойових дій у м. Кремінна Донецької області до осені 2022 року. Після переведення ОСОБА_8 до військової частині НОМЕР_2 , яка дислокується за адресою АДРЕСА_2 , намагався неодноразово повернутися на службу в Донецьку область, приймав участь у боях, що призвело до його психічного стану. Щиро розкаюється у скоєному, просить пом`якшити покарання для подальшої проходження служби, оскільки має навички ведення бойових дій.

Позиції учасників апеляційного провадження.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні підтримали свою апеляційну скаргу та просили пом`якшити покарання.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити, позицію прокурора про залишення апеляційної скарги без задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні злочину, за який його засуджено, ґрунтується на доказах, достовірність і достатність яких не ставилася під сумнів сторонами кримінального провадження під час судового розгляду, у зв`язку з чим вони судом не перевірялися під час судового слідства і ніким із учасників судового розгляду не оскаржуються.

За такої процесуальної позиції сторін суд першої інстанції, провівши судове слідство у відповідності до вимог ч.3 ст. 349 КПК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч.5 ст.407 КК України та правильно кваліфікував його дії як самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчинене військовослужбовцем в умовах воєнного стану.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та відомості про особу обвинуваченого та на думку колегії суддів прийшов до правильного висновку про необхідність призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням.

Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений скоїв тяжкий злочин.

Дослідженням даних про особу обвинуваченого встановлено, що він раніше в силу ст. 89 КК України не судимий (засуджувався: 21.07.2017 Рівненським районним судом Рівненської області за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296, ст.. 70 КК України до покарання у виді 3 років 5 місяців позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік; 22.11.2021 Рівненським міським судом Рівненської області за ч. 2 ст. 263 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі, згідно ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком на 1 рік), є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуває у військовому званні «сержант», на посаді командира 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 1 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , приймав участь у антитерористичній операції, не одружений, дітей, утриманців не має, зі слів має матір, яка є особою з інвалідністю 2 групи, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває, за місцем служби характеризується формально.

Крім того, суд враховував, що обвинувачений не має стійких соціальних зв`язків, не одружений, малолітніх дітей на утриманні не має. Суд бере до уваги бажання обвинуваченого й надалі проходити військову службу, однак обвинувачений вчинив інкримінований йому злочин, саме перебуваючи на військовій службі.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням йому мінімального покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України.

Враховуючи, що всі наведені в апеляційній скарзі підстави для застосування ст. 69 КК України були враховані судом при призначенні мінімального покарання, колегія суддів вважає за неможливе їх врахування при обговоренні питання про застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України.

За обставин коли суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання врахував всі загальні засади призначення покарань, зокрема і ті на які вказує сторона захисту в апеляційній скарзі, колегія судів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необхідність призначення покарання, яке є необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Істотних порушень кримінального процесуального законодавства під час досудового та судового слідства по даному кримінальному провадженню, які вплинули чи могли вплинути на прийняття судом першої законного та обґрунтованого судового рішення, колегія суддів не встановила, а тому відсутні підстави для скасування чи зміни судового рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 16.08.2023 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з моменту проголошення , а засудженим - у той же строк з моменту отримання копії судового рішення

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4