Справа № 357/2666/24
У Х В А Л А

26.02.2024 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

учасника кримінального провадження:

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Біла Церква обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0005433 від 19.11.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Фурси Білоцерківського району Київської області, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 27.02.2023 Білоцерківським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України до 5 (п`ять) років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст. 75, 104 звільненого від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України,

з укладеною 26.02.2024 між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 угодою про визнання винуватості, -

У С Т А Н О В И В :

На розгляді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває угода про визнання винуватості від 26 лютого 2024 року, укладена між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні №0005433 від 19.11.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.121 КК України, а саме в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному тілесному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди, ОСОБА_4 можливо призначити покарання за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, на підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднати невідбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду від 27.02.2023 та остаточно призначити покарання у вид позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

Згідно з вказаною угодою при її укладенні прокурором враховано обставини, передбачені ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; обставини, передбачені ст.67 КК України, які обтяжують покарання ОСОБА_4 вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, рецидив злочинів, особу обвинуваченого. При цьому, в угоді зазначено, що ОСОБА_4 повністю (беззастережно) визнав свою винуватість у зазначеному діянні, щиро розкаявся.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження щодо можливості затвердження вказаної угоди, які вважали за необхідне затвердити угоду і призначити узгоджену сторонами міру покарання, дослідивши її, вважає, що в затвердженні угоди про визнання винуватості слід відмовити та продовжити судове провадження в загальному порядку, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 472 КПК України передбачений зміст угоди про визнання винуватості, який полягає у визначенні її сторін, формулюванні підозри чи обвинувачення та його правової кваліфікації з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотних для відповідного кримінального провадження обставин, беззастережного визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, обов`язків підозрюваного чи обвинуваченого щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою (якщо відповідні домовленості мали місце), умов часткового звільнення підозрюваного, обвинуваченого від цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків внаслідок вчинення ним кримінального правопорушення, узгодженого покарання та згода підозрюваного, обвинуваченого на його призначення або на призначення покарання та звільнення від його відбування з випробуванням, наслідків укладення та затвердження угоди, передбачених ст. 473 цього Кодексу, наслідків невиконання угоди.

Як зазначено вище, в угоді про визнання винуватості серед інших обставин зазначається беззастережне визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення (обов`язкова складова змісту угоди). Тобто, укладення угоди стає можливим лише за умови беззаперечного визнання обвинуваченим своєї винуватості, а його добровільні показання замінюють характер «істини» у цьому провадженні та доцільність використання інших засобів для її встановлення. У такому випадку основним є беззастережне визнання вини, добровільність якого є головною умовою процедури судового провадження на підставі угоди.

У зв`язку з вищевикладеним, угоди можуть бути затверджені судом лише за наявності фактичних підстав для визнання винуватості обвинуваченого. Одного бажання обвинуваченого і прокурора для укладання угоди недостатньо. Суд затверджує угоду за наявності фактичних підстав (доказів) для визнання винуватості обвинуваченого. Це правило спрямоване на недопущення ухвалення обвинувального вироку судом на підставі угоди у разі обмови чи самообмови обвинуваченого, а також за відсутності доказів його винуватості.

Обов`язковою умовою укладання угод про визнання винуватості є повноцінне забезпечення права на юридичну допомогу, тобто за участю захисника обвинуваченого протягом усього періоду досудового розслідування, адже обвинувачений, укладаючи таку угоду, зобов`язується беззастережно визнати свою вину і погоджується на призначення певного виду покарання. Він таким чином відмовляється від свого права на судовий розгляд його справи, під час якого прокурор має довести його винуватість. До того ж сторона захисту надалі втрачає право на апеляційне та касаційне оскарження ухваленого вироку (за певними виключеннями, про які йдеться нижче). Прокурор же, уклавши угоду, звільняється від обов`язку проводити повноцінне розслідування та доказувати винуватість підозрюваного чи обвинуваченого у суді, що у випадку наявності певних сумнівів на користь підозрюваного, може створювати умови до зловживань вказаним інститутом.

Умови угоди повинні відповідати інтересам суспільства. Кримінальне правопорушення є суспільно небезпечним діянням, за яке закон передбачає кримінальне покарання. Однак, у кримінальних провадженнях про певні кримінальні правопорушення законодавець дозволяє учасникам кримінально-правового конфлікту вирішити його шляхом укладення угоди. Учасники кримінального провадження укладають їх для забезпечення власних інтересів (прокурор з метою процесуальної економії; потерпілий швидкого і повного відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; обвинувачений зменшення покарання). Якщо ці інтереси суперечать суспільним інтересам (наприклад, узгоджене сторонами покарання є суттєво заниженим порівняно з тим, що було б призначене обвинуваченому у разі доведення судового розгляду до завершення без укладення угоди), то у затвердженні угоди суд повинен відмовити.

