Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0002049 щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця смт Вільшанка Кіровоградської області,

громадянина України, що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою:

АДРЕСА_2 , не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

за апеляційною скаргою потерпілої ОСОБА_6 на вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 лютого 2024 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду м. Києва від 14.02.2024 ОСОБА_8 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст.286 КК України і йому призначено покарання у виді штрафу в розмірі 3 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн., з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 1 рік.

Цим же вироком цивільний позов потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченого ОСОБА_8 , ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" про відшкодування матеріальної та моральної шкоди залишений без розгляду на підставі ч.1 ст.326 КПК України.

Зі змісту апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_6 вбачається, що вона фактично порушує питання про скасування вироку в частині призначеного покарання і ухвалення нового вироку, яким просить призначити ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України покарання у виді обмеження волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Також потерпіла просить її цивільний позов задовольнити в повному обсязі.

Як вказує ОСОБА_6 , процесуальна поведінка прокурора була пасивною, оскільки він не долучив у суді всі матеріали кримінального провадження. У свою чергу, суд не дослідив докази, які вона долучила до цивільного позову, не розглянув позов по суті і ухвалив незаконний вирок, який містить низку фальсифікацій та перекручувань фактів. Так, у вироку зазначено, що ОСОБА_8 не судимий, що не відповідає дійсності, і про це вона вказувала у клопотанні. Обвинувачений двічі притягувався до кримінальної відповідальності і був визнаний винуватим у зіткненнях з іншими автомобілями, що свідчить про те, що його протиправна поведінка є систематичною. Також суд не врахував, що ОСОБА_8 не відшкодував їй шкоду.

Викладаючи зміст показань обвинуваченого про обставини кримінального правопорушення, ОСОБА_6 стверджує, що вони спростовуються доказами в справі, а показання про те, що він відвідував її в лікарні щодня, оплачував дослідження та ліки, купував одяг та інші речі, не підтверджуються доказами. У той же час вона понесла витрати на загальну суму 858 760 грн. 71 коп., на підтвердження чого надала необхідні документи.

Вважає, що суд намагався розглянути кримінальне провадження без її участі, оскільки про судові засідання, призначені на 08.08.2023 і 28.08.2023, вона повідомлена не була. В кримінальному провадженні є дві телефонограми, в яких невірно вказаний її номер телефону. Коли вона приходила в судові засідання, суд з формальних підстав відкладав їх, а 14.02.2024, скориставшись її відсутністю через повітряну тривогу і перебування на лікуванні, розглянув справу без її участі, проігнорувавши подані раніше клопотання, чим порушив її права.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи потерпілої, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; доводи захисника та обвинуваченого, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду першої інстанції законним, обґрунтованим і вмотивованим; доводи прокурора на підтримку позиції потерпілої; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що її належить залишити без задоволення, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_8 порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесне ушкодження, за наступних обставин.

25 травня 2023 року близько 21 години 45 хвилин ОСОБА_8 , керуючи технічно справним автомобілем "Skoda Rapid" д/н НОМЕР_1 , рухався в першій смузі другорядної дороги по просп. Леся Курбаса в м. Києві зі швидкістю приблизно 25-30 км/год. Виїжджаючи на Кільцеву дорогою, яка є головною та перед якою розташований дорожній знак 2.1 "Дати дорогу", ОСОБА_8 не виконав вимоги цього дорожнього знаку та порушив вимоги п.п.1.3, 1.5, 2.3 "б", 16.11 Правил дорожнього руху.

Вказані порушення виразились у тому, що ОСОБА_8 проявив неуважність до дорожньої обстановки та не дав дорогу ОСОБА_6 , яка керувала велосипедом з електротягою та рухалась по Кільцевій дорозі зі сторони вул. Г. Барського в напрямку вул. Тулузи в першій смузі зі швидкістю приблизно 25-30 км/год., внаслідок чого здійснив з нею зіткнення. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 було заподіяно тілесне ушкодження у виді закритої травми правого передпліччя - перелом дистального метафазу правої променевої кістки (зі зміщенням фрагментів), яке відноситься до тілесного ушкодження середньої тяжкості.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження та підтверджуються наявними в ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч.3 ст.349 КПК України.

Згідно з ч.3 ст.349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Оскільки обвинувачений вину у пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю, суд визнав недоцільним дослідження доказів на підтвердження його винуватості, обмежившись допитом ОСОБА_8 та дослідженням документів, які характеризують його особу. Саме цим, а не пасивною поведінкою прокурора, пояснюється відсутність у матеріалах кримінального провадження інших доказів.

Доводи потерпілої про наявність у вироку фальсифікацій та перекручування фактів є надуманими.

ОСОБА_8 судимостей не має, що підтверджується додатком 1 до Порядку доступу до відомостей персонально-довідкового обліку єдиної інформаційної системи МВС України (т.2 а.с.58). Долучені потерпілою постанови з Єдиного державного реєстру судових рішень є знеособленими і з їх змісту можливо лише припустити, що ОСОБА_8 у 2019 та 2021 роках притягувався до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП.

