ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 червня 2024 року

м. Київ

Справа № 345/4/23

Провадження № 51 - 543 км 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника засудженого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7

в режимі відеоконференції,

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000594 від 29 листопада 2022 року, щодо

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2018 року за ст. 185 ч. 3 КК України до покарання у виді позбавлення волі на 3 роки 6 місяців,

за ст. 185 ч. 4 КК України,

за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2023 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_6 .

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2023 року ОСОБА_6 засуджено за ст. 185 ч. 4 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

До набрання вироком законної сили обвинуваченому ОСОБА_6 залишено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 указано обраховувати з 14 грудня 2022 року.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 , діючи в умовах воєнного стану, що введений на всій території України Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року та продовжений Указом Президента України, будучи раніше судимим за вчинення корисливих злочинів, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив новий корисливий злочин. 11 серпня 2022 року о 12 годині 10 хвилин ОСОБА_6 за попередньою змовою із особою, матеріали кримінального провадження за підозрою якої виділені в окреме провадження, прийшли до домогосподарства АДРЕСА_2 , яке огороджене металевим парканом (сіткою), де останній за допомогою фізичної сили переліз через паркан, проникнувши на територію сховища, а ОСОБА_6 залишився на вулиці перед огорожею з метою отримання викрадених речей через паркан і сповіщення особи, матеріали кримінального провадження за підозрою якої виділені в окреме провадження, про можливе виявлення їх злочинних дій сторонніми особами.

Після чого ОСОБА_6 разом з особою, матеріали кримінального провадження за підозрою якої виділені в окреме провадження, викрали з території вказаного домоволодіння автомобільний диск моделі «Smart fortwo v001 диск алюмінієвий 15» вартістю 1 238 грн, кожух щеплення коробки передач до двигуна від автомобіля марки «Peugeot 405» вартістю 650 грн та покинули місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та прокурора залишено без задоволення, а вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок та ухвалу щодо ОСОБА_6 і призначити новий розгляд в суді першої інстанції. Не погоджується зі встановленими судами обох інстанцій фактичними обставинами кримінального провадження та заперечує висновки судів про те, що вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України, доведена в судовому засіданні поза розумним сумнівом. Посилаючись на позицію об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду викладену в постанові від 25 листопада 2019 року (провадження № 51-10433 кмо 18, справа № 420/1667/18), вважає, що судами не дотримано вимог ст. 242 ч. 2 п. 6 КПК України та в порушення ст. 91 ч. 1 п. 3 КПК України не визначено розмір завданої шкоди, заподіяної викраденням кожуха щеплення коробки передач до двигуна автомобіля марки «Peugeot 405», шляхом призначення експертизи для визначення його вартості. Також указує на порушення вимог ст. 23 КПК України при оцінці наявних в матеріалах кримінального провадження копій письмових доказів, їх неналежне завірення і виділення в порядку ст. 217 ч. 3 КПК України та безпідставне врахування їх при обґрунтуванні вироку суду першої інстанції, оскільки підстав, передбачених ст. 99 ч. 5 КПК України, для їх дослідження під час судового розгляду встановлено не було. Крім того, вказує на порушення вимог ст. 90 КПК України при врахуванні вироку Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2022 року щодо ОСОБА_9 та посилання на нього у вироку судом першої інстанції для обґрунтування доведеності вини ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні. Наголошує на порушенні вимог ст. 290 КПК України через невідкриття стороні захисту речових доказів, які використовувались при проведенні експертиз, а тому висновки цих експертиз не могли бути визнані належними доказами вини ОСОБА_6 . Уважає, що вирок та ухвала не відповідають вимогам ст. 370 КПК України, а ухвала також і вимогам ст. 419 КПК України, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Заперечень на касаційну скаргу захисника від учасників судового провадження не надходило.

Позиції учасників судового провадження

Захисник в судовому засіданні вважав касаційну скаргу обґрунтованою та просив її задовольнити.

Прокурор в судовому засіданні вважала касаційну скаргу необґрунтованою і просила залишити її без задоволення.

Мотиви Суду

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України та на які є посилання в касаційній скарзі захисника, не є відповідно до вимог ст. 438 ч. 1 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.

Відповідно до ст. 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок. Касаційний суд при перевірці матеріалів кримінального провадження встановив, що суди дотримались вимог зазначеного закону.

Висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні таємного викрадення чужого майна (крадіжка) повторно, з проникненням в сховище, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, тобто кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України, відповідає встановленим обставинам та підтверджується безпосередньо дослідженими і оціненими доказами.

