Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/175/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 115 (93, 94) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.02.2024 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження №0000459за апеляційними скаргами прокурора, захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 грудня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Новоолександрівка, Нижньосірогозького району, Херсонської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, працював вантажником ТОВ «Хім Резерв», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-16.04.2009 Кіровським районним судом міста Кіровограда за ч.2 ст.185, ч.2 ст.194, ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. 22.11.2011 постановою Гусятинського районного суду Тернопільської області замінено невідбуту частину покарання 2 роки 4 місяці 24 дні на обмеження волі;

-26.05.2017 Маловисківським районним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень

визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 13 років

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи призначене судом покарання ОСОБА_7 вважає, що вирок суду в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Так, згідно до обвинувального акту ОСОБА_7 висувалося обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України. Проте, суд першої інстанції не погодився з кваліфікацією дій обвинуваченого за кваліфікуючою ознакою «з особливою жорстокістю», у зв`язку з чим дії обвинуваченого органами досудового слідства кваліфіковані за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України перекваліфікував на ч.1 ст.115 КК України. Водночас, сторона обвинувачення пов`язує кваліфікацію дій за кваліфікуючою ознакою «особлива жорстокість» з кількістю нанесених ударів потерпілій, оскільки дійсно, потерпілій завдано 13 ударів, що безумовно збільшило її страждання. При цьому, суд першої інстанції не надав оцінку висновку судово-медичної експертизи №926 від 03.10.2022 в якому експерт дійшов до висновку, що у потерпілої ОСОБА_9 було виявлено множинні тілесні ушкодження, які утворилися від не менше 13 травматичних дій тупих предметів з обмеженою контактною поверхнею, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень тілесні ушкодження, мають прижиттєвий характер, про що свідчить наявність крововиливів в області ушкоджень, даних судово-медичного дослідження. Окремим виявом відчуття болю і усвідомлення ОСОБА_9 про отримані ушкодження є прижиттєвість їх спричинення. Також без уваги суду лишилися висновки №192 від 13.08.2022, якими у ОСОБА_7 не було виявлено ознак алкогольного чи наркотичного сп`яніння. Такі докази як висновок судово-психіатричної експертизи №263 від 23.08.2023 стосовно ОСОБА_7 , висновок експерта №СЕ-19/102-22/12983-БД від 24.10.2023, на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України судом враховано не було та не надано відповідну оцінку на протиріччя абз. 3 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України, що вказує на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Разом з тим, відсутність стану алкогольного чи наркотичного сп`яніння та осудність (можливість усвідомлювати свої дії та керувати ними) свідчить про те, що ОСОБА_7 розумів про відчуття страждань від болю спричинених ушкоджень ОСОБА_9 та продовжуючи після прохань матері припинити побиття умисно, не реагуючи на вказане продовжив спричиняти удари, допоки остання не припинила опору. Крім того, судом допущено ряд інших порушень, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Зокрема, приписами абз. 5 п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України встановлено, що у разі визнання особи винуватою в мотивувальній частині вироку зазначаються обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання. Помилковим є висновок суду про відсутність обтяжуючих обставин, оскільки в обвинувальному акті зазначено про наявність таких, а саме: вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, вчинення кримінального правопорушення щодо особи з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах. Про вказане свідчить те, що згідно наявного в матеріалах кримінального провадження паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 відноситься до осіб похилого віку. Окремою неспростовною та встановленою обтяжуючою обставиною є наявність сімейного зв`язку обвинуваченого з ОСОБА_9 , яка є його матір`ю, про що зазначено в формулюванні обвинувачення визнаного судом доведеним. Також судом при ухваленні вказаного вироку зазначено про те, що відсутні процесуальні витрати. З викладеним прокурор не погоджується, оскільки як вбачається із матеріалів кримінального провадження, в ході судового розгляду в порядку ч. 11 ст. 290 КПК України було долучено висновки експерта № СЕ 19/102-22/12983-БД від 24.10.2023 за результатами судової біологічної експертизи вартістю згідно довідки про витрати 51479 гривень 54 копійки та висновок за результатами проведення судової біологічної експертизи № СЕ 19/102-22/12948-БД від 18.07.2023 із довідкою про витрати на проведення експертизи на суму 23052 гривень 40 копійок.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати, визнати невинуватим та виправдати обвинуваченого, а кримінальне провадження закрити. Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд поверхово розглянув справу, дав не правильну оцінку добутим щодо справи доказам, деяким доказам не дав оцінку взагалі, деякі докази проігнорував, в основу вироку поклав припущення, внаслідок чого ухвалив вищезазначений вирок, що суперечить дійсним обставинам кримінального правопорушення. Так, допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у інкримінованому йому кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України не визнав. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , пояснили, що чули глухі удари та крики, але хто саме наносив загиблій удари та спричиняв тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , не бачили. Крім того, під час огляду місця події 13.08.2022 р. вилучалися предмети та речі, але жодними прямими доказами причетність саме обвинуваченого ОСОБА_7 до скоєного кримінального правопорушення не доведена. Обґрунтуванням суду винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, є також висновок судово-медичної експертизи № 926 від 03.10.2022 р., але висновки експерта є доказом лише виявлених тілесних ушкоджень, а не підтвердженням вчинення протиправних дій обвинуваченим. Отже, аналізуючи надані стороною обвинувачення та стороною захисту досліджені в судовому засіданні докази, хочу звернути увагу суду на те, що жоден із наведених доказів, які надані стороною обвинувачення в рахунок підтвердження вини ОСОБА_7 у скоєнні саме кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України - не підтверджують вчинення ним винних, протиправних та незаконних дій, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, більш того вказані вище докази є суперечливими, неоднозначними, сумнівними та недостовірними, так як ґрунтуються на припущеннях.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним за те, що він 13.08.2022 року у період часу з 00:00 год. до 00:39 год. перебував на території домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві приватної власності належить ОСОБА_9 . В цей час, ОСОБА_9 та її співмешканець ОСОБА_13 перебували біля приміщення магазину, що розташований неподалік від їхнього домоволодіння через здійснені погрози життю та здоров`ю ОСОБА_7 12.08.2022 року.