Обставини, які викладає ОСОБА_6 як такі, що нібито встановлені судом, є показаннями обвинуваченого ОСОБА_8 , тобто викладом його суб`єктивної версії деталей кримінального правопорушення при тому, що він вину в його вчиненні визнав повністю. Подія кримінального правопорушення, зокрема, час, місце, дії обвинуваченого, суспільно небезпечні наслідки у виді заподіяних ОСОБА_6 тілесних ушкоджень та причинно-наслідковий зв`язок між діями та наслідками, ніким з учасників судового провадження, в тому числі потерпілою не оспорюються. Також під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції потерпіла підтвердила, що одразу після ДТП обвинувачений відвідував її в лікарні, купував деякі ліки і титанову пластину, на що загалом міг витратити 40-42 тисячі гривень.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_8 за ч.1 ст.286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, - є вірною.

Твердження в апеляційній скарзі про істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону, оскільки судове провадження здійснено за відсутності потерпілої, безпідставні.

Підготовче судове засідання, призначене на 08.08.2023, було відкладено у зв`язку з неприбуттям потерпілої. Два наступних судових засідання, призначені на 28.08.2023 і на 27.09.2023, відкладались за клопотаннями ОСОБА_6 , зміст яких свідчить, що про дату, час і місце вона була обізнана (т.1 а.с.27, 34). В підготовчому судовому засіданні 18.10.2023, коли суд призначив судовий розгляд на підставі обвинувального акта, потерпіла була присутня і їй було відомо, що наступне судове засідання відбудеться 31.10.2023. Проте в призначений час 31.10.2023 потерпіла не прибула, про причини неприбуття не повідомила, і у зв`язку з цим та з метою виклику представника цивільного відповідача - ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" судове засідання було відкладено на 13.12.2023. Судове засідання, призначене на 13.12.2023, в якому ОСОБА_6 була присутня, також було відкладено для повторного виклику представника цивільного відповідача на 14 годину 14.02.2024, про що ОСОБА_6 була повідомлена.

Оскільки в це судове засідання потерпіла не прибула, про причини неприбуття не повідомила, у той же час до суду з`явились прокурор, захисник та обвинувачений, а представник цивільного відповідача ОСОБА_9 у відзиві на позовну заяву просила розглядати кримінальне провадження без участі представника страхової компанії, суд розглянув кримінальне провадження без участі потерпілої.

Наголошуючи на тому, що її права порушені, потерпіла не акцентує увагу на своїх обов`язках, зокрема, обов`язку, передбаченому п.1 ч.1 ст.57 КПК України, який вона не виконала, прибути за викликом до суду, а в разі неможливості своєчасного прибуття - завчасно повідомити про це, а також про причини неможливості прибуття. Направлення поштою о 21 годині 14.02.2024, тобто вже після розгляду кримінального провадження, заяви з проханням відкласти розгляд справи у зв`язку з насиченим лікувальним процесом не є завчасним повідомленням про неможливість прибути до суду. Оголошення повітряної тривоги в м. Києві, яка у зв`язку із введенням воєнного стану на території України не є неочікуваним явищем, відбій якої був о 13 годині 52 хвилини, не перешкодило судовому розгляду кримінального провадження, на користь чого свідчить те, що всі інші учасники судового провадження були присутні. Також ніщо не перешкоджало ОСОБА_6 повідомити суд про неможливість прибути засобами зв`язку.

Правильним, на думку колегії суддів, є і рішення про залишення цивільного позову ОСОБА_6 без розгляду. У своїй позовній заяві потерпіла просила стягнути на її користь з ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" 320 000 грн. у рахунок відшкодування матеріальної і частково - моральної шкоди, і з ОСОБА_8 - 513 313 грн. 66 коп. матеріальної та моральної шкоди.

Згідно з ч.1 ст.326 КПК України якщо в судове засідання не прибув цивільний позивач, його представник чи законний представник, суд залишає цивільний позов без розгляду.

Цивільний позов може бути розглянутий за відсутності цивільного позивача, його представника чи законного представника, якщо від нього надійшло клопотання про розгляд позову за його відсутності або якщо обвинувачений чи цивільний відповідач повністю визнав пред`явлений позов.

Таке клопотання від цивільного позивача ОСОБА_6 не надходило, а відповідачі - обвинувачений і ПрАТ "Страхова компанія "УНІКА" позов не визнали.

Проте ОСОБА_6 не позбавлена можливості звернутися з позовом до суду повторно, оскільки згідно з ч.7 ст.128 КПК України особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

А тому істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Суд відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що ОСОБА_8 вчинив нетяжке кримінальне правопорушення, особу винного, який судимостей не має, одружений, не працює, є інвалідом третьої групи з дитинства, його вік, а також обставину, яка пом`якшує покарання - щире каяття та відсутність обставин, які його обтяжують, і правильно призначив йому основне покарання у виді штрафу і додаткове покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Також, як було встановлено судом апеляційної інстанції, обвинувачений частково відшкодував потерпілій завдану шкоду, відвідував її в лікарні, намагаючись виправити наслідки своїх дій. Саме таке покарання, на переконання колегії суддів, відповідатиме його меті, тобто буде необхіднім і достатнім для виправлення ОСОБА_8 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Що стосується доводів ОСОБА_6 , які зводяться виключно до того, що ОСОБА_8 не відшкодував їй у повному обсязі завдану шкоду, з приводу визначення розміру якої між ними виникли непорозуміння, то вони не можуть бути підставою для призначення обвинуваченому найбільш суворого покарання і на максимальний строк, установлений у відповідній санкції.

Тому підстави для задоволення апеляційної скарги потерпілої відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Святошинського районного суду м. Києва від 14 лютого 2024 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3