Вирішуючи питання щодо доведеності вини ОСОБА_6 за пред`явленим йому обвинуваченням суд першої інстанції безпосередньо дослідив та дав оцінку усім доказам у кримінальному провадженні, врахував позицію та версію сторони захисту щодо обставин подій за участю ОСОБА_6 , навівши мотиви з яких визнав їх версію розвитку подій необґрунтованою, і на підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення у вироку обґрунтовано послався на такі докази.

В судовому засіданні суду першої інстанції був допитаний потерпілий ОСОБА_10 , який пояснив, що 11 серпня 2022 року з території його домогосподарства було викрадено автомобільний легкосплавний диск та кожух щеплення коробки передач, після чого він звернувся до сусіда ОСОБА_11 та попросив надати йому відеозапис з камери відеоспостереження за 11 серпня 2022 року. Після перегляду відеозапису він побачив як два чоловіки, один з яких був ОСОБА_6 , здійснили крадіжку його речей.

Свідок ОСОБА_11 підтвердив суду повідомлені потерпілим ОСОБА_10 обставини, за яких було здійснено перегляд відеозапису з камери відеоспостереження, на якому було видно як 11 серпня 2022 року двоє чоловіків здійснили крадіжку майна з території домогосподарства ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_12 підтвердила показання потерпілого та повідомила суду, що проживає по АДРЕСА_3 , де 11 серпня 2022 року приблизно о 12 годині 10 хвилин вона вийшла надвір і побачила біля будинку № 14 двох чоловіків, один з яких передавав іншому з території вказаного домогосподарства автомобільний диск. В подальшому її було залучено до перегляду диску із відеозаписом з відеокамери за 11 серпня 2022 року, після чого вона впізнала на записі двох чоловіків, яких бачила напередодні.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні вказав на обставини, за яких він 11 серпня 2022 року, перебуваючи неподалік ВПУ № 7 в м. Калуш, придбав у двох чоловіків, одним з яких був ОСОБА_6 , автомобільний диск сірого кольору та кожух щеплення від коробки передач за 300 грн, при цьому йому не було відомо про походження цих речей.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 зазначив, що будучи оперативним уповноваженим сектору кримінальної поліції Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області, його було залучено до проведення огляду диску із відеозаписом з відеокамери, що встановлена на фасаді будинку по АДРЕСА_4 за 11 серпня 2022 року, під час якого ним встановлено, що один з чоловіків, які вчинили крадіжку майна ОСОБА_10 , є ОСОБА_6 .

Доводи касаційної скарги засудженого про те, що вартість викраденого майна не встановлена та розмір завданої кримінальним правопорушенням шкоди потерпілому ОСОБА_10 не визначений відповідно до вимог кримінального процесуального закону, є безпідставними і не відповідають матеріалам кримінального провадження.

У кримінальному провадженні підлягають доказуванню, у тому числі, вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат (ст. 91 ч. 1 п. 3 КПК України).

Встановлення вартості викраденого майна набуває особливого значення для доведення поза розумним сумнівом винуватості особи в вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 КК України, оскільки крадіжка є злочином із матеріальним складом.

При розгляді кримінального провадження суд зобов`язаний на основі всебічного, повного й об`єктивного дослідження обставин справи з`ясувати характер і розмір матеріальної шкоди, заподіяної злочином, наявність причинного зв`язку між вчиненим і шкодою, що настала, роль і ступінь участі кожного з підсудних в її

заподіянні, а також чи відшкодовано її повністю або частково до судового розгляду справи і у вироку дати належну оцінку зазначеним обставинам.

Згідно зі ст. 242 ч. 2 п. 6 КПК України слідчий або прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді для проведення експертизи щодо визначення розміру матеріальних збитків, шкоди немайнового характеру, шкоди довкіллю, заподіяної кримінальним правопорушенням.

Відповідно до висновку про застосування норми права, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 листопада 2019 року в справі № 420/1667/18, імперативність ст. 242 ч. 2 п. 6 КПК України у редакції Закону від 13 травня 2014 року № 1261-VII щодо призначення експертизи у кожному кримінальному провадженні для визначення розміру збитків, завданих кримінальним правопорушенням, має обмежений характер, оскільки не стосується тих випадків, коли предметом злочину є гроші або інші цінні папери, що мають грошовий еквівалент, а також коли розмір матеріальних збитків, шкоди, заподіяних кримінальним правопорушенням, можливо достовірно встановити без спеціальних знань, а достатньо загальновідомих та загальнодоступних знань, проведення простих арифметичних розрахунків для оцінки даних, отриманих за допомогою інших, крім експертизи, джерел доказування.

