КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/3295/2024 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

19 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.03.2024,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.03.2024клопотання прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 - задоволено та обрано відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський СІЗО», строком на 60 днів, який обчислювати з 07.03.2024 без визначення розміру застави. Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_6 встановлено до 05.05.2024 (включно). Обвинуваченого ОСОБА_6 взято під варту негайно в залі суду.

Визначено строк дії ухвали - до 05.05.2024.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував, що обвинувачений, будучи належним чином повідомленим про розгляд обвинувального акту відносно нього в суді, в призначені судові засідання не з`являвся, про причини неявки суду не повідомляв. До ОСОБА_6 неодноразово були застосовані приводи, під час виконання яких встановлено, що останній за місцем свого проживання не з`являється більше двох місяців. В категоричній формі по телефону відмовився вказати оперуповноваженому місце свого проживання, що відображено в рапорті, який долучено до матеріалів кримінального провадження. Наведене вище є достатньо вагомими підставами для прийняття обвинуваченим спроб уникнути відповідальності, шляхом переховування від суду. Також, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі і домашнього арешту, в даному випадку, не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим.

Крім того, враховуючи дані про особу обвинуваченого в їх сукупності, суд дійшов висновку про доведеність стороною обвинувачення ризику можливості обвинуваченого переховуватися від суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах провадження відсутні. Будь-яких обставин, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що передбачені частиною другою статті 183 КПК України, а також фактів, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризику, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, суд не встановив. Суд також врахував те, що будь-які дані, які б свідчили про неможливість тримання ОСОБА_6 під вартою, сторонами кримінального провадження не надавалися.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, необґрунтованість ухвали, істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону, просить ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.03.2024 - скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_6 .

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказує, що підставою для надання судом дозволу на затримання обвинуваченого та подальшого застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою стало неприбуття в судове засідання, призначене на 22.02.2024. Разом з тим, ОСОБА_6 не прибув до суду 22.02.2024 з поважних причин. Зокрема, до початку судового засідання до суду надійшла довідка, відповідно до якої 22.02.2024 о 7 годині 45 хвилин викликалася бригада швидкої допомоги та ОСОБА_6 за місцем проживання надавалася медична допомога. Крім того, 07.03.2024 під час розгляду клопотання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, останнім була надана виписка з медичного закладу, відповідно до якої з 22 по 28 лютого 2024 року він перебував на стаціонарному лікуванні.

Апелянт зазначає, що прокурором не надано переконливих доказів наявності ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. А також, під час розгляду клопотання, прокурором не доведено недостатність застосування обвинуваченому ОСОБА_6 більш м?яких запобіжних заходів для забезпечення виконання ним процесуальних обов?язків.

Апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не містить клопотання про розгляд за участю сторін, а тому апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч.4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно із ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002433 від 25.08.2019, за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст.187, ч. 3 ст. 152 КК України.

Прокурором заявлено клопотання про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.03.2024 клопотання прокурора задоволено та обрано щодо ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 05.05.2024 включно, без визначення розміру застави.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції при розгляді питання доцільності обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини, за яких таке обрання можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинувачених та захисників для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

При розгляді питання доцільності обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання та правильно встановив, що існує обґрунтований ризик, передбачений п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про відсутність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів, вони є безпідставними з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Як правильно встановив суд першої інстанції, характер висунутого ОСОБА_6 обвинувачення, а також всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, який будучи належним чином повідомлений про розгляд обвинувального акту відносно останнього в суді, в призначені судові засідання не з`являвся, про причини неявки суду не повідомляв, до ОСОБА_6 неодноразово були застосовані приводи, під час виконання яких встановлено, що останній за місцем свого проживання не з`являється більше двох місяців, та в категоричній формі по телефону відмовився вказати оперуповноваженому місце свого проживання, що відображено в рапорті, який долучено до матеріалів кримінального провадження, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду. Такий ризик виправдовує його тримання під вартою, і застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі і домашнього арешту, в даному випадку, не забезпечить дієвості кримінального провадження та виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Що стосується доводів захисника про те, щопідставою для надання судом дозволу на затримання обвинуваченого та подальшого застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою стало його неприбуття в судове засідання, призначене на 22.02.2024, в яке його підзахисний не з`явився з поважних причин, адже, згідно виписки з медичного закладу з 22 по 28 лютого 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні, то колегія суддів вважає їх непереконливими, оскільки як слідує з ухвали суду, обвинувачений ОСОБА_6 вже не раз не з`являвся у судові засідання та причини неявки суду не повідомляв, у зв`язку з чим до ОСОБА_6 неодноразово були застосовані приводи. А те, що обвинувачений з 22 по 28 лютого 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні жодним чином не може свідчити про те, що усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує, у разі доведеності вини, з метою уникнення кримінальної відповідальності, ОСОБА_6 , який більше двох місяців не з`являвся за місцем свого проживання та відмовлявся повідомляти де знаходиться, не зможе здійснити дії, передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено існування ризику, передбаченого п. 1 ч.1 ст. 177 КПК України, який в сукупності з даними про особу обвинуваченого підтверджує на даному етапі провадження потребу в обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 . Зважаючи на наведене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також твердження апелянта про те, що прокурором не доведено існування ризиків, колегія суддів вважає безпідставними.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Будь - яких істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б підставами для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід, як про це просить захисник, має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.03.2024, якою клопотання прокурора задоволено та обрано щодо ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів, тобто до 05.05.2024 включно, без визначення розміру застави - без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4