пр. № 1-кс/317/239/2024
Справа № 317/2149/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 травня 2024 року м. Запоріжжя

Слідчій суддя Запорізького районного суду Запорізької області ОСОБА_1 , за участю секретаря: судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , заявника ОСОБА_5 , розглянувши скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб ВП № 6 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 звернулась до суду із вищевказаною скаргою, в якій просить, згідно вимог ст. 214 КПК України, зобов`язати уповноважених осіб ВП № 6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області внести до ЄРДР відомості про злочин, викладені у її заяві від 04.03.2024 та розпочати досудове розслідування.

В обґрунтування скарги вказала, що 05.03.2024 за засобами поштового зв`язку вона звернулась до Запорізької обласної прокуратури із заявою про вчинення ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, які мають ознаки складу злочинів, передбачених ч. 2 ст. 383 та ч. 1 ст. 384 КК України, у якій просив у порядку ст. 214 КПК України внести відомості до ЄРДР та розпочати досудове розслідування. Однак, відомості до ЄРДР за її заявою внесені не були. Станом на час подання скарги, відомості за її заявою до ЄРДР не внесені, вважає такі дії уповноважених осіб ВП № 6 Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області незаконними, у зв`язку із чим просить скаргу задовольнити.

У судовому засіданні ОСОБА_5 скаргу підтримала, просив її задовольнити з підстав, викладених у ній. Додатково зазначив, що вона має у своєму розпорядженні беззаперечні докази вчинення ОСОБА_7 злочинів передбачених ст.ст. 383, 384 КК України, однак надасть їх лише після внесення відомостей до ЄРДР та після початку розслідування.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні повідомила про те, що в провадженні ВП № 6 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області перебуває кримінальне провадження № 0000026 від 25.01.2024 за заявою ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 357 КК України, про те, що 24.01.2024 невстановлена особа, перебуваючи в АДРЕСА_1 , з салону автомобіля Audi Q5 д.н.з. НОМЕР_1 , викрала документи, які належать ОСОБА_7 . Наразі розслідування вказаного кримінального правопорушення триває, обставин які б свідчили про відсутність події, на яку вказує ОСОБА_7 на теперішній час не встановлено, інших доказів які б вказували на те, що в діях ОСОБА_7 наявний склад кримінальних правопорушень за ст. 383, 384 КК України, у матеріалах заяви ОСОБА_5 не містилось, у зв`язку з чим підстави для внесення відомостей за її заявою відсутні.

Слідчий ОСОБА_8 в судовому засіданні також підтримав доводи прокурора та повідомив, про те, що звернення ОСОБА_5 не містить доказів які б свідчили про наявність в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення за ст.ст. 383, 384 КК України, в зв`язку з чим відомості за її заявою не були внесені до ЄРДР.

Заслухавши пояснення заявника, прокурора та слідчого дослідивши скаргу з доданими до неї матеріали, а також матеріали за зверненням ОСОБА_5 зареєстровані за ЄО № 2556 від 14.03.2024 слідчий суддя доходить до таких висновків.

Як встановлено слідчим суддею, 07.03.2024 ОСОБА_5 звернулась до Запорізької обласної прокуратури із заявою я вкій просила внести відомості до ЄРДР за ст.ст. 383, 384 КК України відносно ОСОБА_6 за умисне завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому, дізнавачу або органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення з корисливих мотивів та введення в оману суд або іншого уповноваженого органу шляхом подання завідомо недостовірних або підроблених доказів. Вказану заяву Запорізькою обласною прокуратурою було передано до Запорізької окружної прокуратури Запорізької області, а Запорізької окружною прокуратурою, за належністю, направлено до ВП № 6 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області для розгляду. 15.04.2024 ВП № 6 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області було надано відповідь ОСОБА_5 про те, що її звернення розглянуто та порушень законодавства не виявлено.

У вказаній заяві, ОСОБА_5 повідомила, що з 04.10 2022 у провадженні Запорізького районного суду Запорізької області перебуває справа № 317/1956/22 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 , та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя.

