Провадження № 1-кс/554/3064/2024
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2024 року м. Полтава

Слідчий суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві старшого слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Полтавській області підполковника юстиції ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні за №0000183 від 31 липня 2023 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України,

в с т а н о в и в:

До провадження слідчого судді надійшло вищезазначене клопотання про накладення арешту на майно, зокрема транспортний засіб марки ЗИЛ 131, номерний знак НОМЕР_1 , 1980 року випуску, колір зелений, шасі № НОМЕР_2 , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 , дата реєстрації 20 червня 2003 року належить ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання слідчим було зазначено, що слідчим відділом УСБУ в Полтавській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000183 від 31 липня 2023 року, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1.

ОСОБА_4 11 листопада 2020 року через пропускний пункт Гоптівка Дергачівського району Харківської області на транспортному засобі з номерними знаками НОМЕР_4 виїхав з території України до території рф. З громадянства України ОСОБА_4 не виходив, відповідні заяви про це не подавав.

При цьому, ОСОБА_4 , як громадянин України, свідомо порушуючи свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, діючи в період збройного конфлікту, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи характер своїх злочинних дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки таких дій та бажаючи їх настання, вирішив взяти участь у бойових діях на боці ворога (країни-агресора) - рф, з метою нанесення шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Так, з метою реалізації свого злочинного наміру, не пізніше грудня 2022 року ОСОБА_4 добровільно вступив до добровольчого формування у складі БАРС-14 на посаду стрільця. Окрім цього, ОСОБА_4 , перебуваючи в за місцем несення служби у добровольчому батальйоні, отримав військове речове майно, зброю - АК-12, магазини та боєприпаси, аптечку, обрав собі позивний «Фома». Перебуваючи у невстановленому місці тимчасово окупованої території Донецької області, у споруджених окопах і бліндажах, виконував завдання з несення караульної служби та утримання оборонних позицій. При цьому, ОСОБА_4 відкрито носив при собі вогнепальну зброю, був одягнений у військову польову камуфльовану форму зразка зс рф із розпізнавальними знаками у вигляді пов`язки білого та червоного кольорів.

ОСОБА_4 , діючи на боці ворога - держави-агресора рф, у складі збройного добровольчого формування БАРС-14, на тимчасово окупованій території Донецької області вчиняв наступні дії: здійснював окупацію та охорону захоплених територій України; виконував вказівки та накази командирів з числа військовослужбовців збройних сил рф, які за званням чи посадою вище; облаштовував та укріплював блокпости, здійснював інженерно-технічне облаштування позицій; під час несення служби у військовій польовій камуфльованій формі зразка зс рф із закріпленими розпізнавальними знаками, відкрито носив при собі вогнепальну зброю; здійснював евакуацію поранених та тіл загиблих військовослужбовців зс рф; брав активну участь у візуальному спостереженні за повітряним та наземним простором з метою виявлення та знешкодження сил і засобів Збройних сил України з наявної в нього автоматичної зброї, а також здійснення доповіді до командного пункту про обстановку на закріпленій ділянці фронту, та інші незаконні дії на боці рф.

Надалі, точну дату встановити не виявилося можливим, але не пізніше 04 жовтня 2023 року, ОСОБА_4 припинив службу у складі добровольчого формування у складі БАРС-14.

Тобто, у період часу з грудня 2022 року до жовтня 2023 року громадянин України ОСОБА_4 , перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області, діючи умисно у збройному формуванні держави-агресора - добровольчому формуванні у складі ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлюючи, що діє в умовах збройного конфлікту та введеного на території України воєнного стану, триваючої відкритої повномасштабної військової агресії РФ проти України, здійснення її збройними силами інтенсивних ракетно-бомбових ударів та артилерійських обстрілів по військовим та цивільним об`єктам на всій території України, окупації її територій, брав активну участь у військовій агресії проти України, тим самим вчинив державну зраду в формі переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненого в умовах воєнного стану, та діяв на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України.

Крім того, під час досудового розслідування встановлено, що громадянин України ОСОБА_4 у період не пізніше грудня 2022 року та не пізніше 04 жовтня 2023 року, перебуваючи на території Донецької області, брав добровільну участь в збройному формуванні держави-агресора, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 7 ст. 111-1 КК України, при наступних обставинах.

27 лютого 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України особливо тяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад двадцять п`ять тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, позбавлення волі на строк понад десять років або довічного позбавлення волі. Ч. 2 ст. 111 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна. Ч. 7 ст. 111-1 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої. Таким чином, санкція ч. 2 ст. 111 КК України містить додаткове покарання у вигляді конфіскації майна, а санкція ч. 7 ст. 111-1 КК України містить додаткове покарання у вигляді конфіскації майна або без такої.

З урахуванням викладеного, в органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на майно ОСОБА_4 , з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, запобігання можливості його приховування та відчуження, як це передбачено ст.170 КПК України.

У судове засідання слідчий ОСОБА_3 не з`явився, надіслав до суду заяву про розгляду клопотання без його участі.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, у зв`язку з неприбуттям в судове засідання всіх осіб, які беруть у ньому участь, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням накладення арешту на майно є запобігання можливості його приховування та відчуження. Метою накладення арешту на майно підозрюваного є забезпечення конфіскації майна як виду покарання. Підставою для арешту майна є наявність достатніх підстав вважати, що суд може призначити покарання у вигляді конфіскації майна.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст.131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до п. п. 1, 2, 5 і 6 ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Аналізуючи матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим доведено, що існують підстави вважати, що суд, у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна, а тому майно підозрюваного ОСОБА_4 , зокрема транспортний засіб марки ЗИЛ 131, номерний знак НОМЕР_1 , 1980 року випуску, колір зелений, шасі № НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію серії НОМЕР_3 , дата реєстрації 20 червня 2003 року, підлягає арешту.

Вказане майно підлягає арешту, так як не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, призведе до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна, що в подальшому перешкодить кримінальному провадженню.

На виконання вимог ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий довів необхідність арешту майна, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України.

На підставі викладеного, зважаючи на принципи розумності та співмірності обмеження права власності, завдання кримінального провадження, наслідки арешту майна, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав для арешту майна.

Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170 173, 372 КПК України, слідчий суддя,

у х в а л и в:

Клопотання слідчого задовольнити.

Накласти арешт на транспортний засіб марки ЗИЛ 131, номерний знак НОМЕР_1 , 1980 року випуску, колір зелений, шасі № НОМЕР_2 , що відповідно до свідоцтва про реєстрацію серії НОМЕР_3 , дата реєстрації 20 червня 2003 року належить ОСОБА_4 з позбавленням права відчуження, розпорядження та користування на майно до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_5