13.08.2022 року близько 00.00 год. ОСОБА_9 повернулась до домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 в цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на умисне вбивство своєї матері ОСОБА_9 . З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_7 перебуваючи на подвір`ї вищевказаного домоволодіння, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, цинічно та жорстоко, усвідомлюючи, що завдає своїй матері тілесні ушкодження, які в своїй сукупності для останньої становлять особливі страждання, за допомогою невстановленого досудовим розслідуванням предмету, що має ознаки тупого та цілеспрямовано наніс останній не менше тринадцяти травматичних дій в ділянку голови та обличчя, не менше одної травматичної дії тупим предметом в ділянку шиї, не менше двох травматичних дій тупим предметом в ділянку живота, одної травматичної дії тупим предметом в ділянку тазу, та не менше чотирьох травматичних дій тупим предметом в області верхніх кінцівок. Тим самим, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_9 тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_9 настала на місці вчинення кримінального правопорушення від поєднаної травми голови, обличчя, грудної клітки, живота, які ускладнилися больовим шоком. В подальшому ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та частково підтримали подану апеляційну скаргу захисника, просили вирок суду скасувати, а кримінальне провадження направити на новий судовий розгляд, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінальних проваджень передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що досудове і судове слідство в даному кримінальному провадженні проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, проаналізувавши їх у своїй сукупності надав правильну правову оцінку та дійшов обґрунтованого висновку щодо фактичних обставин та дій обвинуваченого ОСОБА_7 , кваліфікувавши його дії за ч.1 ст.115 КК України, оскільки останній вчинив умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіянні смерті іншій особі.

Так, умисне вбивство (ст. 115 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

Питання про умисел вирішується, виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Про намір на позбавлення життя свідчить умисне спричинення ушкоджень в життєво важливі органи потерпілого, в результаті чого настає його смерть.

При кваліфікації умисного вбивства за ознакою вчинення його з особливою жорстокістю (п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України) слід мати на увазі, що законом особлива жорстокість пов`язується зі способом позбавлення людини життя та іншими обставинами, які свідчать про проявлення винним особливої жорстокості.

