ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

представника ДУ "Дніпровська

виправна колонія (№89)" ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

засудженого ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_8 , поданою на ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року, якою у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13.03.2019 року покарання, в порядку ст.81 КК України, відмовлено, -

встановила:

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13.03.2019 року покарання, в порядку ст.81 КК України, відмовлено.

Суд мотивував свої висновки тим, що ОСОБА_8 протягом періоду відбування покарання демонстрував поведінку, яка вказує на відсутність позитивних зрушень у його свідомості і не характеризує засудженого як такого, що реально став на шлях виправлення. Так, ОСОБА_8 притягувався до дисциплінарної відповідальності за порушення режиму відбування покарання, у зв`язку з чим на нього накладалися дисциплінарні стягнення та міри реагування. Крім того, з характеризуючих засудженого ОСОБА_8 матеріалів особової справи вбачається, що останній характеризується посередньо. За такого, ОСОБА_8 своєю поведінкою не довів свого виправлення, а саме що відносно останнього під час відбування покарання накладалися дисциплінарні стягнення, окрім того ОСОБА_8 неодноразово судимий, раніше звільнявся від подальшого відбування покарання з іспитовим строком, проте знову вчиняв умисні злочини, що свідчить про те, що засуджений у повній мірі не став на шлях виправлення.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, засуджений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року та постановити нову ухвалу, якою задовольнити подане ним клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Обгрунтовуючи доводи поданої ним апеляційної скарги ОСОБА_8 зазначає, що раніше Ленінським районним судом Кіровоградської області застосовувались до нього положення ст.82 КК України та він звільнювався умовно-достроково від подальшого відбування покарання, що свідчить про те, що він вже показував, що став на шлях виправлення.

Крім того, за час подальшого відбування покарання у ДВК №89 його поведінка не змінилась, він перебуває у гарних відносинах з адміністрацією колонії, з іншими засудженими, немає порушень та дотримується розпорядку дня.

Засуджений вказує, що він приймає активну участь у благоустрої ДВК №89, а також не вживає ні алкогольних, ні наркотичних засобів.

Апелянт вважає, що він своєю поведінкою довів, що став на шлях виправлення. Посилається, що має чудове ставлення до праці, однак через стан свого здоров`я не може приймати активну участь щодо виконання певних робіт. Медична частина установи не надає останньому належної медичної допомоги, а лікарі поза межами установи, не погоджуються заключати договір з особами, що перебувають під вартою.

Додатково посилається, що в період 2014-2015 років ОСОБА_8 був добровольцем у зоні проведення АТО, а з початку повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України неодноразово мав намір захищати нашу державу.

Зазначає, що його рідні, близьку та спілка учасників АТО готові допомогти ОСОБА_8 з лікуванням і наданням йому роботи.

Під час апеляційного розгляду:

- засуджений ОСОБА_8 підтримав доводи поданої ним апеляційної скарги та просив про її задоволення;

- прокурор заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін;

- представник ДУ "Дніпровська виправна колонія (№89)" ОСОБА_7 при вирішенні даного питання поклався на розсуд суду. Додатково повідомив, що ОСОБА_8 характеризується посередньо, строк, який йому залишилось відбувати покарання становить 2 роки та 7 місяців, за час перебування в установі заохочень не має.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши думку засудженого, прокурора, а також представника установи, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

На думку колегії суддів зазначених вимог закону судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.

Згідно з ч.2 ст.81 КК та роз`ясненнями, які містяться у п.2 Постанови Пленуму ВСУ №2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

При цьому положеннями частини першої та третьої статті 6 Кримінально-виконавчого кодексу України, передбачено, що виправлення засудженого - процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Основними засобами виправлення і ресоціалізації засуджених є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), пробація, суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Як зазначено у роз`ясненнях, що містяться у п.17 вищевказаної Постанови ПВСУ, суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні поділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання…Зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину та додержання ним вимог режиму.

Мотивуючи своє рішення та відмовляючи в умовно-достроковому звільненні засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання місцевий суд, посилаючись на положення ст.81 КК України, зазначив, що засуджений ОСОБА_8 в Державній "Дніпровська виправна колонія (№89)" знаходиться з 20.03.2023 року, на даний час відбув встановлену законом частину строку покарання, характеризується посередньо, офіційно не працевлаштований. За час відбування покарання стягнень та заохочень не має.

Згідно характеристики засуджений ОСОБА_8 характеризується посередньо. Вказано, що у засудженого ще не відбувся процес позитивних змін, які б свідчили про його готовність до самокерованої, право слухняної поведінки в суспільстві. В середовищі засуджених скритний, проявляє пристосовницький спосіб життя. Засуджений мав високу ступінь агресивності. На даний час із засудженим проводиться соціально-виховна робота.

Засуджений дбайливо ставиться до майна установи, спільне місце та при ліжкову тумбу утримує в чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. Самостійно виконує роботи із самообслуговування.

Відповідно до ст.110-113 КВК України підтримує соціальні зв`язки з дівчиною та матір`ю.

Бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу за темою: «Фізкультура і спорт».

Не проявляє ініціативу щодо підвищення наявного загальноосвітнього рівня.

Не бере участь у роботі самодіяльної організації «санітарно-побутові секції відділень СПС», не виявляє соціально корисну активність.

Індивідуальний план виховної роботи виконує на 40 відсотків. (а.с.6).

Згідно довідки про заохочення та стягнення на даний період часу ОСОБА_8 має сім стягнень у вигляді доган та ДІЗО 7 діб та п`ять заохочень у вигляді подяки.

Суд, визначаючи ступінь поведінки засудженого за весь період відбування покарання, констатував наступне.

Сумлінна поведінка полягає у дотриманні правил внутрішнього розпорядку, беззаперечному виконанні законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутності порушень дисципліни. Це поведінка, на яку повинні орієнтуватися інші особи, які відбувають покарання.

Згідно наявних в особовій справі характеристик, засуджений ОСОБА_8 за весь період відбування покарання характеризувався посередньо, проте свідомо не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи.

Відповідно до наданих апеляційному суду матеріалів вбачається, що засуджений ОСОБА_8 є неодноразово судимим за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст.263 та ст.185 КК України.

Крім того, раніше до засудженого ОСОБА_8 було застосовано умовно-дострокове звільненні від подальшого відбування покарання на підставі ст.81 КК України, проте останній знову вчиняв кримінальні правопорушення, що свідчить про те, що ОСОБА_8 у повній мірі не став на шлях виправлення.

Суд визнав, що ОСОБА_8 не став на шлях виправлення, поведінка засудженого не змінилася таким чином, щоб стати підставою для умовно-дострокового звільнення, а тому на даний час застосування умовно - дострокового звільнення є недоцільним.

Отже колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність на даний час правових підстав для умовно-дострокового звільнення засудженого ОСОБА_8 від відбування покарання, оскільки вони є належним чином мотивованими та ґрунтуються на сукупності досліджених доказів у справі.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга засудженого ОСОБА_8 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а ухвала Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року є законною, мотивованою та відповідає вимогам ст.370 КПК, підстави для її скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

ухвалила:

Ухвалу Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 13 лютого 2024 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_8 про умовно-дострокове звільнення від відбування призначеного вироком Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 13.03.2019 року покарання, в порядку ст.81 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4