БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/836/24
Провадження № 1-кп/730/65/2024
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" липня 2024 р. м.Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Борзнянського районного суду Чернігівської області в м. Борзні кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000065 від 12.06.2024 року, з обвинувальним актом від 27.06.2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Києві, громадянина України, з неповною середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше, в силу ст. 89 КК України, не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309; ч. 1 ст. 310 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом визнано доведеним, що в листопаді 2023 року у невстановлену досудовим розслідуванням дату та час ОСОБА_4 , перебуваючи біля місця свого проживання на АДРЕСА_2 , виявив дикорослу рослину коноплі. У цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, виготовлення та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, без мети збуту. Діючи умисно, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на незаконне придбання, виготовлення та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу канабісу, ОСОБА_4 вирвав декілька гілок з листям та верхівками вказаної рослини коноплі, тим самим незаконно придбав та розпочав незаконно зберігати особливо небезпечний наркотичний засіб каннабіс, без мети збуту. У подальшому ОСОБА_4 для особистого вживання переніс вказані частини рослини коноплі до свого місця проживання, а саме до господарської будівлі (погребника), за адресою: АДРЕСА_2 , де висушив вказані частини рослини коноплі, таким чином незаконно виготовив особливо небезпечний наркотичний засіб каннабіс, та зберігав його там без передбаченого законом дозволу для власного вживання. У подальшому, 12.06.2024 близько 13:40 години в ході проведення огляду за адресою АДРЕСА_2 біля будинку № 12 у присутності двох понятих ОСОБА_4 добровільно видав працівникам поліції з метою вилучення висушені верхівкові частини та листя речовини рослинного походження, схожі на коноплю, та 10 рослин, схожих на рослини коноплі, висаджених у вазони, які він зберігав для власного вживання без мети збуту. Згідно висновку судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/125-24/7418-НЗПРАП від 17.06.2024 року, вилучена у ОСОБА_4 речовина рослинного походження є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено, каннабісом, масою в перерахунку на суху речовину 202,7 г.

Крім того, на початку травня 2024 року у невстановлену досудовим розслідуванням дату та час ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою АДРЕСА_2 , зібрав з зірваних ним частин дикорослої рослини коноплі насіння та достовірно розуміючи, що це насіння конопель, реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, направлений на незаконний посів конопель, не маючи встановленого законом дозволу, почав їх зберігати за місцем свого проживання.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, направлену на умисний, незаконний посів конопель, в травні 2024 року, точний час не встановлено, ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем свого проживання в АДРЕСА_2 , здійснив умисний, незаконний посів насіння конопель у вазони в кількості 10 штук у парнику на території господарства, де він проживає.

ОСОБА_4 доглядав дані рослини коноплі, а саме проривав їх від бур`яну, поливав, тобто здійснював їх обробляння. У подальшому, 12.06.2024 близько 13:40 години в ході проведення огляду за адресою АДРЕСА_2 біля будинку № 12 у присутності двох понятих ОСОБА_4 добровільно надав працівникам поліції з метою вилучення висушені верхівкові частини та листя речовини рослинного походження, схожі на коноплю, та 10 рослин, схожих на рослини коноплі, висаджених у вазони, які він зберігав для власного вживання без мети збуту. Згідно висновку № СЕ-19/125-24/7417-НЗПРАП від 17.06.2024 року, вилучені у ОСОБА_4 10 рослин містять психоактивний компонент каннабісу - тетрагідроканабінол та належать до рослин роду Коноплі.

Вказаних висновків суд дійшов з урахуванням пояснень обвинуваченого, який, будучи допитаним в судовому засіданні, свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, надав показання, підтвердив обставини його вчинення, викладені в установочній частині вироку, зокрема, в частині часу, місця та способу, щиро розкаявся у вчиненому.

Так, указав, що дійсно, восени 2023 року біля будинку побачив дикоростучу коноплю. Зрозумів, що це конопля, бо раніше вживав канабіс та проходив відповідне лікування. Враховуючи, що періодично він вживає канабіс, вирішив зірвати кущі та залишити собі для власного вжитку, бо канабіс його розслабляє. Приніс кущі додому та періодично вживав канабіс. У травні 2024 року з насіння, що знайшов, посіяв 10 кущів канабісу, оскільки він йому сподобався та він хотів його виростити ще. За посадженими кущами доглядав, поливав. У подальшому все було вилучено працівниками поліції. Він все видав добровільно, все показав та розказав. Вирощував виключно для себе. Вважає, що залежності не має, лікування не потребує. На сьогоднішній день намагається офіційно працевлаштуватися, вже 6 день працює не офіційно на свинофермі оператором, має іспитовий строк.

Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачений просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення цього кримінального правопорушення, оскільки повністю погоджується з встановленими обставинами.

Показання обвинуваченого в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин, добровільності та істинності його позиції.

Згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У цьому випадку, повне визнання вини, не заперечення обвинуваченим фактичних обставин кримінального провадження та кваліфікації своїх дій, правильне розуміння та усвідомлення змісту обставин діяння, в якому він обвинувачується, правових наслідків розгляду за спрощеною процедурою, а також відсутність сумнівів у добровільності позиції щодо усвідомлення останнім цих обставин є передумовами для здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Відповідно, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням, зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого, у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 309; ч. 1 ст. 310 КК України, за обставин, встановлених судом.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 309; ч. 1 ст. 310 КК України, оскільки він вчинив незаконне придбання, виготовлення та зберіганні наркотичного засобу, без мети збуту, та незаконний посів та вирощуванні 10 рослин роду коноплі.

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому, суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Те, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, є щире каяття, яке полягає у визнанні у суді обставин, регламентованих п. 1 ч. 2 ст. 91 КПК України, щодо події кримінального правопорушення, у т.ч. її час, місце, спосіб учинення та активне сприяння розкриттю злочину.

Щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася (див. п. 3 ПП ВСУ від 23.12.2005 № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності»).

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне, визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (див. постанови ККС ВС від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к; від 09.10.2018 року у справі № 756/4830/17-к).

Обвинувачений висловив щирий жаль з приводу учинених ним дій та осуд своєї поведінки.

Активне сприяння у встановленні обставин, регламентованих ст. 91 КПК України, яке виразилось у тому, що обвинувачений повно та всебічно розповів про обставини, які мали місце у той час, про подальшу долю викраденого майна, та тим самим активно та відкрито сприяв суду у встановленні обставин, регламентованих ст. 91 КПК, тобто розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Також, суд враховує, що обвинувачений на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває; має постійне місце проживання, невстановленість судом наявності зв`язків з антигромадськими елементами, спосіб життя (раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, але має судимість), працює, хоча й не офіційно, проживає з матір`ю, стан здоров`я, сімейний стан), що свідчить про те, що оточуюча його обстановка у сім`ї та побуті виражає допустимі соціальні зв`язки; згідно наданої суду характеристики характеризується позитивно, скарг та зауважень на його поведінку не надходило, позицію сторони обвинувачення щодо необхідної міри покарання та яка не наполягає на реальному позбавлені волі, відношення обвинуваченого до вчиненого; ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме: їх класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення злочинних дій, та вважає за необхідне призначити покарання у виді обмеження волі та пробаційного нагляду в межах санкцій, передбачених ч. 1 ст. 309; ч. 1 ст. 310 КК України, остаточно визначивши покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, оскільки суд переконаний, що, відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Крім того, у цій справі, покарання суд призначає, в тому числі, з урахуванням висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 01.02.2018 року в справі № 634/609/15-к, де останній роз`яснив, що при обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в межах якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, відповідно до якої, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст. 75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання, як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Таким чином, виходячи з тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, наявності пом`якшуючих обставин, особи винного та його ставлення до вчиненого ним діяння, позиції прокурора у судовому засіданні, який не наполягав на реальному обмеженні волі обвинуваченого, суд вважає за можливе застосувати до обвинуваченого ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання, призначеного вироком суду з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і буде виконувати покладені на нього обов`язки, таким чином давши шанс на виправлення.

У даному випадку, звільнення від покарання з іспитовим строком перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, в той час як покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами, зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду, з урахуванням того, що оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого (див. постанову ВС від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18), що, власне, і має місце в цій ситуації, при застосуванні наведеного судом інституту звільнення від покарання щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення.

З урахуванням особи обвинуваченого та обставин вчинення кримінальних проступків, суд вважає, що іспитовий строк має становити два роки.

Також, суд вважає за необхідне зобов`язати обвинуваченого виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Попередження вживання психоактивних речовин».

Підстав для вирішення питань, пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого, немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до ст.ст. 22, 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

Відповідно до частини 2 статті 124 Кримінального процесуального кодексу України з обвинуваченого належить стягнути на користь Державного бюджету України процесуальні витрати на залучення експерта.

Питання щодо речових доказів суд вирішує відповідно до статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Арешт майна у кримінальному провадженні не накладався.

Цивільний позов не заявлений.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 310; ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити йому покарання за:

- ч. 1 ст. 309 КК України у виді пробаційного нагляду строком на 1 (один) рік;

- ч. 1 ст. 310 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

Згідно ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_4 визначити у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

?не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

?повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

?періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

?виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою «Попередження вживання психоактивних речовин».

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз 3786,40 грн.: висновок судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/125-24/7417-НЗПРАП від 17.06.2024 - 1893,20 грн., висновок судової експертизи матеріалів, речовин та виробів № СЕ-19/125-24/7418-НЗПРАП від 17.06.2024 1893,20 грн.

Речові докази: канабіс масою 202,7 гр., рослини коноплі у кількості 10 штук, що знаходяться на зберіганні в камері схову речових доказів ВП № 3 Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, - знищити; ДВД диски зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Чернігівського апеляційного суду через Борзнянський районний суд Чернігівської області протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку чи ухвали суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Сторони мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1