Приписами ст. 470 КПК України закріплено, що прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати такі обставини: ступінь тяжкості та характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження щодо нього або інших осіб; характер і тяжкість обвинувачення (підозри), наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень; наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 7 ст. 474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши зміст наданої сторонами угоди про визнання винуватості, зокрема узгоджене сторонами покарання, приймаючи до уваги форму та зміст висловленої обвинуваченим позиції щодо укладеної угоди, суд приходить до висновку, що прокурором під час її укладення не в повній мірі були враховані, як обставини, визначені у ст. 470 КПК України, так і істотні умови угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 472 КПК України.

Узгоджена сторонами міра покарання відповідно ст. ст. 469 та 472 КПК України є однією із основних елементів (умов) угоди про визнання винуватості, тобто є такою, що складає її зміст та без неї неможливе затвердження відповідної угоди.

При цьому, узгоджене сторонами покарання повинно відповідати вимогам КК України та КПК України.

За змістом статей 474 та 475 КПК України суд зобов`язаний перевірити угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону і може відмовити в затвердженні, зокрема і тоді, коли умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону.

В іншому випадку, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Тобто, якщо хоча би один із елементів змісту угоди про визнання винуватості не відповідає вимогам КК та КПК України, суд зобов`язаний відмовити у затвердженні такої угоди.

За змістом ч. 7 ст. 474 КПК України угоду не може бути затверджено насамперед у випадку, якщо суд при її перевірці встановить невідповідність цієї угоди нормам матеріального та процесуального права.

Перевіривши угоду про визнання винуватості від 26 лютого 2024 року, укладену між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 , суд дійшов висновку про те, що узгоджене сторонами покарання є поверхневим, формальним та таким, що не відповідає загальним засадам призначення покарання, закріпленим в ст. 65 КК України.

Зокрема, санкцією ч.1 ст.121 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Згідно з ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до угоди обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 визначено активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. При цьому, в угоді також зазначено, що обвинувачений ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення щиро розкаявся, про свідчить беззаперечне визнання своєї вини, щире каяття. Однак, вказані обставини не визначені сторонами угоди як пом`якшуючі обставини.

Окрім цього, розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочинних дій, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у визнанні негативних наслідків злочину для потерпілих осіб, намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину не знайшов свого відображення в матеріалах кримінального провадження та при судовому розгляді кримінального провадження. Так, обвинувачений не ухилявся від слідства та суду, давав показання, не висловив жаль з приводу скоєного ним, щиро не покаявся, відомостей про відшкодування шкоди потерпілому матеріали судового провадження також не містять.

Згідно з угодою, обставинами, які обтяжують покарання ОСОБА_4 визначено вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, рецидив злочинів.

Так, з матеріалів судового провадження встановлено, що ОСОБА_4 раніше судимий: 27.02.2023 Білоцерківським міськрайонним судом за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70, ст. 72 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст. 75, 104 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 (два) роки.

Разом з цим, при узгодженні міри покарання для обвинуваченого сторонами визначено мінімальне покарання, передбачене санкцією ч.1 ст.121 КК України.

Отже, при визначенні міри покарання сторонами угоди не враховано підвищений ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину.

З огляду на викладене, узгоджене сторонами покарання у виді п`яти років позбавлення волі явно не відповідає вимогам ст. 65 КК України, є занадто м`яким, чим суперечить інтересам суспільства в частині забезпечення принципу визначення необхідного та достатнього для виправлення особи покарання, яке в подальшому також сприятиме попередженню вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, як обвинуваченими, так і іншими особами. Застосування неадекватно м`якого покарання вочевидь породжуватиме в осіб, що спричиняють умисні тяжкі тілесні ушкодження, уяву про безкарність таких дій, що матиме наслідком збільшення подібних дій, а за такого збільшення загрози життю та здоров`ю людей.

За таких обставин, угода про визнання винуватості, укладена в рамках вказаного кримінального провадження, суперечить вимогам КПК України та закону, не відповідає інтересам суспільства, а тому згідно з ч. 7 ст. 474 КПК України в її затвердженні належить відмовити та продовжити судове провадження в загальному порядку.

Керуючись ст.ст. 468-474 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості від 26 лютого 2024 року у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005433 від 19.11.2023, укладеної між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 .

Судове провадження продовжити в загальному порядку, відклавши підготовче судове засідання на 28 лютого 2024 року 16 годину 00 хвилин.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 27 лютого 2024 року о 16 год. 00 хв.

Суддя: ОСОБА_1