Умисне вбивство визнається вчиненим з особливою жорстокістю, коли винний усвідомлював, що завдає потерпілому особливі страждання шляхом глумління, тортур, мордування, мучення, у т.ч. з використанням вогню, струму, кислоти, лугу, радіоактивних речовин, отрути, яка завдає нестерпного болю тощо. До особливо жорстокого способу умисного вбивства належить також заподіяння великої кількості тілесних ушкоджень, які завідомо для винного завдавали потерпілому особливих страждань.

При цьому для визнання наявності при вчиненні вбивства даної кваліфікуючої ознаки необхідно встановити, що винний мав намір вчинити саме вбивство з особливою жорстокістю; усвідомлював, що даний спосіб вбивства є особливо тяжким для потерпілого і свідомо йшов на це. Водночас, така жорстокість є необов`язковою для спричинення смерті людини і полягає в заподіянні потерпілому особливих додаткових фізичних або психічних страждань.

Таким чином саме спосіб і характер позбавлення потерпілого життя свідчитиме про особливу жорстокість вчинення злочину.

Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, викладені у постановах від 18.06.2020, справа №372/1922/17 та від 29.09.2022, справа №393/815/18.

Так, за матеріалами провадження встановлено, що ОСОБА_7 , перебуваючи на подвір`ї свого домоволодіння, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, усвідомлюючи, що завдає своїй матері - ОСОБА_9 тілесні ушкодження, за допомогою невстановленого досудовим розслідуванням предмету, що має ознаки тупого, цілеспрямовано наніс останній не менше тринадцяти травматичних дій в ділянку голови та обличчя, не менше одної травматичної дії тупим предметом в ділянку шиї, не менше двох травматичних дій тупим предметом в ділянку живота, одної травматичної дії тупим предметом в ділянку тазу, та не менше чотирьох травматичних дій тупим предметом в області верхніх кінцівок. Тим самим, своїми умисними протиправними діями ОСОБА_7 наніс ОСОБА_9 тілесні ушкодження, що спричинили смерть ОСОБА_9 .

Свої висновки про те, що ОСОБА_7 вчинив умисне вбивство ОСОБА_9 без кваліфікуючих ознак, суд першої інстанції зробив, обґрунтовано врахувавши дані висновку експерта №926 від 03.10.2022, яким встановлено у потерпілої ОСОБА_9 тілесні ушкодження: а) закритої тупої травми голови, обличчя: множинний багато уламковий перелом верхньої щелепи, двійний перелом нижньої щелепи, крововилив в м`які тканини голови в лобовій ділянці зліва, в ділянці лівого тім`яного бугра, в правій скроневій ділянці, в тімяно-потиличній ділянці по середній лінії, ран в лобовій ділянці голови по середній лінії, в лівій надбрівній ділянці, в ділянці правої брови, на верхній губі, синця і садна на лівій щоці, в ділянці підборіддя зліва і справа, синців на правій вушній раковині, в правій вилицевій ділянці з переходом на праву щоку, в лівій підщелепній ділянці; саден на крилі носа зліва, крововиливу на слизовій оболонці нижньої губи; б) закритої тупої травми шиї зліва: крововиливу в м`які тканини шиї зліва; в) закритої тупої травми грудної клітки: переломів ребер справа: 2,3,4 - по середній ключичній лінії і 5,6 - по передній пахвовій лінії; зліва: 2,3,4 - по середній ключичній лінії, забою тканин правої і лівої легень в ділянці нижніх часток; г) закритої тупої травми живота з пошкодженнями тканини селезінки, забою тканин правої частини печінки, крововиливу в черевну порожнину в об`ємі близько 190 мл; д) синців в ділянці правого і лівого плечей в верхній третині, в лівій клубовій ділянці по передній поверхні, на лівій кисті по тильній поверхні; є) закритого перелому кісток правого передпліччя в середній третині, які згідно висновку судово - медичної експертизи №926 від 03.10.2022 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень., утворилися від локальної травматичної дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею. Смерть ОСОБА_9 настала на місці вчинення кримінального правопорушення від поєднаної травми голови, обличчя, грудної клітки, живота: багато уламкових переломів верхньої щелепи, носа, двійного перелому нижньої щелепи, переломів ребер справа і зліва, забою тканин правої і лівої легень, пошкодження тканини селезінки, забою тканини правої частки печінки, які ускладнилися больовим шоком.

