Справа № 333/5300/22
Провадження № 1-кп/333/208/24
УХВАЛА

17 червня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , розглянувши клопотання захисника про повернення обвинуваченому на відповідальне зберігання автомобіля у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжі перебуває кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , за обвинуваченням його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

У судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_6 заявив клопотання про повернення ОСОБА_5 на відповідальне зберігання з можливістю користування автомобіль «ЗАЗ-110247», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , обґрунтовуючи його таким.

02.09.2022 року ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя було задоволено клопотання слідчого і накладено арешт на вказаний автомобіль, яким на відповідних правових підставах користувався ОСОБА_5 . Згідно рішення суду метою накладення арешту на вилучене майно було обумовлено необхідністю збереження речового доказу.

На теперішній час мета накладення арешту на майно досягнута, автомобіль був оглянутий та з ними проведені усі необхідні експертні дослідження. Подальша необхідність у зберіганні майна обвинуваченого в правоохоронних органах, відсутня.

У ОСОБА_5 на сьогодні існує критична необхідність в користуванні автомобілем «ЗАЗ-110247» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який вже майже два роки знаходиться під арештом і перебуває на спеціальном майданчику в органах поліції, так як обвинувачений є внутрішньо переміщеною особою у зв`язку із збройною агресією країни окупанта проти України, має на утриманні малолітню дитину, яка потребує посиленого медичного догляду. Також, його дружина перебуває на восьмому місяці вагітності і також потребує частих поїздок до лікарні. Крім того, ОСОБА_5 має можливість забезпечити належне збереження речового доказу і в разі потреби зобов`язується надавати його стороні обвинувачення та суду за першою вимогою.

Сторона захисту вважає, що неповернення вилученого майна порушує його право на мирне володіння цим майном.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у ньому. Додатково пояснив, що на цей час у його сім`ї відсутні транспортні засоби, які б могли бути ним використані.

Прокурор та представник потерпілого заперечували проти задоволення клопотання ОСОБА_6 , зазначивши, що в даному випадку судовий розгляд кримінального провадження триває вже тривалий час. Дійсно під час досудового розслідування було проведено експертне дослідження автомобіля обвинуваченого і на цей час не виникає питань щодо проведення повторної або додаткової експертизи. Водночас, у разі повернення обвинуваченому вилученого автомобіля, останній його відремонтує для того, щоб користуватися і якщо постане питання щодо призначення повторного (додаткового) експертного дослідження цього автомобіля, то технічно це зробити вже буде неможливо. Тому, прохали суд відмовити у задоволенні вказаного клопотання та вирішити долю автомобіля вже під час остаточного рішення у справі.

Суд, вислухавши думки сторін, вивчивши матеріали кримінального провадження, вважає, що клопотання захисника ОСОБА_6 підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Згідно абз.2 ч.1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Судом встановлено, що під час досудового розслідування по даному кримінальному провадженню 30.08.2022 року слідчим було проведено огляд місця дорожньо-транспортної пригоди, під час якого було вилучено автомобіль «ЗАЗ-110247», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_7 .

Постановою слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_8 від 30.08.2022 року вказаний автомобіль було визнано речовим доказом та прийнято рішення про зберігання автомобіля на території спеціального майданчика вилучених транспортних засобів Запорізького РУП, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_9 від 02.09.2022 року на вилучений автомобіль «ЗАЗ-110247», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 накладено арешт. При цьому, користувач майна обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник не були присутніми при розгляді питання слідчим суддею про арешт майна.

Суд вже розглядав аналогічне клопотання сторони захисту.

Так, 06.01.2023 року до канцелярії суду надійшло клопотання захисника ОСОБА_10 щодо скасування арешту на автомобіль «ЗАЗ-110247», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Ухвалою суду від 16.01.2023 року було відмовлено у задоволенні клопотання захисника, враховуючи, що на той час судовий розгляд по даному кримінальному провадженню не було завершено, а 07.12.2022 року захисником ОСОБА_10 до суду подано клопотання про призначення автотехнічної експертизи, яке по суті не розглянуто судом, враховуючи порядок дослідження доказів.

На цей час по кримінальному провадженню судовий розгляд майже завершено (лише залишилося вирішити клопотання сторони захисту, яке не пов`язане із оглядом (дослідженням) автомобіля обвинуваченого).