До переліку спільного майна, яке підлягає поділу за наслідками розгляду справи зокрема входить домоволодіння - садовий будинок АДРЕСА_2 і земельна ділянка площею 0,0886 га, кадастровий номер: 2322183,500:12:001:0024, на якій він розташований.

14.11.2023, при поданні до суду у справі № 317/1956/22 ОСОБА_6 чергових доказів, останній, серед інших документів, подав до суду копію Договору підряду № 01/02/2021 на нібито виконання робіт датованого 01.02.2021 із додатками до нього на 119 аркушах (копії актів виконаних робіт, квитанцій, тощо). Сторонами в даному Договорі значився ОСОБА_6 та ТОВ «АМД-БУДІНВЕС», яке було припинено 02.12.2021 у зв`язку з визнанням його банкротом. Договір та додатки до нього мали підписи вчинені від імені ОСОБА_6 та директора ТОВ «АМД-БУДІНВЕСТ» ОСОБА_9 .

До Договору також були долучені квитанції до прибуткових касових ордерів

Заявниця вважає, що вказаний Договір підряду № 01/02/2021 є підробленим, а тому звернулась в рамках цивільної справи № 317/1956/22 з клопотанням про призначення експертизи давності складання документів. На переконання заявниці ОСОБА_6 розуміючи наслідки, та результати, проведення вказаної експертизи ініціював повідомлення до органів поліції про крадіжку вказаних документів. У зв`язку з чим ОСОБА_5 вважає, що в діях ОСОБА_6 є склад кримінальних правопорушень визначених ст.ст. 383, 384 КК України

Положеннями статті 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні частини 2 статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України, від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Згідно із ч. 1 ст. 24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням (частина 1 статті 1 КК України).

Відповідно до ч. 2 ст. КК України для здійснення цього завдання КК України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.

Кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 11 КК України).

Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання вказаних завдань і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян в орбіту кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів.

Чинним КПК України закріплено спрощену процедуру початку досудового розслідування (без проведення дослідчої перевірки).

Так, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.

Проте така спрощена процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.

Так, до ЄРДР, серед іншого, вносяться відомості про: (1) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; (2) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (п. 4 та 5 ч. 5 ст. 214 КПК України).

Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК України). Вказане узгоджується з позицією, викладеною у згаданому Узагальненні ВССУ № 9-49/0/4-17 від 12 січня 2017 року, за якою КПК дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.

Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що (1) обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або (2) в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.

Такий висновок відповідає і Рішенню Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_10 від 17 червня 2020 року, згідно пункту 5 мотивувальної частини якого зазначено, що встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту.

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив, що якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: (1) розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу (2) не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; (3) порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; (4) використання інструментів статті 214 КПК України не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК України), а також (5) унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК України). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК України.

Таким чином, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

Зі змісту заяви ОСОБА_5 про кримінальне правопорушення вбачається, що остання стверджує про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке полягає у тому, що він умисно завідомо неправдиво повідомив органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення з корисливих мотивів, а також ввів в оману суд шляхом подання завідомо недостовірних або підроблених доказів.

Частиною 1 статті 383 КК України передбачена кримінальна відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду, прокурору, слідчому, дізнавачу або органу досудового розслідування про вчинення кримінального правопорушення.

Частиною 2 вказаної статті, передбачена кримінальна відповідальність за ті самі дії, поєднані з обвинуваченням особи в тяжкому чи особливо тяжкому злочині або із штучним створенням доказів обвинувачення, а також вчинені з корисливих мотивів.

Об`єктом злочину є правосуддя у частині забезпечення процесуального порядку отримання доказів у кримінальній справі.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується лише прямим умислом, бо вказівка закону на завідомо неправдивий характер повідомлення свідчить про усвідомлення винним того, що спрямовані ним на адресу відповідних органів відомості не відповідають дійсності, і його бажання вчинити такі дії. Помилкова думка особи про відповідність відомостей дійсності виключає відповідальність за ст. 383 КК.