Із вироку та формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, вбачається, що ОСОБА_6 разом з іншою особою вчинив крадіжку автомобільного диску моделі «Smart fortwo v001 диск алюмінієвий 15» вартістю 1 238 грн та кожуха щеплення коробки передач до двигуна від автомобіля марки «Peugeot 405» вартістю 650 грн.

На підтвердження вартості викраденого автомобільного диску суд у вироку обґрунтовано послався висновок експерта № СЕ-19/109-22/9019-АВ від 26.09.2022, згідно якого ринкова вартість легкосплавного диску моделі «Smart fortwo v001», розміром R15 станом на 11 серпня 2022 року становила 1 238 грн. (а.с. 58-59, т. 1)

Вартість кожуха щеплення коробки передач до двигуна від автомобіля марки «Peugeot 405» визначена судом на підставі довідки виданої ФОП ОСОБА_15 про те, що станом на 11 серпня 2022 року вартість кожуху щеплення коробки передач до двигуна від автомобіля марки «Peugeot 405» становила 650 грн. (а.с. 60, 61, т. 1).

Судова товарознавча експертиза викраденого у ОСОБА_10 кожуху щеплення коробки передач до двигуна від автомобіля марки «Peugeot 405» не проводилась, його вартість судом встановлена на підставі зазначеної довідки. У даному випадку кримінальний процесуальний закон не вимагає обов`язкового проведення товарознавчої експертизи. Така позиція відповідає висновку про застосування норми права, сформульованому в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 листопада 2019 року в справі № 420/1667/18, а тому доводи касаційної скарги в цій частині є безпідставними.

Крім того, суд першої інстанції посилався на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13.12.2022 щодо ОСОБА_9 , який набрав законної сили та яким встановлено обставини, за яких ОСОБА_9 11 серпня 2022 року разом зі своїм знайомим вчинив крадіжку автомобільного диску моделі «Smart fortwo v001 диск алюмінієвий 15» та кожуха щеплення коробки передач до двигуна від автомобіля марки «Peugeot 405» з домогосподарства потерпілого ОСОБА_10 . Встановлені вироком щодо ОСОБА_9 обставини судом першої інстанції у провадженні щодо ОСОБА_6 не використовувалися як преюдиційні, а були враховані в сукупності з іншими наявними доказами його вини у вчиненні злочину, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України. Отже, доводи касаційної скарги засудженого щодо порушень вимог ст. 90 КПК України є безпідставними.

На підтвердження винуватості ОСОБА_6 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення суд першої інстанції у вироку також послався на інші докази у кримінальному провадженні, а саме: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13.08.2022; протокол огляду місця події від 13.08.2022 - території домоволодіння АДРЕСА_2 з фототаблицями до нього; протокол огляду речей від 17.08.2022 - автомобільного диску моделі «Smart fortwo v001 диск алюмінієвий 15», який надав для огляду потерпілий ОСОБА_10 та який є аналогічним до диску, що 11.08.2022 викрадено з його домоволодіння; протокол додаткового огляду відеозаписів від 13.10.2022, яким зафіксовано як 11.08.2022 ОСОБА_6 з іншою особою йдуть по вул. Братів Фільчинських, а згодом повертаються вже з викраденим майном; протокол огляду відеозаписів від 18.08.2022; протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.10.2022 та від 19.10.2022 з додатками, відповідно до яких свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 впізнали та вказали на ОСОБА_6 як на особу, яка разом з іншим чоловіком вчинила крадіжку майна з території домоволодіння за адресою: АДРЕСА_2 .

Суд першої інстанції відмовив у допиті як свідка ОСОБА_9 , оскільки він є засудженим в іншому кримінальному провадженні щодо одних і тих же обставин, у яких обвинувачувався ОСОБА_6 , і відмовився надавати показання як свідок у цьому кримінальному провадженні, а тому доводи касаційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Безпідставними є доводи касаційної скарги про те, що суд першої інстанції порушив вимоги процесуального закону та врахував при ухваленні вироку копії, а не оригінали письмових доказів з огляду на таке.