Експертне дослідження, про яке зазначалося в ухвалі суду від 16.01.2023 року, було проведено і воно не стосувалося безпосередньо технічного стану автомобіля, яким під час події керував обвинувачений.

Крім того, після проведення судової інженерно-транспортної експертизи щодо технічного стану автомобіля «ЗАЗ-110247», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , сторони не надавали клопотань про проведення повторної (додаткової) експертизи, не висловлювали сумніви щодо правильності проведених експертних досліджень. У судовому засідання вказаний висновок експерта був досліджений (№СЕ-19/108-22/11827-ІТ від 05.10.2022 року), з якого вбачається, що експерт ретельно дослідив технічний стан зазначеного автомобіля та зафіксував його стан відповідним чином (здійснив фотознімки).

Згідно з положеннями ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Аналогічні принципи закріплені і у законодавстві України. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до практики ЄСПЛ з питання утримання майна, яка знайшла своє відображення у справі «AKSHIN GARAYEV v. AZERBAIJAN» від 02.02.2023 року (заява №30352/11), тривале утримання майна як речового доказу у кримінальному провадженні покладає на його власника надмірний тягар. У цій справі ЄСПЛ зазначив, що оскільки утримання майна заявника як доказу є заходом, який тимчасово обмежує користування та розпорядження майном, цей захід має бути передбачений національним законодавством, переслідувати законну мету та бути їй пропорційним. Водночас також повинно існувати розумне співвідношення пропорційності між засобами, що застосовуються, і метою, яку прагнуть досягти будь-які заходи, що застосовуються державою, в тому числі заходи, спрямовані на контроль за використанням майна приватної особи. Ця вимога виражається в понятті «справедливого балансу», який повинен бути досягнутий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав особи. Для того, щоб визначити пропорційність відповідного заходу, необхідно враховувати його тривалість, а також його необхідність з огляду на хід кримінального провадження, наслідки його застосування для відповідної особи та рішення, прийняті органами влади у зв`язку з цим.

В даному випадку суд констатує тривалість арешту, накладеного на автомобіль «ЗАЗ-110247», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що складає 1 рік 10 місяців.

Крім того, на думку суду на цей час відпала мета арешту, яка існувала на момент його накладення на цей транспортний засіб (збереження речового доказу), так як у кримінальному провадженні проведені усі можливі експертизи, що стосуються технічного стану транспортного засобу і на цей час майже завершено судовий розгляд.

Накладений арешт має негативні наслідки для обвинуваченого: ОСОБА_5 не може ним користуватися, для забезпечення себе та своєї сім`ї належним рівнем життя. Так, обвинувачений разом із сім`єю переїхали із м.Маріуполь після військової агресії російських військ у 2022 році; на утриманні у останнього знаходиться малолітня ОСОБА_11 , 2022 року народження, якій необхідно здійснювати певні медичні процедури поза межами їхнього мешкання (у лікарні), дружина ОСОБА_5 є вагітною на 8 місяці, якій теж періодично необхідно проходити консультації у лікарні. Інших транспортних засобів обвинувачений та його сім`я не мають, що підтверджується відповідної інформацією з сервісного центру МВС України.

За встановлених обставин, вважаю, що на цей час застосований захід (арешт майна) не є пропорційним і не може вважатися в понятті «справедливого балансу», тому суд дійшов до висновку про повернення автомобіля «ЗАЗ-110247», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_5 на відповідальне зберігання до набрання судовим рішенням законної сили по даному кримінальному провадженню із попередженням останнього про кримінальну відповідальність за ст.388 КК України.

Згідно ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

В даному випадку суд не вирішує долю речових доказів, а приймає рішення лише щодо передачі автомобіля «ЗАЗ-110247», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на відповідальне зберігання обвинуваченому.

Керуючись ст.ст. 98, 100, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_6 про повернення обвинуваченому на відповідальне зберігання автомобіля у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України задовольнити.

Повернути ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на відповідальне зберігання до набрання законної сили судового рішення по даному кримінальному провадженню, з можливістю користування автомобіль «ЗАЗ-110247», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , на який накладено арешт ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_9 від 02.09.2022 року, попередивши його про кримінальну відповідальність, передбачену ст. 388 КК України.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, заперечення проти цієї ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Повний текст рішення складено 21.06.2024 року.

С уддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1