Справа № 739/1335/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/505/24
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

29 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відеоконференцій з ДУ «Новгород-Сіверська УВП №31» та Семенівським районним судом Чернігівської області, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ст. 368, ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Печенюги Новгород-Сіверського району Чернігівської області, громадянину України, з середньою освітою, не одруженому, не працюючому, зареєстрованому та проживаючому по АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимому,продовжений строк тримання під вартою до 16 червня 2024 року включно.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції вказав на те, що розгляд кримінального провадження не завершений, а підстав для скасування запобіжного заходу або заміни його на більш м`який суд не встановив, ризики, які були враховані під час обрання запобіжного заходу на даний час не зникли, не зменшилися та продовжують існувати.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати, як неналежну та необґрунтовану, постановити нове судове рішення, яким обрати йому більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем реєстрації та проживання, що буде достатнім для забезпечення завдань у кримінальному провадженні та його процесуальної поведінки.

Вказує на те, що висновок суду про обґрунтованість підозри, не відповідає дійсності, він як під час досудового слідства, так і на даний час, своєї вини не визнає, а доказів його причетності до вчинення інкримінованих злочинів стороною обвинувачення не надано. Ризики, на які вказав прокурор та з якими погодився суд, були просто перераховані судом, але докази на їх підтвердження не досліджувались. Фактично, прокурором не було доведено існування зазначених у клопотанні ризиків, а його тримання під вартою обумовлене лише тим, що раніше він притягувався до кримінальної відповідальності.

Потерпілі та свідки вже допитані в судовому засіданні, а тому ризик можливості впливу на них вже перестав існувати, що залишилось поза увагою суду. Безпідставним є твердження прокурора про те, що він скоюватиме нові злочини, адже доказів його намірів на вчинення нових кримінальних правопорушень не надано.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, звернув увагу на тяжкість обвинувачення, характер діянь у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , наслідки, які наступили від цих діянь, що унеможливлює обрання більш м`якого запобіжного заходу, як про це просить сторона захисту, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу. Проте, це не означає, що прокурор і суд дублюють повністю положення процесуального закону, які застосовуються під час досудового розслідування, враховуються особливості судового розгляду кримінального провадження.

Поняття «обґрунтованість підозри» включає існування фактів чи інформації, які надають підстави суду вважати, що підозрювана особа ймовірно вчинила правопорушення, та оголошення підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

У той же час, на стадії судового розгляду, при вирішенні питання щодо продовження строку раніше обраного запобіжного заходу, кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення «поза розумним сумнівом», як помилково вважає обвинувачений. Ці питання є предметом самого судового розгляду під час якого усім наданим доказам має бути надана правова оцінка.

Питання обґрунтованості обвинувачення, надання оцінки наданим стороною обвинувачення чи захисту доказів, не може бути предметом апеляційної перевірки при вирішенні питання при продовженні строків тримання під вартою, як намагається домогтися ОСОБА_6 .

Згідно з обвинувальним актом, ОСОБА_6 обвинувачується в незаконному проникненні до житла особи, в примушуванні потерпілого до давання завідомо неправдивих показань та в умисному протиправному заподіянні смерті потерпілому ОСОБА_9 , тобто у вчиненні ряду умисних злочинів, із застосуванням насильства до потерпілих, один з яких є особливо тяжким, за який передбачене покарання до 15 років позбавлення волі.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно врахував, що кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, на час розгляду клопотання прокурора триває судовий розгляд, не всі докази сторони обвинувачення та сторони захисту досліджені, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання ризик можливості ОСОБА_6 ухилитися від суду, є достатньо обґрунтованим.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що окрім іншого ОСОБА_6 обвинувачується в тому, що примушував потерпілу в іншому кримінальному провадженні, в якому він притягувався до відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, до дачі неправдивих показань, що свідчить не тільки про існування ризику можливого тиску з боку обвинуваченого на потерпілих та свідків у цьому провадженні, а й підвищує ризик можливого вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до пункту 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, якщо цього вимагає суспільний інтерес.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 обвинувачується в тому числі й у скоєнні особливо тяжкого кримінального правопорушення, наслідком якого стала смерть людини, отже, саме цим виправдовується відповідний відступ, коли інтереси суспільства переважають над правами і свободами окремого громадянина, задля зменшення можливості обвинуваченого вчинити інше кримінальне правопорушення та довести, що за кримінально карні діяння особа може понести справедливе покарання.

Той факт, що потерпілі та свідки надали свої показання в судовому засіданні, з урахуванням характеру обвинувачення та обставин вчинення кримінальних правопорушень, не виключають можливість здійснення тиску на цих осіб з боку обвинуваченого, цей ризик залишається на тому ж рівні, на якому був встановлений при обранні ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Судовий розгляд не завершений, не досліджені докази, як сторони обвинувачення, так і сторони захисту. Саме після дослідження всіх обставин та доказів у кримінальному провадженні може бути вирішене питання щодо обґрунтованості та допустимості доказів кожної зі сторін у кримінальному провадженні, надано їм оцінку та прийняте рішення про обставини, які вони доводять чи навпаки спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України, при продовженні строку тримання під вартою суд враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Усі наведені стороною захисту обставини були враховані судом, але вони не спростовують тих встановлених обставин та даних про особу обвинуваченого, які ставлять під сумнів виконання ОСОБА_6 всіх покладених на нього процесуальних обов`язків при обранні більш м`якого запобіжного заходу.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Семенівського районного суду Чернігівської області від 15 квітня 2024 року, якою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 162, ст. 368, ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_6 був продовжений строк тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12