Частиною першою статті 93 КПК України передбачено, що збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 217 ч. 3 КПК України у разі необхідності матеріали досудового розслідування щодо одного або кількох кримінальних правопорушень можуть бути виділені в окреме провадження, якщо одна особа підозрюється у вчиненні кількох кримінальних правопорушень або дві чи більше особи підозрюються у вчиненні одного чи більше кримінальних правопорушень.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, постановою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Калуської окружної прокуратури ОСОБА_16 від 29 листопада 2022 року було виділено з матеріалів досудового розслідування, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0000351 від 13 серпня 2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України, в окреме провадження матеріали досудового розслідування, що стосуються вчинення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , кримінального правопорушення, передбаченого ст. 185 ч. 4 КК України, згідно опису виділених матеріалів. Відповідно до цієї постанови слідчим СВ Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_17 було складено та завірено належним чином 57 копій цих матеріалів, про які зазначено в описі до цієї постанови (а.п. 47-49, т. 1). Під час судового розгляду ні ОСОБА_6 , ні його захисник не заперечували проти достовірності даних, наявних у цих письмових доказах та вони не просили досліджувати оригінали будь-якого з цих доказів.

В судовому засіданні не було здобуто, а стороною захисту не надано жодних інших даних, які б спростували покази потерпілого та свідків і відповідно вказували б на інші обставини події, за яких було вчинено вказану крадіжку майна, аніж зазначено в обвинувальному акті. З цих підстав суд першої інстанції відхилив версію обвинуваченого ОСОБА_6 про його непричетність до крадіжки з домоволодіння потерпілого ОСОБА_10 як таку, що суперечить сукупності доказів у кримінальному провадженні.

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_6 зазначеного кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ст. 185 ч. 4 КК України. При цьому всім наявним доказам, суд відповідно до вимог КПК України дав оцінку з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Доводи касаційної скарги щодо порушення вимог ст. 290 КПК України при ознайомленні обвинуваченого та захисника з матеріалами досудового розслідування є безпідставними, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявна інформація про те, що 28 грудня 2022 року стороною обвинувачення було здійснено відкриття матеріалів кримінального провадження, а 29 грудня 2022 року в період часу з 09 по 10 годину сторону захисту ознайомлено з цими матеріалами. За результатом такого ознайомлення ОСОБА_6 та його захисник 29 грудня 2022 року своїми підписами засвідчили розписки про те, що ними відповідно до ст. 293 КПК України отримано копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування. Будь-яких заяв чи зауважень щодо ознайомлення з матеріалами досудового розслідування вони не подавали. Не заперечувала сторона захисту цих обставин і під час судового розгляду зазначеного кримінального провадження щодо ОСОБА_6 .

Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями

368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених

у статтях 2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок місцевого суду, належним чином перевірив викладені в ній доводи про незаконність його засудження та недоведеність його винуватості, неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, визнав їх безпідставними, мотивував своє рішення та зазначив підстави, з яких апеляційну скаргу обвинуваченого визнано необґрунтованою. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

При цьому апеляційний суд не встановив підстав для допиту як свідка ОСОБА_9 , відмовивши у задоволенні відповідного клопотання ОСОБА_6 , навівши в ухвалі мотиви свого рішення. Апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_9 є засудженим за крадіжку щодо обставин, в яких обвинувачується ОСОБА_6 , іншим вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 13 грудня 2022 року, який набрав законної сили. За цим вироком ОСОБА_9 підтвердив, що 11 серпня 2022 року він зі своїм знайомимвчинив крадіжку речей з домогосподарства потерпілого ОСОБА_10 .

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні і оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків судів про доведеність вини

ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ст. 185 ч. 4 КК України, та правильність кваліфікації його дій.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суди нижчих інстанцій дотрималися вимог статей 10, 22 КПК України та врахували практику Європейського суду з прав людини, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуто у відповідності до вимог КПК України.

Частина 2 ст. 17 КПК України передбачає, що винуватість особи має бути доведена поза розумним сумнівом. На переконання колегії суддів, у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 цей стандарт доведення винуватості цілком дотримано. Адже за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що були дослідженні в суді, можливо дійти висновку про те, що встановлена під час судового розгляду сукупність обставин, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка була предметом судового розгляду, крім того, що кримінальне правопорушення вчинене і засуджений є винним у його вчинені.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, не виявлено.

Покарання, призначене ОСОБА_6 , за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, воно відповідає вимогам статей 50, 65 КК України.

За таких обставин, колегія суддів підстав для задоволення касаційної скарги захисника, скасування судових рішень щодо ОСОБА_6 і призначення нового розгляду в суді першої інстанції не знаходить.

Керуючись статтями 436, 438 КПК України, Верховний Суд

ухвалив:

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12 квітня 2023 року та ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - без задоволення.

Постанова Верховного Суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3