Номер провадження: 11-сс/813/555/24
Справа № 522/828/24 1-кс/522/1216/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

про відмову у відкритті апеляційного провадження

21.03.2024 року м. Одеса

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши на відповідність вимогам ст.ст. 392, 396 КПК України апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.03.2024 року,

встановив:

Оскарженою ухвалою слідчого судді частково задоволено скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, зобов`язано слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, що здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000324 від 09.10.2023 року, виконати вимоги ст.220 КПК України щодо розгляду клопотання про виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2023 року у справі №522/19948/23, та розгляду заяв та клопотань ОСОБА_3 від 05.10.2023 року, 20.10.2023 року, 30.10.2023 року, 14.12.2023 року, 14.01.2024 року, 17.01.2024 року. В іншій частині в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді,ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність ухвали, просить визнати бездіяльність старшого слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 на ухвалу від 05.12.2023 року у справі №522/19948/23, заяви, запит та клопотання від 05.10.2023 року, 20.10.2023 року, 30.10.2023 року, 14.01.2024 року, 17.01.2024 року під час кримінального провадження №0000324 від 09.10.2023 року. Зобов`язати уповноважених осіб СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області виконати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2023 року у справі №522/19948/23; розглянути належним чином заяви та клопотання ОСОБА_3 від 05.10.2023 року, 20.10.2023 року, 30.10.2023 року, 14.12.2023 року, 14.01.2024 року, 17.01.2024 року в кримінальному провадженні №0000324 від 09.10.2023 року.

Крім того, апелянт просить вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ініціювати перед керівником органу досудового розслідування питання про відсторонення старшого слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 від проведення досудового розслідування кримінального провадження №0000324 від 09.10.2023 року та призначити іншого слідчого за наявності підстав, передбачених КПК України, для його відводу, або у випадку неефективного досудового розслідування.

Перевіривши матеріали судового провадження, зміст ухвали слідчого судді, доводи апеляційної скарги, суддя-доповідач вважає, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою слід відмовити, виходячи з наступного.

Як вбачається з апеляційної скарги ОСОБА_3 до місцевого суду останнім була оскаржена бездіяльність старшого слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_4 , зокрема щодо невиконання ухвали від 05.12.2023 року у справі №522/19948/23, не розгляду його заяв та клопотань від 05.10.2023 року, 20.10.2023 року, 30.10.2023 року, 14.01.2024 року, 17.01.2024 року під час кримінального провадження №0000324 від 09.10.2023 року.

Відповідно, звертаючись із скаргою, ОСОБА_3 просив слідчого суддю зобов`язати уповноважених осіб СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області виконати вимоги, які зазначені у його скарзі.

13.03.2024 року, розглянувши скаргу ОСОБА_3 , слідчим суддею постановлено ухвалу про часткове задоволення його скарги та зобов`язано слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, що здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000324 від 09.10.2023 року, виконати вимоги ст.220 КПК України щодо розгляду клопотання про виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2023 року у справі №522/19948/23, та розгляду заяв та клопотань ОСОБА_3 від 05.10.2023 року, 20.10.2023 року, 30.10.2023 року, 14.12.2023 року, 14.01.2024 року, 17.01.2024 року. В іншій частині скарги слідчим суддею відмовлено.

З наведеного вбачається, що слідчий суддя частково задовольнив скаргу, зобов`язав правоохоронний орган виконати вимоги ст.220 КПК щодо розгляду клопотань ОСОБА_3 та відмовив у задоволенні скарги в частині вжиття заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, а також ініціювання перед керівництвом органу досудового розслідування у разі наявності підстав питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження та призначення іншого слідчого.

Порядок та перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку чітко визначено та регламентовано Главою 31 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

Згідно статті 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Статтею 309 КПК визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, що можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування. Цей перелік є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає, при цьому частиною третьою статті 309 КПК прямо передбачено, що скарги та інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження у суді.

Суддя-доповідач звертає увагу апелянта на те, що права та свободи людини і громадянина, у відповідності до ст. 55 Конституції України, захищаються судом, при цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади та місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно з положеннями ст. 24 КПК, які узгоджуються з приписами ст. 55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Разом з цим, специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків подання (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.

Главою 26 КПК передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Відповідно до вимог ст. 309 КПК, ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарг, в частині оскарження стосовно відмови у вжитті заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, а також ініціювання перед керівництвом органу досудового розслідування у разі наявності підстав питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження та призначення іншого слідчого, не може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом. Доступність правосуддя для кожної особи забезпечується відповідно до Конституції України та в порядку, встановленому законами України.

Конституція України, як Закон прямої дії, має найвищу юридичну силу, а офіційне тлумачення конституційних положень здійснюється Конституційним Судом України, який у цілій низці своїх рішень висловив правову позицію щодо права на оскарження судових рішень та доступу до правосуддя, згідно з якою кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.

У рішенні від 27.01.2010 року у справі №3-рп/2010 Конституційний суд України дійшов висновку (абзац другий підпункту 3.2), що апеляційне оскарження судового рішення можливе в усіх випадках, крім тих, коли закон містить заборону на таке оскарження.