Суд першої інстанції, з висновком якого погоджується і апеляційний суд, зазначив, не встановлено доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7 , завдаючи ОСОБА_9 ударів, в тому числі, у життєво важливий орган голову, з метою позбавити її життя, свідомо бажав не лише вбити потерпілу, а й того, щоб вона відчувала додаткові страждання, які не були б необхідними для настання її смерті. Сама по собі значна кількість спричинених тілесних ушкоджень, як об`єктивна ознака кримінального правопорушення, не може кваліфікуватися як вчинення вбивства з особливою жорстокістю. Про відсутність виявлення обвинуваченим особливої жорстокості свідчить і момент настання смерті потерпілої, яка згідно з висновком експерта настала безпосередньо після спричинення їй тілесних ушкоджень.

З огляду на викладене, дослідивши та проаналізувавши всі зібрані у справі докази, суд першої інстанції встановив зв`язок між результатами проведених експертиз, й сукупністю усіх передбачених законом ознак складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_7 вчинив умисне вбивство ОСОБА_9 без кваліфікуючих ознак.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду та вважає не обґрунтованими доводи прокурора в частині перекваліфікації дій обвинуваченого на п.4 ч.2 ст.115 КК України, оскільки описані у вироку протиправні дії засудженого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України.

Тому, апеляційний суд вважає не обґрунтованими посилання прокурора, як на підставу кваліфікації дій обвинуваченого за п. 4 ч. 2 ст. 115 КК України, на те, що фізичні страждання ОСОБА_9 були триваючими, прижиттєвість їх отримання, оскільки, як уже зазначалося, смерть останньої настала безпосередньо після спричинення їй тілесних ушкоджень.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, висновок суду першої інстанції щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК на підставі об`єктивного з`ясування усіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 КПК.

Місцевий суд врахував показання ОСОБА_7 , який свою вину у вчиненому діянні не визнав, оцінив інші наявні у матеріалах справи докази та визнав їх достатніми для доведення винуватості обвинуваченого в умисному вбивстві ОСОБА_9 .

При цьому, спростовуючи версію сторони захисту про відсутність доказів на підтвердження вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, місцевий суд свої висновки про винуватість останнього, обґрунтував, зокрема: показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 щодо обставин, які їм були відомі, та подій, очевидцями чи учасниками яких вони були; даними, які містяться у протоколах слідчих дій, висновками судових експертиз, а також дослідженими речовими доказами та іншими письмовими доказами, зміст яких детально відтворено у вироку.

Зокрема, на підтвердження винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину суд врахував показання свідка ОСОБА_10 , яка зазначила в суді першої інстанції, що обвинувачений є її сусідом, який постійно зловживає спиртними напоями, веде себе неадекватно, дебоширить, а потерпіла ОСОБА_9 та її співмешканець ОСОБА_13 його боялися, часто ночували в сусідів та деінде. В ніч з 12.08.22 року на 13.08.22 року близько 2400-0100 вона почула крики ОСОБА_13 , який прибіг до їхнього двору та вказав, що ОСОБА_7 вбиває свою матір та вона викликала поліцію. Криків потерпілої не чула. Вийшовши з чоловіком до хвіртки, чула три тупі удари з двору ОСОБА_14 . Через деякий час з двору ОСОБА_14 вибігла собака, з якою постійно ходив обвинувачений, а за нею вийшов сам обвинувачений та сховався в кукурудзі. Від ОСОБА_13 знає, що обвинувачений був п`яний і вони не хотіли заходити в будинок, а сиділи на вулиці. Однак, згодом ОСОБА_9 вирішила піти перевірити чи не заснув ОСОБА_7 , щоб піти додому. Проте, зайшовши в будинок, обвинувачений почав бити потерпілу палицею. Після чого ОСОБА_13 побіг до свідка за вилами. Зазначає, що близько 3-ої години обвинувачений повернувся самостійно додому і показав працівникам поліції палицю, якою він вбив свою матір. При цьому, не заперечував свою безпосередню причетність до скоєного, пояснивши, що вбив матір, бо так було треба. З впевненістю стверджує, що саме обвинувачений вийшов з подвір`я із собакою. Інші особи не могли вчинити даний злочин.

