КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/2505/2024
ЄУН:761/3555/24 Суддя у І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року залишено без задоволення скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за заявою від 10 січня 2024 року.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, ОСОБА_6 , вважаючи ухвалу протиправною, подала апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження та скасувати ухвалу; постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, внести відповідні відомості до ЄРДР на підставі заяви від 10 січня 2024 року про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 343, ч. 1 ст. 353, ч. 1 ст. 366 КК України, відносно посадових осіб Міністерства юстиції України та членів Дисциплінарної комісії приватних виконавців та не пізніше 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Обґрунтовуючи клопотання про поновлення строків на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що ухвалу слідчого судді від 16 лютого 2024 року постановлено у її відсутність та копія ухвали отримана нею 29 лютого 2024 року на електронну пошту та в електронному суді.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що вимога про внесення відомостей до ЄРДР на підставі заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не передбачає здійснення оцінки обґрунтованості таких заяв на наявність ознак складу кримінального правопорушення, а передбачає лише обов`язок уповноважених органів здійснити фіксацію наданих особою відомостей про кримінальне правопорушення, які вона надає усвідомлено для реалізації відповідними органами завдань кримінального провадження.

Апелянт вказує, що слідчий суддя при розгляді скарги не повинен встановлювати обставини, зокрема чи містить заява, повідомлення про кримінальне правопорушення склад злочину або досліджувати докази про наявність в діяннях особи складу кримінального правопорушення.

Апелянт вважає, що незаконна бездіяльність слідчого полягає у тому, що, отримавши заяву від 10 січня 2024 року з вимогою розпочати досудове розслідування, замість внесення відповідних відомостей до ЄРДР, перевищуючи свої владні повноваження, надав лист від 18 січня 2024 року №315зкп/к/11-02-984/24, в якому повідомлено, що за результатом розгляду заяви в ній не виявлено даних, що свідчать про наявність кримінального правопорушення, а відтак відсутні будь-які обставини, що можуть бути підставою для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Проте, чинний КПК України не передбачає права слідчого виносити «листи», в яких повідомляти, про невнесення даних до ЄРДР після отримання повідомлення про вчинення кримінального правопорушення.

ОСОБА_6 зазначає, що у заяві про вчинення кримінального правопорушення скаржницею викладено діяння посадових осіб Міністерства юстиції України та членів Дисциплінарної комісії приватних виконавців які містять ознаки правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 343, ч. 1 ст. 353, ч. 1 ст. 366 КК України, а саме в період воєнного стану Міністерство юстиції України, зловживаючи владними повноваженнями, прийнявши неправомірний нормативний акт, отримало необмежені повноваження у здійсненні перевірок приватних виконавців, отримуючи право здійснити перевірку за будь-який період діяльності, за будь-чиїм зверненням або взагалі без такого звернення, без дотримання строків проведення перевірки та строків притягнення до відповідальності. Міністерством юстиції України на період воєнного стану здійснюється перевірка діяльності приватних виконавців на підставі наказу Мін`юсту від 7 листопада 2022 року №4987/5 «Зміни до деяких нормативно-правових актів Міністерства юстиції України», яким Порядок проведення перевірок діяльності органів державної виконавчої служби, приватних виконавців доповнено новим Розділом V «Особливості перевірки дотримання приватним виконавцем вимог законодавства щодо примусового виконання рішень під час виконання ним професійних обов`язків у період дії воєнного стану» не відповідає ст. 22 Конституції України, адже скасовує права приватного виконавця при проведення перевірок (на дотримання строків проведення перевірки, строків притягнення до відповідальності, відсутність обов`язку у відповідача витребувати пояснення у приватного виконавця, зупинення повноважень дисциплінарної комісії приватних виконавців та ін.) не відповідає принципу верховенства права та принципу правової визначеності. А також суперечить підпункту 3 пункту 6-1 Розділу IV Закону №1403-VІІІ, яким заборонено проведення перевірок приватних виконавців на час воєнного стану, окрім перевірки приватних виконавців, стосовно яких є сумніви щодо факту здійснення ними своєї діяльності в офісі. Крім того, члени Дисциплінарної комісії приватних виконавців під час проведення перевірки моєї діяльності як приватного виконавця не мали повноважень. Дані дії посадових осіб Міністерства юстиції України та членів Дисциплінарної комісії приватних виконавців, на думку апелянта, містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 353 КК України - самовільне присвоєння владних повноважень або звання службової особи, поєднане із вчиненням будь-яких суспільно небезпечних діянь. Посадовими особами Міністерства юстиції України здійснено службове підроблення офіційних документів щодо визначення граничного строку повноважень членів Дисциплінарної комісії приватних виконавців, які обираються з`їздом приватних виконавців. 26 жовтня 2021 року рішенням з`їзду приватних виконавців України №7 за результатом розгляду питання №7 порядку денного обрано чотирьох членів до Дисциплінарної комісії приватних виконавців - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 строком на два роки відповідно до ст. 39 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів». Строк їх повноважень сплив 26 жовтня 2023 в силу вимог закону. У наказі Міністерства юстиції України від 11 жовтня 2023 року № 2376/7 в додатку навпроти членів Дисциплінарної комісії ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 стоїть дата строку їх повноважень - до 16 листопада 2023 року в той час, як їх повноваження сплили 26 жовтня 2023 року, а дата, зазначена у наказі - 16 листопада 2023 року, є фальсифікацією. На думку апелянта, дані дії посадових осіб Міністерства юстиції України містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України - складання, видача службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення офіційних документів. А також дані дії посадових осіб Міністерства юстиції України містять ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 343 КК України, адже прийняті з мотивів помсти за заяву до ДБР та внесення відомостей до ЄРДР за моєю заявою про притягнення до кримінальної відповідальності Міністра юстиції України, його профільного заступника - голови дисциплінарної комісії та низки інших високопосадовців Мін`юсту (номер кримінального провадження № 0000637 від 17 листопада 2022 року).