Частиною 1 статті 384 КК України передбачена кримінальна відповідальність за Завідомо неправдиве показання свідка, потерпілого, завідомо неправдивий висновок експерта, спеціаліста, складені для надання або надані органу, що здійснює досудове розслідування, виконавче провадження, суду, Вищій раді правосуддя, тимчасовій слідчій чи спеціальній тимчасовій слідчій комісії Верховної Ради України, подання завідомо недостовірних або підроблених доказів, завідомо неправдивий звіт оцінювача про оцінку майна, а також завідомо неправильний переклад, зроблений перекладачем у таких самих випадках.

Частиною 2 вказаної статті, передбачена кримінальна відповідальність за Ті самі дії, поєднані з обвинуваченням у тяжкому чи особливо тяжкому злочині, або зі штучним створенням доказів обвинувачення чи захисту, а також вчинені з корисливих мотивів.

Об`єктивна сторона злочину за ст. 384 КК характеризується активною поведінкою - діями, які виявляються в: а) неправдивих показаннях свідка чи потерпілого; б) неправдивому висновку експерта; в) неправдивому звіті оцінювача про оцінку майна; г) неправильному перекладі, зробленому перекладачем.

Обов`язковою ознакою об`єктивної сторони цього злочину є певна обстановка його вчинення, оскільки передбачені в ст. 384 КК дії мають бути здійснені лише при провадженні дізнання, досудового слідства, судового чи виконавчого провадження або здійсненні розслідування тимчасовою слідчою комісією ВРУ (ст. 89 Конституції України), а звіт оцінювача - тільки при здійсненні виконавчого провадження.

Суб`єкт злочину спеціальний - свідок, потерпілий, експерт, оцінювач майна або перекладач у кримінальному, цивільному, адміністративному провадженні чи при здійсненні виконавчого провадження, які у встановленому законом порядку попереджені про кримінальну відповідальність за вчинення дій, зазначених у ст. 384 КК. Слід ураховувати, що за ст. 384 КК не можуть нести відповідальність: а) підозрюваний, обвинувачений, підсудний, спеціаліст, цивільний позивач та відповідач; б) особи, які давали завідомо неправдиві показання (висновок, переклад, звіт) із такої справи, за якою вони надалі притягнуті до кримінальної відповідальності як обвинувачені; в) співучасники одного злочину за давання завідомо неправдивих показань щодо інших співучасників, навіть якщо кримінальне провадження щодо кожного з них здійснюється окремо.

З викладених ОСОБА_5 у заяві, адресованій Запорізькій обласній прокуратурі, обставин, а також пояснень, які вона надав у судовому засіданні, слідує, що вона упевнена у тому, що повідомлення ОСОБА_6 24.01.2024 про викрадення з належного йому автомобілю документів є неправдивим.

Разом з цим надаючи оцінку доводам заявниці слідчий суддя приходить до висновку про те, що ці доводи є лише її припущенням, оскільки будь-яких доказів, які на переконання судді, мають підтверджувати вказані обставини, до її заяви долучено не було.

Зокрема оцінку діям ОСОБА_6 в рамках цивільної справи № 317/1956/22 має надати суд у остаточному рішення, а що стосується кримінального провадження № 0000026 від 25.01.2024 то в цьому випадку саме орган досудового розслідування має констатувати про відсутність події кримінального правопорушення та винести відповідну постанову про закриття кримінального провадження.

Інших доказів вчиненням ОСОБА_6 кримінальних правопорушень за ст.ст. 383, 384 КК України, про існування яких повідомляла заявниці в судовому засіданні, матеріали справи не містять.

Таким чином, заява ОСОБА_5 містить лише думку та твердження заявниці про вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення. Отже, подана 07.03.2024 до Запорізької обласної прокуратури ОСОБА_5 заява не може вважатись заявою про вчинення кримінального правопорушення, а тому відсутні підстави для внесення відомостей за цією заявою до ЄРДР.

Враховуючи, що скарга ОСОБА_5 містить виключно її власні міркування та припущення щодо вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 , та не містить об`єктивних даних про вчинення вказаною особою кримінального правопорушення, то дії посадових осіб ВП № 6 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань не суперечать вимогам ст. 214 КПК України, у зв`язку з чим слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення скарги, а відтак доходить до висновку, що скаргу ОСОБА_5 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 214, 303, 306-307, 309, 372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_5 на бездіяльність уповноважених осіб ВП № 6 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР залишити без задоволення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1