Із пояснень свідка ОСОБА_11 в суді першої інстанції вбачається, що він є сусідом обвинуваченого. 13.08.2022 року близько 01-ої години ОСОБА_13 , який є співмешканцем ОСОБА_9 , прибіг до нього додому та повідомив, що ОСОБА_7 вбиває ОСОБА_9 . Свідок з дружиною вийшов на вулицю та чув глухі удари. На вулицю також вийшла сусідка ОСОБА_12 . В будинок боялися зайти, бо обвинувачений тримає великого собаку, якого не прив`язує. Через деякий час, вийшов обвинувачений з собакою та пішов в бік пам`ятника щоб десь сховатися. Стверджує, що саме обвинувачений виходив з подвір`я із собакою. Обвинувачений повернувся самостійно коли приїхали працівники поліції. На палицю, якою наносив удари потерпілій вказав сам обвинувачений.

Із пояснень свідка ОСОБА_12 в суді першої інстанції вбачається, що вона є сусідкою ОСОБА_9 12.08.22 року мала розмову з ОСОБА_9 , яка повідомила, що ОСОБА_7 був в запої і вів себе неадекватно, у зв`язку з чим ОСОБА_9 викликала поліцію. Після 24-ої години, свідок збиралася лягти спати, але почула крики потерпілої «Та ти ж уб`єш!». Свідок підбігла до хвіртки і почула глухі удари, а згодом почула крики сусідки - ОСОБА_10 , яка викликала поліцію. Як виходив обвинувачений з подвір`я свідок не бачила, оскільки пішла до хати одягнутися. До приїзду поліції свідок, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 стояли біля подвір`я ОСОБА_14 .

Зазначені свідки хоча і не були очевидцями вчинення злочину, однак знали потерпілу ОСОБА_9 , стосунки між нею та обвинуваченим, обвинуваченого ОСОБА_7 до вчинення злочину та після нього, спостерігали зміну його психологічного стану після вчинення злочину.

Дані свідки давали покази не з чужих слів, а як очевидці події, але те, що вони чули і бачили, згідно ст. 65 КПК України.

У своїй апеляційній скарзі захисник також зазначає про те, що за результатами допиту свідків встановлено факт, що ніхто зі свідків не був очевидцем самого нанесення ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

Втім, чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин чи елементів складу злочину на підставі сукупності непрямих доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину чи елемент складу злочину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку.

Навпаки, положення ст. 94 КПК визначають, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює не тільки кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, але й сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Як засвідчує судова практика, доказування досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх доказів, які вказують на характер дій обвинуваченого, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння, обстановку, в якій діяла відповідна особа тощо, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) винуватості особи.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у поставі від 9 листопада 2021 року у справі №408/5225/19-к.

Крім того, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що версія сторони захисту про те, що обвинувачений не вчиняв вбивство потерпілої ОСОБА_9 нічим не підтверджується та спростовується показами свідків та фактичними даними, що містяться у наступних джерелах доказів:

- протоколом огляду місця події від 13.08.2022, в ході якого оглянуто територію домоволодіння АДРЕСА_2 та виявлено і вилучено кепку, кофту, штани, футболку, палицю із слідами РБК (т.1 а.п.19-39);

- протоколом огляду трупа від 13.08.2022, в ході якого оглянуто тіло ОСОБА_9 , виявлено численні тілесні ушкодження та вилучено зрізи нігтьових пластин та одяг (т.1 а.п. 57-59);