ОСОБА_6 та уповноважена особа ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, повідомлені про день та час апеляційного розгляду у встановленому законом порядку, до суду апеляційної інстанції не з`явились.

Від ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд апеляційної скарги за її відсутності, апеляційну скаргу підтримує у повному обсязі (ас. 38-39).

Від уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, будь-яких клопотань та заяв не надійшло.

Зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності ОСОБА_6 та уповноваженої особи ТУ ДБР, розташованого у м. Києві.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши наявні матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Положеннями п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України передбачено, що апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення, про що зазначено і в оскаржуваній ухвалі слідчого судді.

Відповідно до ч. 3 ст. 395 КПК України у разі, якщо ухвала слідчого судді постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Згідно з даними, наявними у матеріалах судового провадження, слідчий суддя постановив оскаржувану ухвалуз викликом ОСОБА_6 , яка подала заяву про проведення розгляду скарги за її відсутності.

Копія оскаржуваної ухвали згідно з наявним у матеріалах справи листом, 28 лютого 2024 року направлена ОСОБА_6 , а 29 лютого 2024 року доставлена до електронної скриньки (ас. 19-20).

29 лютого 2024 року ОСОБА_6 через електронний суд подала апеляційну скаргу (ас. 21).

З огляду на те, що на даний час в країні введено воєнний стан, а ОСОБА_6 проживає у м. Одеса, що ускладнює її прибуття до м. Києва внаслідок обстрілів, колегія суддів доходить висновку, що строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді ОСОБА_6 пропущений з поважних причин, а тому підлягає поновленню.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги, то колегія суддів враховує таке.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що 26 січня 2024 року до Шевченківського районного суду м. Києва через електронний суд ОСОБА_6 подана скарга на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесені відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за поданою 10 січня 2024 року заявою (ас. 1-3).

При цьому додатками до скарги зазначені копія заяви ОСОБА_6 від 10 січня 2024 року та копія листа ТУ ДБР, від 18 січня 2024 року з копією конверту (ас. 3).

Однак, копія додатків у матеріалах справи відсутня, як і відсутні посилання на вказані документи в описі матеріалів справи. Також матеріали справи не містять акту уповноважених осіб Шевченківського районного суду м. Києва про відсутність вказаних документів у додатках до поданої скарги.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні скарги, слідчий суддя послався на те, що за своїм змістом скарга, заява не містить фактичних даних на підтвердження того, що заявником було подано повідомлення про злочин, яке містить достатні відомості про реальність конкретної події злочину із зазначенням конкретного часу, місця, способу, інші обставини вчинення злочину в розумінні ст. 11 КК України, відповідно до якої злочином є передбачене Кримінальним Кодексом України суспільно небезпечне винне діяння ( дія чи бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Натомість аналізуючи зміст заяви, слідчий суддя убачає, що заявником наведені відомості про конкретні обставини вчинення як вважає злочинів, при цьому заява зводиться до незгоди з діями осіб та результатами перевірки діяльності приватного виконавця, з якими пов`язує вчинення злочину, без зазначення даних, що підтверджують фактичне існування даних про реальність конкретної події злочинів (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Заява містить формальні твердження про вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 343, ч. 1 ст. 353, ч. 1 ст. 366 КК України.

Таким чином, оскільки відсутні дані, які б достовірно свідчили про наявність події злочину відповідно до ст. 11 КК України, матеріали скарги свідчать про відсутність підстав вважати, що уповноваженою особою ТУ ДБР, розташованого у м. Києві вчинено бездіяльність, у зв`язку з чим слідчий суддя дійшов висновку про необґрунтованість доводів скарги, в задоволенні якої необхідно відмовити.

Проте, за відсутності документів, які зазначені як додатки до скарги та на які посилається слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів позбавлена можливості перевірити законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, як і перевірити доводи апеляційної скарги.

З огляду на те, що необхідність дослідження вказаних документів випливає з даних, встановлених при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, та за відсутності яких суд апеляційної інстанції позбавлений можливості постановити своє рішення, ухвала слідчого судді на підставі п. 2 ч.1 ст. 410, п. 1 ч. 1 ст. 409, п. 6 ч. 1 ст. 410 КПК України підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, у зв`язку з чим подана апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 16 лютого 2024 року, якою скаргу ОСОБА_6 на бездіяльність слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Києві, яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей про кримінальне правопорушення за заявою від 10 січня 2024 року, залишено без задоволення - скасувати, призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4