УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року

м. Київ

справа № 751/4749/21

провадження № 51-583ск24

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року у кримінальному провадженні за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 2, 3 ст. 185, ч. 1 ст. 121 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк: 2 роки за ч. 2 ст. 185 КК; 3 роки за ч. 3 ст. 185 КК; 6 років за ч. 1 ст. 121 КК.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю кримінальних правопорушень місцевий суд шляхом часткового складання призначених покарань призначив ОСОБА_4 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців.

Крім того, вирішено питання щодо початку строку відбування покарання, запобіжного заходу, цивільного позову, арешту майна, речових доказів та відшкодування процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком місцевого суду ОСОБА_4 13 травня 2021 року приблизно о 13 год 30 хв умисно, з корисливих мотивів, повторно, таємно викрав з магазину «ЄВА» № 1405, розташованого на вул. Незалежності, 15 у м. Чернігові, належне Товариству з обмеженою відповідальністю «РУШ» майно, а саме одну туш для вій та туалетну воду, вартістю на загальну суму 1787,20 грн, чим спричинив йому майнову шкоду на зазначену суму.

Крім того, ОСОБА_4 14 травня 2021 року приблизно о 12 год 44 хв, перебуваючи у приміщенні магазину «Седам-маркет», розташованого за адресою: вул. Красносільського, 61, м. Чернігів, умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом підбору ключа, проник до відокремленої камери схову речей вказаного магазину, звідки таємно викрав майно ОСОБА_7 , вартістю на загальну суму 688,30 грн, чим спричинив їй майнову шкоду на зазначену суму.

Також ОСОБА_4 29 серпня 2021 року приблизно о 23 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, поряд із буд. АДРЕСА_1 , під час конфлікту, що стався на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у виді заподіяння шкоди здоров`ю та бажаючи їх настання, умисно наніс останньому один удар кухонним ножем в ділянку живота, чим спричинив тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя в момент заподіяння.

Чернігівський апеляційний суд ухвалою від 25 жовтня 2023 року вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_4 залишив без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник просить змінити вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року, призначити ОСОБА_4 покарання з застосуванням приписів статей 69 (призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом), 75 (звільнення від відбування покарання з випробуванням) КК.

Обґрунтовуючи вимоги, скаржник зазначає, що під час призначення покарання помилково визнано обставиною, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення засудженим в стані алкогольного сп`яніння, оскільки докази на підтвердження цього відсутні. Крім того, на переконання захисника, суди попередніх інстанцій не врахували, що потерпілий не наполягав на позбавленні волі ОСОБА_4 ; засуджений: людина з інвалідністю (3 групи), має низку захворювань, позитивно характеризується, щиро розкаявся.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Відповідно до ч. 2 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Доведеності винуватості засудженого у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень за обставин, установлених та перевірених місцевим судом, а також правильності кваліфікації діяння ОСОБА_4 за частинами 1, 2 ст. 185, ч. 1 ст. 121 КК Верховний Суд не перевіряє, оскільки захисник не оскаржує законності й обґрунтованості судових рішень у цій частині.

Водночас безпідставними, на переконання колегії суддів Верховного Суду, є твердження захисника про наявність підстав для застосування як положень ст. 75 КК, так і ст. 69 КК з огляду на таке.

Як визначено частинами 1, 2 ст. 50 КК, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з положеннями ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, згідно з положеннями статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини й захистом інтересів держави та суспільства.

Частиною 1 ст. 69 КК (у редакції Закону на час вчинення діяння) передбачено, зокрема, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 75 КК (у редакції Закону на час вчинення діяння), якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Статті 65 - 75 КК є кримінально-правовими нормами, що встановлюють загальні засади та правила призначення покарання, звільнення від його відбування.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винуватого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Статтею 414 КПК встановлено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Як убачається з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції згідно з указаними нормами закону врахував: тяжкість вчинених кримінальних правопорушень: за ч. 2 ст. 185 КК - нетяжкий злочин; за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 121 КК - тяжкі злочини; відомості про особу засудженого, який раніше неодноразово судимий, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, не працює, людина з інвалідністю (3 групи), на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, проте лікувався чотири рази від наркоманії; відсутність претензій у потерпілого; наявність обставин, які обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочинів та відсутність обставин, які його пом`якшують.

Урахувавши вказані вище обставини, суд дійшов висновку, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_4 та для попередження нових кримінальних правопорушень є призначення покарання в межах санкцій частин 2, 3 ст. 185 та ч. 1 ст. 121 КК у виді позбавлення волі. Крім того, призначаючи остаточне покарання, суд застосував принцип часткового складання призначених покарань за сукупністю кримінальних правопорушень.

Отже, суд першої інстанції не порушив загальних засад призначення покарання, установлених КК, і дійшов обґрунтованого рішення про необхідність призначення засудженому остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців, яке необхідно відбувати реально.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, засуджений подав апеляційну скаргу.

Апеляційний суд, під час перегляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 , не встановив підстав для зміни вироку місцевого суду, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, достатньо аргументувавши таке рішення.

Насамперед суд апеляційної інстанції вказав про безпідставність доводів сторони захисту щодо непідтвердження факту вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння, оскільки потерпілий надав показання про те, що в альтанці, де, зокрема був і обвинувачений, алкоголь вживали всі, а стан сп`яніння підтверджується висновком лікаря.

З огляду на наведене твердження захисника в касаційній скарзі про відсутність обставини, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, не є слушними, оскільки спростовані встановленими судами попередніх інстанцій обставинами.

Крім того, колегія суддів апеляційного суду зазначила, що призначене ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців за сукупністю кримінальних правопорушень відповідає тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, наслідкам, які настали, особі винного та визначеній у ч. 2 ст. 50 КК меті покарання.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК.

На переконання Суду, викладене вище свідчить, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, зокрема, щодо необхідності призначення засудженому остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців. Саме таке покарання забезпечить дотримання засад призначення покарання, у тому числі його індивідуалізації, буде справедливим, адекватним і співмірним, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових кримінальних правопорушень. З огляду на зазначене твердження сторони захисту в касаційній скарзі, які фактично зводяться до того, що суди попередніх інстанцій не в повній мірі врахували обставини, які, на їх думку, є достатніми для застосування положень статей 69, 75 КК, не є слушними.

Також Суд зауважує, що обставини, про які захисник зазначає у касаційній скарзі та які, на її думку, не врахували суди попередніх інстанцій, не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, та не є достатніми для призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, з огляду на встановлені судами попередніх інстанцій обставини вчинення кримінальних правопорушень, відомості про особу засудженого.

Крім того, Верховний Суд зауважує, що позиція потерпілого в судовому засіданні щодо призначення покарання не є визначальною під час розгляду зазначеного питання і враховується судом під час призначення покарання разом з іншими обставинами кримінального провадження та даними про особу винуватого.

Таким чином, доводи захисника в касаційній скарзі не спростовують правильності висновків, викладених у судових рішеннях, і не містять вагомих аргументів, що свідчили б про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок суворості, чи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності й обґрунтованості оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для її задоволення немає.

Ураховуючи викладене, Верховний Суд згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК відмовляє у відкритті касаційного провадження.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 , на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 19 квітня 2023 року та ухвалу Чернігівського апеляційного суду від 25 жовтня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3