- висновком експертизи №926 від 03.10.2022, яким встановлено у потерпілої ОСОБА_9 тілесні ушкодження: а) закритої тупої травми голови, обличчя: множинний багато уламковий перелом верхньої щелепи, двійний перелом нижньої щелепи, крововилив в м`які тканини голови в лобовій ділянці зліва, в ділянці лівого тім`яного бугра, в правій скроневій ділянці, в тімяно-потиличній ділянці по середній лінії, ран в лобовій ділянці голови по середній лінії, в лівій надбрівній ділянці, в ділянці правої брови, на верхній губі, синця і садна на лівій щоці, в ділянці підборіддя зліва і справа, синців на правій вушній раковині, в правій вилицевій ділянці з переходом на праву щоку, в лівій підщелепній ділянці; саден на крилі носа зліва, крововиливу на слизовій оболонці нижньої губи; б) закритої тупої травми шиї зліва: крововиливу в м`які тканини шиї зліва; в) закритої тупої травми грудної клітки: переломів ребер справа: 2,3,4 - по середній ключичній лінії і 5,6 - по передній пахвовій лінії; зліва: 2,3,4 - по середній ключичній лінії, забою тканин правої і лівої легень в ділянці нижніх часток; г) закритої тупої травми живота з пошкодженнями тканини селезінки, забою тканин правої частини печінки, крововиливу в черевну порожнину в об`ємі близько 190 мл; д) синців в ділянці правого і лівого плечей в верхній третині, в лівій клубовій ділянці по передній поверхні, на лівій кисті по тильній поверхні; є) закритого перелому кісток правого передпліччя в середній третині, які згідно висновку судово - медичної експертизи №926 від 03.10.2022 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень., утворилися від локальної травматичної дії тупого предмету з обмеженою контактуючою поверхнею. Смерть ОСОБА_9 настала на місці вчинення кримінального правопорушення від поєднаної травми голови, обличчя, грудної клітки, живота: багато уламкових переломів верхньої щелепи, носа, двійного перелому нижньої щелепи, переломів ребер справа і зліва, забою тканин правої і лівої легень, пошкодження тканини селезінки, забою тканини правої частки печінки, які ускладнилися больовим шоком. При цьому, ознак заподіяння тортур, мордування, мучення, в тому числі, із використанням струму, вогню, кислоти, лугу, радіоактивних речовин або отрути, яка завдає нестерпного болю, на тілі ОСОБА_9 не виявлено. Слідів волочіння чи переміщення тіла також не виявлено (т.1 а.п. 102-107);

- висновком експертизи №263 від 23.08.2022, згідно якого ОСОБА_7 в момент скоєння правопорушення не страждав і в даний час психічним захворюванням не страждає, не знаходився в тимчасовому хворобливому стані. Міг усвідомлювати свої дії і керувати ними. Підпадає під дію ст.19 ч. 1 КК України (т.1 а.п. 231-233);

- висновком експерта №СЕ-19/102-22/12983-БД від 24.10.2023, згідно якого генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на надані на дослідження дерев`яній палиці (об`єкти №№13.3,13.7,13.9) збігаються між собою, з генетичними ознаками зразка крові потерпілої ОСОБА_9 та не збігаються з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_7 (т.3 а.п. 151-196).

При цьому, колегія суддів, вирішуючи питання про направленість умислу ОСОБА_7 на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , бере до уваги характер та локалізація тілесних ушкоджень, кількість нанесених ударів, нанесення ударів у життєво важливі органи.

Тому, апеляційні доводи захисника про відсутність прямих доказів у скоєнні злочину обвинуваченим є суб`єктивними та необґрунтованими.

Беручи до уваги викладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтував вирок на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які були підтверджені доказами, належним чином дослідженими під час судового розгляду та оцінені у своїй сукупності та відповідно до ст. 94 КПК України та вважає, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, доведена поза розумним сумнівом.

Судовий розгляд у цьому провадженні відбувався відповідно до вимог кримінального процесуального законодавства і, як наслідок, колегія суддів констатує дотримання місцевим судом загальної справедливості судового розгляду.