У рішенні від 11.03.2011 року у справі №2-рп/2011 Конституційний Суд України (пп.3.3 п.3 мотивувальної частини) зазначив, що «Верховна Рада України в законах України визначає судочинство та судоустрій і підсудність справ як їх елемент, а також може встановлювати випадки, в яких не допускається апеляційне, касаційне оскарження рішення суду (п.14 ч.1 ст.92, п 8 ч.1 ст.129 Конституції України).

Відповідно до вищезазначеного, Конституційний суд України зробив висновок про те, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством.

Суддя-доповідач звертає увагу апелянта, що саме за допомогою чіткого визначення в Кримінальному процесуальному законі України порядку і переліку тих ухвал слідчого судді, які підлягають апеляційному оскарженню, знаходить свою реалізацію конституційний припис закріплений в п.8 ч.1 ст.129 Конституції України - забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках, на касаційне оскарження судового рішення.

Тобто, з дослівного змісту зазначеної норми Основного Закону можна зробити висновок, що Законом встановлена можливість апеляційного оскарження всіх рішень суду першої інстанції, але тих, які ухвалені за результатами судового розгляду справи (судового провадження). Разом з цим, на теперішній час офіційного тлумачення, в тому числі Рішення Конституційного суду України, терміну «забезпечення права на апеляційний перегляд справи», в контексті положень п.8 ч.1 ст.129 Конституції України (в редакції Закону №1401-VIII від 02.06.2016), не існує.

Таким чином, із системного аналізу наведених норм Конституції України, кримінального процесуального закону та правових висновків Конституційного суду України можна зробити висновок, що конституційний принцип забезпечення апеляційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному порядку, яке має бути реалізоване, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження, що регламентовано положеннями ст.55 Конституції України та ст.ст. 24, 392 КПК.

Крім того, виконуючи вимоги ч. 5 ст.9 КПК, суддя-доповідач, вирішуючи питання щодо можливості апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали слідчого судді також враховує правові позиції Європейського суду з прав людини стосовно доступу до правосуддя.

Так, у низці рішень Європейського суду з прав людини, юрисдикцію якого в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), визнано Україною, закріплено, що право на справедливий судовий розгляд може бути обмежено державою, якщо це обмеження не завдає шкоди самій суті права. У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Осман проти Сполученого Королівства» (1998р.) зазначено, що обмеження не буде сумісним з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), «якщо воно не має правомірної мети і якщо відсутнє пропорційне співвідношення між вжитими засобами та поставленою метою».

У рішенні у справі «Мельник проти України» (2006р.), ЄСПЛ зазначив, що право на суд, одним з аспектів якого є право доступу до суду (див. рішення у справі «Golder v. the United Kingdom» від 21 лютого 1975 року, серія A № 18, п. 36), не є абсолютним; воно може бути обмеженим, особливо щодо умов прийнятності скарги.

У рішенні у справі «Воловік проти України» (2007р.), Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ)зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження.

У рішенні у справі «Скорик проти України» (2008р.) ЄСПЛ нагадав, що «відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо в національному правовому порядку існує процедура апеляції, держава має гарантувати, що особи, які знаходяться під її юрисдикцією, мають право у апеляційних судах на основні гарантії, передбачені ст. 6 Конвенції.

Таким чином, за аналізом правових позицій Конституційного Суду України та Європейського суду з прав людини, які були сформовані під час розгляду й вирішення справ і втілились у судових рішеннях, можливо дійти ґрунтовного висновку, що їх правові позиції повністю збігаються, взаємодоповнюються та взаємо об`єднуються щодо забезпечення гарантування загальних принципів права особи на судовий захист, у тому числі забезпечення апеляційного оскарження рішень суду, за визначеною Конституцією України та Кримінальним процесуальним Кодексом України процедурою.

Приймаючи до уваги наведене, керуючись ч.1 ст.5 КПК, яка визначає, що апеляційний суд зобов`язаний прийняти рішення згідно з положеннями КПК, чинними на момент прийняття такого рішення та, виходячи зі змісту ст.309 КПК, яка містить вичерпний перелік судових рішень, які відповідно до діючого КПК, можуть бути оскаржені в апеляційному порядку під час досудового розслідування, виконуючи вимоги ч.4 ст.399 КПК, вважаю, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою слід відмовити, оскільки ухвала слідчого судді про відмову у задоволенні скарги в частині оскарження стосовно відмови у вжитті заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, а також ініціювання перед керівництвом органу досудового розслідування у разі наявності підстав питання про відсторонення слідчого від проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження та призначення іншого слідчого, відповідно до положень ст.309 КПК, оскарженню не підлягає, а тому апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню.

Керуючись ст.ст. 5, 309, 392, 399 КПК України, суддя-доповідач,

постановив:

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 13.03.2024 року, якою частково задоволено скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого, зобов`язано слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, що здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000324 від 09.10.2023 року, виконати вимоги ст.220 КПК України щодо розгляду клопотання про виконання ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2023 року у справі №522/19948/23, та розгляду заяв та клопотання ОСОБА_3 від 05.10.2023 року, 20.10.2023 року, 30.10.2023 року, 14.12.2023 року, 14.01.2024 року та 17.01.2024 року.

Копію ухвали про відмову у відкритті апеляційного провадження, разом з апеляційною скаргою та долученими до неї матеріалами, невідкладно надіслати особі, яка подала апеляційну скаргу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її прийняття.

Суддя

Одеського апеляційного суду ОСОБА_2