ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1054/24 Справа № 185/4767/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ :

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника власника майна Павлоградської міської ради ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2024 року про арешт майна,-

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2024 року задоволено клопотання дізнавача СД Павлоградського районного ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_8 , погоджене прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , та в рамках кримінального провадження №0000170 від 06.04.2024 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК України (далі - КК) накладено арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0028, площею 0,2468 га, що знаходиться по вул. Центральна м. Павлограда, яка належить Територіальній громаді в особі Павлоградської міської ради, шляхом заборони службовим особам Павлоградської міської ради, Комунального підприємства «Управління ринками» Павлоградської міської ради вчиняти будь-які дії, пов`язані із проведенням державної реєстрації (зміни права власності, перереєстрації, поділу, виділу, складання технічної документації тощо).

В апеляційній скарзі представник власника майна Павлоградської міської ради - ОСОБА_7 (далі-представник власника майна) порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку із незаконністю та необґрунтованістю.

В обґрунтування зазначає, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна земельна ділянка з кадастровим номером :02:026:0028, площею 0,2468 га, належить Територіальній громаді, в особі Павлоградської міської ради та передана у користування Комунальному підприємству Управління ринками Павлоградської міської ради. Разом з тим, представника міської ради не було повідомлено належним чином про дату та час розгляду клопотання в суді та Павлоградській міській раді взагалі не було відомо про наявність даного кримінального провадження, у зв`язку з чим було позбавлено можливості надати пояснення щодо земельної ділянки на яку накладено арешт.

Разом з тим вважає, що дізнавачем не доведено необхідність накладення арешту на земельну ділянку, оскільки ані в клопотанні, ані в оскаржуваній ухвалі слідчого судді не було встановлено та зазначено, яким чином вказана земельна ділянка перекриває будь-який доступ до земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:003, а тим більше, яким чином унеможливлює її використання та провадження підприємницької діяльності заявниці. Крім того, дізнавачем не наведено підстав на підтвердження того, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:026:0028 являється предметом злочину за ознаками проступку, передбаченого ч.2 ст.358 КК, має значення речового доказу та підстав, які підтверджують, що незастосування арешту призведе до приховування, пошкодження, псування, знищення, втрати, знищення, використання та передачі майна. Окрім того, в ухвалі суду не вказано, яке саме грубе порушення норм земельного законодавства було допущено під час формування земельної ділянки з кадастровим номером :02:026:0028, не зазначено статті та самі обставини.

Водночас звертає увагу, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:026:0028 комунальної форми власності має вид цільового призначення 02.12 Земельні ділянки загального користування, які використовуються як внутрішньо квартальні проїзди, пішохідні зони і не має обмеження для використання.

Також вказує, що посилання дізнавача та слідчого судді про те, що на земельну ділянку :02:026:0028 було розроблено проєкт землеустрою є помилковими та суперечать дійсності, оскільки формування вказаної земельної ділянки відбулося на підставі технічної документації щодо інвентаризації земель м. Павлограда.

На підставі викладеного представник власника майна просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області 03 травня 2024 року.

Одночасно просить поновити їй строк на апеляційне оскарження. В обґрунтування зазначає, що оскаржувана ухвала була постановлена за відсутності представника власника майна, а копія оскаржуваної ухвали надійшла на адресу Павлоградської міської ради лише 08 травня 2024 року. Тому, на переконання представника власника майна, вказані обставини свідчать про поважність причин пропуску нею строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника власника майна на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, яка наполягала на її задоволенні, просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою у задоволенні клопотання дізнавача про арешт майна відмовити, вислухавши думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишитили ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до п.3 ч.2, абз. 2 ч.3 ст.395 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Як убачається з матеріалів судового провадження розгляд клопотання дізнавача про арешт майна та ухвалення слідчим суддею оскаржуваного рішення відбулися 03 травня 2024 року без участі представника власника майна Павлоградської міської ради (а.с.75, 76-78).

Згідно довідки про доставку електронного листа від 08.05.2024 року (а.с.84) оскаржувана ухвала була отримана в електронному вигляді представником власника майна ОСОБА_7 08.05.2024 року та 10.05.2024 року нею подано апеляційну скаргу, тобто в межах визначеного строку на апеляційне оскарження, а тому колегія суддів констатує, що апелянтом процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення слідчого судді не пропущено.

Згідно п.9 ч.1 ст.309 КПК під час досудового розслідування можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали слідчого судді, зокрема, про арешт майна або відмову у ньому.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів, зокрема арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею не дотримано з огляду на таке.

Обґрунтовуючи своє рішення про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0028, площею 0,2468 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яка належить Територіальній громаді в особі Павлоградської міської ради, слідчий суддя посилався на положення ч.ч.2,3 ст.170 КПК та в ухвалі зазначив, що дізнавачем доведено необхідність накладення арешту на вищевказану земельну ділянку.

Між тим з такими висновками слідчого судді не погоджується колегія суддів апеляційного суду виходячи з наступного.

За загальними правилами, передбаченими ч.3 ст.132 КПК, застосування заходів забезпечення кримінального провадження допускається лише у разі, якщо слідчий, дізнавач, прокурор доведе, що :

- існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування належності та допустимості доказів покладається на сторону, що їх подає.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Положеннями ч.ч.1,2,5,6 статті 170 КПК передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, суд, відповідно до ч.1 ст.173 КПК, відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що в провадженні підрозділу дізнання Павлоградського районного ВП ГУНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №0000170 від 06.04.2024 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК, за заявою ОСОБА_10 про те, що невідома особа склала та видала підробні офіційні документи, що стали підставою для формування земельної ділянки з присвоєнням кадастрового номеру :02:026:0028 по АДРЕСА_1 (а.с.4, 6-8).

Відповідно до постанови дізнавача сектору дізнання Павлоградського РВП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_8 про визнання в якості речового доказу від 01.05.2024 року (а.с.68) земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0028, площею 0,2468 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яка належить Територіальній громаді в особі Павлоградської міської ради, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000170 від 06.04.2024.

Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 29.02.2024 року вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:026:0028, площею 0,2468 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , відноситься до землі житлової та громадської забудови, та має вид цільового призначення 02.12 Земельні ділянки загального користування, які використовуються як внутріньоквартальні проїзди, пішохідні зони (а.с.8 зв.-11).

Зі змісту клопотання дізнавача про арешт майна (а.с.1-3) вбачається, що ним порушується питання про накладення арешту на вищевказану земельну ділянку, оскільки вона є предметом вчинення злочину, має значення речового доказу та містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому для забезпечення подальшого повного, неупередженого доказування у кримінальному провадженні та запобігання можливості її пошкодження, знищення чи відчуження, необхідно накласти на неї арешт. При цьому, всупереч положенням ст.170 КПК, у клопотанні дізнавача не зазначено мету арешту майна та яким саме критеріям речових доказів, згідно ст.98 КПК, відповідає земельна ділянка.

Крім того, дізнавачем у клопотанні взагалі не зазначено, які саме офіційні документи, що стали підставою для формування земельної ділянки з присвоєнням кадастрового номеру :02:026:0028 по АДРЕСА_1 , було підроблено, складено та видано, що могло б вказувати на вчинення суспільно небезпечного караного діяння.

Водночас, колегія суддів звертає увагу на те, що з об`єктивної сторони кримінальне правопорушення за ч.2 ст.358 КК щодо якого триває досудове розслідування у даному кримінальному провадженні, виражається у наступних діях: 1) складання завідомо підробленого офіційного документа; 2) видача завідомо підробленого офіційного документа; 3) підроблення посвідчення, іншого офіційного документа; 4) виготовлення підроблених офіційних печатки, штампа чи бланка; 5) збут підроблених офіційних печатки, штампа чи бланка; 6) збут завідомо підробленого офіційного документа, у тому числі особистого документа особи.

Отже, у розумінні вимог ст. 98 КПК земельна ділянка з кадастровим номером :02:026:0028, площею 0,2468 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 та яка належить Територіальній громаді в особі Павлоградської міської ради, у даному випадку не є об`єктом злочинних посягань, знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а відтак не може зберігати на собі сліди чи інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, вищенаведене свідчить про те, що наведені в оскаржуваній ухвалі слідчого судді доводи, за яких він дійшов до переконання про необхідність задоволення клопотання дізнавача про арешт майна, не відповідають вимогам ч.1 ст.173 КПК, оскільки стороною обвинувачення під час судового розгляду клопотання про арешт майна не доведено наявності правових підстав для накладення арешту на вказану земельну ділянку.

Відповідно до положень ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника власника майна ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2024 року про арешт майна скасуванню, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання дізнавача СД Павлоградського районного ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_8 , погодженого прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0028, площею 0,2468 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яка належить Територіальній громаді в особі Павлоградської міської ради, в рамках кримінального провадження №0000170 від 06.04.2024 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173 та ст.ст. 404, 405, 407, 409, 411 та 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника власника майна Павлоградської міської ради ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2024 року про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0028, площею 0,2468 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яка належить Територіальній громаді в особі Павлоградської міської ради скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у задоволенні клопотання дізнавача СД Павлоградського районного ВП ГУНП в Дніпропетровській області капітана поліції ОСОБА_8 , погодженого прокурором Павлоградської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_9 , про накладення арешту на земельну ділянку з кадастровим номером :02:026:0028, площею 0,2468 га, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яка належить Територіальній громаді в особі Павлоградської міської ради, в рамках кримінального провадження №0000170 від 06.04.2024 за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 358 КК відмовити.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4