Виходячи із оцінки сукупності вищенаведених доказів, з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції мав достатньо підстав для висновку про доведеність вини ОСОБА_7 в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині, за обставин, визнаних судом доведеними, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків цього кримінального правопорушення, а також форми вини та мотиву інкримінованих йому дій, оскільки всупереч доводам апеляційної скарги сторони захисту, у вироку наведені конкретні докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування доводів обвинуваченого ОСОБА_7 , в яких останній заперечував наявність у нього умислу на вбивство ОСОБА_9 та нанесення їй тілесних ушкоджень, які наведені у висновку судово-медичного експерта №926 від 13.08.2022.

Факт вчинення вбивства саме обвинуваченим підтверджується показаннями свідків, які однозначно вказали на обвинуваченого, як на особу, яка вийшла з домоволодіння безпосередньо після скоєння вбивства та деякий час переховувалася від працівників поліції, при цьому, в домоволодінні не залишилося інших осіб, які б могли вчинити вбивство. Дані свідки однозначно вказують на добровільне повідомлення працівникам поліції обвинуваченим своєї вини та вказівку на знаряддя злочину. Зазначені свідки є незацікавленими особами, не перебувають в будь-якій залежності від обвинуваченого і не мають підстав оговорювати його.

Тому, доводи захисника про відсутність прямих доказів вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оскільки, як зазначає апелянт, жоден свідок не вказав про те, що саме він наносив ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, не можуть бути визнані обґрунтованими, оскільки відповідно до вимог закону, зокрема ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Тобто для доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, суд першої інстанції, у відповідності до вимог закону, не тільки міг, а й використав непрямі докази, які в сукупності підтверджували обставини, що підлягали доказуванню у даному кримінальному провадженні та які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості.

Крім того, колегія суддів визнає безпідставними доводи апеляційної скарги захисника про те, що частина доказів обвинувачення не можуть бути допустимими та належними, оскільки не мають доказового значення, так як прямо не вказують на ОСОБА_7 , як особу, що вчинила кримінальне правопорушення. Суд першої інстанції дав оцінку кожному з представлених доказів та їх сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку для постановлення обвинувального вироку, правомірно використав такі, як докази обвинувачення.

Більш того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений напередодні вчиняв домашнє насильство щодо своєї матері ОСОБА_9 , а саме ображав та намагався вчинити бійку, за що був притягнутий постановою Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 30.05.2022 за ст.176, 173-2 ч.1 КК України з призначення стягнення у виді штрафу.

В той же час, колегія суддів виходить з того, що стороною захисту в поданій апеляційній скарзі не наведено будь-яких даних, які б могли свідчити про неналежність, недопустимість та недостовірність доказів, які були покладені судом першої інстанції в основу обвинувального вироку.

Відтак, позицію сторони захисту щодо відсутності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, колегія суддів вважає способам захисту, з метою уникнення останнім відповідальності за вчинене, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Під час апеляційного розгляду захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого просив вирок суду скасувати, а матеріали кримінального провадження направити у суд першої інстанції для призначення нового розгляду, посилаючись на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Проте, за змістом ст. 411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: 1) висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; 2) суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; 3) за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; 4) висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Вирок підлягає скасуванню із зазначених підстав лише тоді, коли невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження вплинула чи могла вплинути на вирішення питання про винуватість або невинуватість обвинуваченого.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження та висновків суду, викладених у вироку, апеляційний суд не встановив, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. При цьому, місцевий суд у вироку достатньо мотивував, чому судом взято до уваги докази, які не містять істотних суперечностей.

Доводи захисника також не містить посилань на ключові докази, які спростовують висновки суду або які суд проігнорував і які могли б суттєво вплинути на його висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 .

Аналізуючи вид та міру покарання, призначену обвинуваченому колегія суддів виходить з положень, визначених в ст. 50 КК України, за якою покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Загальні засади призначення покарання, визначені в ст. 65 КК України, за якою суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

У справі Скоппола проти Італії» від 17.09.09 року (заява № 10249/03) ЄСПЛ зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування суспільством від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке суд вважає пропорційним тяжкості порушених суспільних інтересів, їх наслідкам з урахуванням всіх встановлених судом обставин конкретного провадження. У справі «Бакланов проти Росії» від 09.06.05 року та у справі «Фрізен проти Росії» від 24.03.05 року суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним».

Також у справі «Ізмалов проти Росії» від 16.10.08 року суд встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи». Наведені правові тези Суду, щодо співмірності, пропорційності та індивідуалізації покарання слід визнавати одними з головних складових права на справедливий суд, закріпленого в ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».

Колегія суддів вважає, що призначаючи ОСОБА_15 покарання у виді позбавлення волі на певний строк у межах санкції статті 115 ч.1 КК України, суд дотримався вимог ст. 50,65 КК України та обґрунтовано врахував, що обвинувачений, зважаючи на положення ст. 12 КК України вчинив умисний особливо тяжкий злочин проти життя та здоров`я особи. Зважив суд і обставини вчинення злочину ОСОБА_15 . Як особа, по місцю проживання характеризується негативно, раніше судимий, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого - судом не встановлено.

Отже, на переконання колегії суддів, суд обґрунтовано дійшов до висновку, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства протягом визначеного судом строку, а тому призначене покарання за своїм видом і розміром слід вважати справедливим.

Обставини, які обтяжують покарання - також не встановлено.

В той же час, є слушними доводи апеляційної скарги прокурора про помилковість висновків суду першої інстанції щодо відсутності обставин, що обтяжують покарання.

Так, у мотивувальній частині вироку від 13 грудня 2023 року суд зазначив, що відсутні обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Разом з тим, зі змісту обвинувального акту щодо ОСОБА_7 вбачається, що в обвинувачені, яке було вручено останньому зазначено обтяжуючі покарання обставини - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, вчинення кримінального правопорушення щодо особи з якою винний перебував у сімейних або близьких відносинах.

При цьому, згідно наявного в матеріалах кримінального провадження паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_9 , остання ІНФОРМАЦІЯ_2 та відноситься до осіб похилого віку. Окремою неспростовною та встановленою обтяжуючою обставиною є наявність сімейного зв`язку обвинуваченого ОСОБА_7 з потерпілою ОСОБА_9 , яка є його матір`ю.

Вказане свідчить, що суд припустився помилки не зазначивши вказані обтяжуючі покарання обставини, оскільки на підтвердження судом встановлених обставин замість доказів зазначаються обставини, які встановлені досудовим розслідуванням та які не заперечуються учасниками судового провадження.

Мотивів, чому суд вважав про відсутність обтяжуючих покарання обставин, у вироку не виклав.

Поряд з цим, ухвалюючи вирок місцевий суд також не вирішив питання про розподіл судових витрат.

Так, із матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час судового розгляду в порядку ч. 11 ст. 290 КПК України долучено висновок експерта №СЕ-19/102-22/12983-БД від 24.10.2023, за результатами судової біологічної експертизи із довідкою про витрати на проведення експертизи вартістю 51479, 54 гривень та висновок експерта №СЕ-19/102-22/12948-БД від 18.07.2023, за результатами судової біологічної експертизи із довідкою про витрати на проведення експертизи вартістю 23052, 40 гривень

Процесуальні витрати виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Проте, вирішення питання про розподіл процесуальних витрат полягає у висновку суду про стягнення або відмову у стягненні певної грошової суми, яка є процесуальними витратами у розумінні кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Отже, процесуальні витрати за проведення судової біологічної експертизи на суму 74531, 94 грн. підлягають стягненню з ОСОБА_7 .

На переконання апеляційного суду, місцевий суд, не зазначивши обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , не вирішивши питання про судові витрати, допустив невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадженні, що згідно пункту 2 частини 1 статті 409 КПК України є підставою для зміни судового рішення в цій частині.

Крім того, відповідно до п.3 ч.1 ст.408 КПК України суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

З наведених підстав, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга захисника в інтересах обвинуваченого - без задоволення, а вирок зміні.

Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 грудня 2023 року щодо ОСОБА_7 змінити.

Включити до мотивувальної частини вироку обставини, що обтяжують покарання: вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, вчинення кримінального правопорушення щодо особи з якою винний перебував у сімейних або близьких відносинах.

Стягнути з ОСОБА_7 витрати пов`язані із проведенням судових біологічних експертиз на загальну суму 74531 гривень 94 копійки.

В решті вирок суду залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ: