Провадження № 11-кп/824/2202/2024 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

перекладача ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_16 , захисника обвинуваченого ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_16 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_17 , захисника обвинуваченого ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_18 , обвинуваченого ОСОБА_9 з доповненнями, обвинуваченого ОСОБА_7 з доповненнями, обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 12 березня 2021 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та громадянина Республіки Азербайджан, на території України не зареєстрованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 289, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 28 ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця та громадянина Республіки Азербайджан, на території України не зареєстрованого та без постійного місця проживання на території України,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 289, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 15 п.6 ч.2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та громадянина Республіки Азербайджан, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , без постійного місця проживання на території України,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 289, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 15 п.6 ч.2 ст. 115 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця та громадянина Республіки Азербайджан, на території України не зареєстрованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, у невстановлений час та місці у ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з метою особистого збагачення виник злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння чужими транспортними засобами шляхом застосування насильства, яке є небезпечним для потерпілого, або із погрозою застосуванням такого насильства, відносно водіїв таксі. Так, ОСОБА_7 , 28.01.2018 приблизно о 19 годині 40 хвилин, діючи за попередньою змовою групою осіб, спільно з ОСОБА_8, з корисливих мотивів, знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , із погрозою застосуванням фізичного насильства, небезпечного для життя потерпілого ОСОБА_19 , незаконно заволоділи належним ОСОБА_20 транспортним засобом - автомобілем марки «PEUGEOT» моделі «307», темно-синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 (латвійська реєстрація), 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , за кермом якого перебував ОСОБА_19 за наступних обставин.

Зокрема, 28.01.2018 приблизно о 19 годині 20 хвилин, ОСОБА_7, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя потерпілого, разом з ОСОБА_8, знаходячись за адресою: АДРЕСА_5 , помітили автомобіль таксі марки «PEUGEOT» моделі «307» реєстраційний номер НОМЕР_1 (латвійська реєстрація), за кермом якого перебував ОСОБА_19 . В цей час, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 підійшли до припаркованого на узбіччі проїжджої частини автомобіля таксі марки «PEUGEOT» моделі «307», темно-синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 (латвійська реєстрація), під керуванням ОСОБА_19 , з яким ОСОБА_7 та ОСОБА_8 домовились про поїздку за адресою: АДРЕСА_4 , де ОСОБА_7 було заплановано вчинити злочинні дії, спрямовані на незаконне заволодіння транспортним засобом, про що було проінструктовано ОСОБА_8.

Продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, 28.01.2018 приблизно о 19 годині 20 хвилин, ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_8, знаходячись за адресою: АДРЕСА_5 під виглядом клієнтів сіли в салон вказаного автомобіля марки «PEUGEOT» моделі «307», темно-синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 (латвійська реєстрація), 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 під управлінням ОСОБА_19 , на якому направились в напрямку будинку АДРЕСА_4, де ОСОБА_19 зупинив автомобіль і чекав поки останні розрахуються з ним за поїздку. В цей час, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, впевнившись, що виникли сприятливі умови для скоєння злочину, перейшли до вчинення активних злочинних дій. При цьому, ОСОБА_7, вийшов з салону автомобіля, під приводом отримання від іншої особи грошових коштів для оплати за послуги таксі, після чого через декілька хвилин повернувся і сів до салону автомобіля на переднє праве сидіння та направив на ОСОБА_19 заздалегідь заготовлений предмет, схожий на пістолет, та наказав останньому вийти з автомобіля. В цей час ОСОБА_8, діючи згідно відведеної йому злочинної ролі, приставив заздалегідь заготовлений предмет, схожий на ніж, до живота ОСОБА_19 з метою незаконного заволодіння транспортним засобом та отримання від останнього документів на автомобіль для його подальшого збуту. Після цього, ОСОБА_7, вийшов з салону автомобіля та відкрив передні водійські двері, при цьому повторно наставив на

ОСОБА_19 предмет, схожий на пістолет, з метою заволодіння транспортним засобом. ОСОБА_19 , вважаючи спільні злочинні дії ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як реальну небезпеку для власного життя, згідно вимоги останніх вийшов з транспортного засобу, після чого ОСОБА_7 сів за кермо автомобіля марки «PEUGEOT» моделі «307», темно-синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 (латвійська реєстрація), 2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_2 , ринкова вартість якого станом на 28.01.2018 могла становити 151 490 грн., яким незаконно заволодів, запустив двигун зазначеного транспортного засобу за допомогою ключів, після чого на вказаному автомобілі разом з ОСОБА_8 зник з місця вчинення злочину.

Після цього, ОСОБА_7, набувши злочинного досвіду, усвідомлюючи необхідність продовження злочинної діяльності, спрямованої на незаконне заволодіння транспортними засобами із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я водіїв, спланував досягнути поставленої мети - збагачення за рахунок скоєння таких нападів, прийняв рішення про створення і керування стійкою злочинною групою, яку він почав формувати, обравши направленістю її діяльності - систематичне незаконне заволодіння транспортними засобами на території міста Києва та Київської області з метою їх подальшого збуту.

Визначившись з напрямом протиправної діяльності та поклавши на себе функції організатора і керівника групи, сформованої на етнічній основі, ОСОБА_7 особисто підібрав її учасників з числа знайомих чоловіків - громадян Республіки Азербайджан. Забезпечуючи при цьому стійкість організованої групи, керованість і тривалість намічених ним злочинних дій, використовував для відбору кандидатів їх особисті якості - схильність до вчинення злочинів із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я людини, надбані ними навички під час скоєння таких злочинів, умови їх життя, зв`язки, здатність до виконання вказівок, тощо.

Так, формуючи склад організованої групи, ОСОБА_7 при невстановлених обставинах, після вчинення злочину 28.01.2018, в лютому цього ж року запропонував ОСОБА_8 . огли прийняти участь у запланованих ним злочинах, повідомивши останньому свої наміри щодо механізму їх вчинення. Отримавши від ОСОБА_8 добровільну згоду на спільну злочинну діяльність у складі організованої групи, ОСОБА_7, в подальшому, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах в лютому 2018 року запропонував ОСОБА_9 та ОСОБА_10 прийняти участь у запланованих ним злочинах, повідомивши останнім свої наміри щодо механізму його вчинення. Отримавши від ОСОБА_9 та ОСОБА_10 добровільну згоду на спільну злочинну діяльність у складі організованої групи, ОСОБА_7, за покладеними на себе функціями її організатора і керівника, з метою підготовки до вчинення злочинів, пов`язаних з незаконним заволодінням транспортними засобами, дотримання співучасниками заходів конспірації для протидії викриттю правоохоронними органами, розробив загальний план, який на етапі створення групи довів до відома всіх учасників організованої групи. При цьому, ОСОБА_7 поклав на ОСОБА_9 обов`язки, пов`язані із вчиненням незаконного заволодіння транспортними засобами водіїв таксі, шляхом застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я водіїв, а також з погрозою застосування такого насильства. В свою чергу,

ОСОБА_7 як організатор групи відвів до функцій ОСОБА_10 вчинення переховування слідів злочину та транспортних засобів здобутих злочинним шляхом іншими учасниками організованої групи, та іншим чином сприяти приховуванню злочину, на виконання яких ОСОБА_10 надав власну згоду.

В результаті цього, ОСОБА_7 за взаємною згодою з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 очолив стійке об`єднання, визначивши необхідну для досягнення загальної злочинної мети кількість учасників групи, а також злочинну спеціалізацію вказаної групи, при цьому керуючись бажанням спільного здійснення особливо тяжких злочинів на території міста Києва та Київської області, корисливою метою яких було протиправне особисте збагачення, шляхом вчинення незаконного заволодіння транспортними засобами, вчинених організованою групою та поєднаними з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілих, або з погрозою застосування такого насильства, що відбувалося систематично, сплановано і під керівництвом ОСОБА_7. Протиправна діяльність була джерелом доходів ОСОБА_7 та всіх учасників організованої ним злочинної групи.

З метою забезпечення існування та функціонування групи між її учасниками був розроблений єдиний план з розподілом функцій кожного з учасників групи. Відповідно до вказаного плану завданнями і метою існування організованої групи було незаконне заволодіння транспортними засобами, поєднане із застосуванням або погрозою застосуванням учасниками групи насильства заздалегідь заготовленими предметами, схожими на ножі та пістолети, відносно водіїв таксі для подолання волі до опору останніх з метою незаконного збагачення всіх учасників організованої групи шляхом подальшого переховування та збуту транспортних засобів здобутих злочинним шляхом. Стійкість організованої групи ОСОБА_7 забезпечував за рахунок її стабільного складу, централізованого підпорядкування учасників, єдиних для всіх правил поведінки, планування злочинної діяльності та чіткого розподілу ролей. Крім того, як організатор злочинної групи, ОСОБА_7 поклав на себе функції координації дій співучасників злочину, а також розподіл здобутих злочинним шляхом коштів. Організована ОСОБА_7 злочинна група діяла на території міста Києва та Київської області, систематично вчиняючи незаконне заволодіння транспортними засобами та припинила своє функціонування у зв`язку із викриттям і знешкодженням правоохоронними органами.

Організоване ОСОБА_7 злочинне об`єднання було стійким, що знайшло своє вираження у згуртованості, стабільності та тривалості існування. Так, між учасниками організованої групи були постійні внутрішні зв`язки. Характерним було обговорення спільних проблем, пов`язаних із злочинною діяльністю, визначення способів конспірації та прикриття злочинної діяльності від викриття правоохоронними органами. Зокрема, змінювались номери мобільних телефонів для зв`язку між собою та вирішення питання щодо незаконного заволодіння та подальшого збуту транспортних засобів здобутих злочинним шляхом, що відбувалось в темну пору доби.

У відповідності із розробленим планом злочинної діяльності, функції та задачі кожного учасника організованої злочинної групи були розподілені наступним чином. Таким чином, ОСОБА_7 будучи організатором та керівником злочинної групи здійснював безпосереднє керівництво діями учасників організованої ним групи і уточнював обов`язки кожного під час вчинення злочинів для досягнення загальної злочинної мети; особисто брав участь у підборі учасників групи; розробляв плани вчинення злочинів, у тому числі вживаючи заходів до не викриття злочинної діяльності групи правоохоронними органами; розподіляв ролі між учасниками групи; особисто приймав участь у незаконному заволодінні транспортними засобами, передавав автомобілі ОСОБА_10 для їх подальшого збуту; розподіляв кошти, отримані від реалізації транспортних засобів між учасниками створеної ним організованої групи та визначав необхідну їх кількість для продовження злочинної діяльності, пов`язаної з незаконним заволодінням транспортних засобів.

Планом організованої групи охоплювалось готування та безпосереднє вчинення незаконного заволодіння транспортними засобами водіїв таксі.

Відповідно до заздалегідь розробленого плану, ОСОБА_7, діючи у складі організованої ним групи, під час вчинення злочину виконував наступні функції: керував на місці діями учасників організованої групи ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , підшукував транспортні засоби для їх подальшого заволодіння та вибирав місця для здійснення злочинних намірів, особисто брав участь у вчиненні незаконного заволодіння транспортними засобами, застосував погрози до водіїв автомобілів про застосування фізичногонасильства та втілював в реальність погрози у разі відмови водіїв таксі добровільно покинути салон автомобіля.

ОСОБА_8 о. будучи виконавцем та активним учасником організованої групи, згідно заздалегідь розробленого плану злочинної діяльності, відомого всім учасникам, та відведеної кожному функції у організованій групі, за вказівкою ОСОБА_7, підшукував транспортні засоби для їх подальшого заволодіння, особисто приймав участь в незаконному заволодінні транспортними засобами, шляхом застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я водіїв таксі, а також з погрозою застосування такого насильства, предметом схожим на ніж, при цьому втілював в реальність погрози у разі відмови водіїв таксі добровільно покинути салон автомобіля з метою незаконного заволодіння транспортного засобу для його подальшого збуту, отримував кошти здобуті злочинним шляхом.

ОСОБА_9 будучи виконавцем та активним учасником організованої групи, згідно заздалегідь розробленого плану злочинної діяльності, відомого всім учасникам, та відведеної кожному функції у організованій групі, за вказівкою ОСОБА_7, підшукував транспортні засоби для їх подальшого заволодіння, особисто приймав участь в незаконному заволодінні транспортними засобами, шляхом застосування насильства, яке є небезпечним для життя чи здоров`я водіїв таксі, а також з погрозою застосування такого насильства, предметом схожим на ніж, при цьому втілював в реальність погрози у разі відмови водіїв таксі добровільно покинути салон автомобіля з метою незаконного заволодіння транспортного засобу для його подальшого збуту, отримував кошти здобуті злочинним шляхом.

ОСОБА_10 будучи пособником та учасником злочинної групи згідно заздалегідь розробленого плану злочинної діяльності, відомого всім учасникам, та відведеної кожному функції у організованій групі, за вказівкою ОСОБА_7, виконував дії направлені на незаконне заволодіння транспортними засобами, шляхом переховування даного майна, оскільки володів здібностями їзди на автомобілі та відповідним посвідченням на право керування транспортними засобами, при цьому очікував у заздалегідь обумовленому місці інших учасників організованої групи, які одразупісля вчинення злочинів транспортували автомобілі, здобуті злочинним шляхом до місця очікування ОСОБА_10 . огли з метою подальшого заздалегідь обіцяного останнім переховування майна здобутого злочинним шляхом, переховування слідів злочину та іншим чином сприяти приховуванню злочинів, отримував кошти здобуті злочинним шляхом.

Таким чином, ОСОБА_7 організував стійку, згуртовану групу, з розподілом ролей її учасників, до якої крім нього увійшли ОСОБА_10 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , метою організованої групи стало систематичне незаконне заволодіння транспортними засобами.

Так, ОСОБА_7 , 01.03.2018, приблизно о 01 годині 50 хвилин,організованою групою у складі співучасників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , об`єднаних єдиним злочинним умислом, з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього умислу, відомого всім учасникам групи,знаходячись біля с. Хлепча Васильківського району Київської області, із погрозою застосуванням насильства, небезпечного для життя потерпілого ОСОБА_21 , незаконно заволоділи належним останньому транспортним засобом - автомобілем «КІА» моделі «Cerato»,червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , 2007 року випуску, за наступних обставин.

Зокрема, 01.03.2018 о 00 год. 04 хв. ОСОБА_7 , реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненого організованою групою та поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя потерпілого, вчиненого повторно, разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9, знаходячись за адресою: АДРЕСА_6 , використовуючи номер мобільного оператору ПрАТ «Київстар» НОМЕР_5 замовили таксі через диспетчерську службу «Сова» з метою подачі транспортного засобу, яким було заплановано в подальшому заволодіти. Дане замовлення прийняв ОСОБА_21 , який зателефонував на номер НОМЕР_5 , в ході розмови по якому ОСОБА_7 . огли замовив ОСОБА_21 подачу таксі до ТРЦ «Магелан» на 01.03.2018 приблизно о 01 годині для поїздки до смт. Калинівка Васильківського району Київської області, біля якого було заплановано вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_21 , про що було проінструктовано всіх учасників організованої групи.

Продовжуючи реалізовувати єдиний злочинний план, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 приблизно о 01 годині знаходячись за адресою: АДРЕСА_7 підійшли до вибраного ОСОБА_7 як предмету злочину, припаркованого на узбіччі проїжджої частини автомобіля«КІА» моделі«Cerato», червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , 2007 року випуску, під керуванням ОСОБА_21 , з яким учасники організованої групи попередньо в телефонному режимі домовились відвезти їх досмт. Калинівка Васильківського району Київської області, де ОСОБА_7 було заплановано вчинити злочинні дії, направлені на незаконне заволодіння транспортним засобом, про що було проінструктовано ОСОБА_8, ОСОБА_9 . Після чого, під виглядом клієнтів ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 сіли до салону автомобіля «КІА» моделі «Cerato», червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , 2007 року випуску, під керуванням ОСОБА_21 та направились в напрямку смт. Калинівка Васильківського району Київської області.

При цьому, 01.03.2018 приблизно о 01 год. 40 хв. перебуваючи на автодорозі Київ-Одеса в напрямку м. Біла Церква Київської області поворот на с. Хлепча Васильківського району Київської області за проханням одного з учасників організованої групи сходити в туалет, ОСОБА_21 зупинив автомобіль на узбіччі дороги. В цей час, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9, впевнившись, що виникли сприятливі умови для скоєння злочину, перейшли до вчинення активних злочинних дій, при цьому ОСОБА_8 , діючи згідно злочинної функції відведеної йому керівником організованої групи, перебуваючи в салоні автомобіля приставив до живота ОСОБА_21 заздалегідь заготовлений ніж, та в цей час ОСОБА_9, переслідуючи єдиний злочинний умисел, діючи згідно відведеної йому функції, приставив до шиї потерпілого предмет схожий на ніж, з метою незаконного заволодіння транспортним засобом та отримання від останнього документів на автомобіль для його подальшого збуту. В свою чергу, ОСОБА_7 наніс декілька ударів руками стиснутими в кулаки в область голови ОСОБА_21 , який в результаті єдиних злочинних дій ОСОБА_7, ОСОБА_22 та ОСОБА_9 не чинив опору та був зв`язаний по руках та ногах ОСОБА_9 липкою стрічкою, якою також було заклеєно рота ОСОБА_21 , при цьому останнього було перетягнуто на заднє сидіння автомобіля ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Після чого, ОСОБА_7, вийшов з салону автомобіля та відкрив передні водійські двері, та сів за кермо автомобіля«КІА» моделі «Cerato», червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , 2007 року випуску, яким незаконно заволодів, завівши двигун даного транспортного засобу за допомогою ключів, після чого на вказаному автомобілі разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зникли з місця вчинення злочину, викинули ОСОБА_21 з салону транспортного засобу біля смт. Хлепча Васильківського району Київської області.

Крім цього, ОСОБА_7 , 01.03.2018, приблизно о 01 годині 50 хвилин, організованою групою у складі співучасників ОСОБА_8 та ОСОБА_9, об`єднаних єдиним злочинним умислом, з розподілом функцій учасників групи, спрямованих на досягнення цього умислу, відомого всім учасникам групи, знаходячись біля с. Хлепча Васильківського району Київської області, під час незаконного заволодіння транспортним засобом - автомобілем «КІА» моделі «Cerato», червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , 2007 року випуску, вчинили напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя ОСОБА_21 , який зазнав нападу, за наступних обставин.

Так, 01.03.2018 о 00 год. 04 хв. ОСОБА_7 , реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненого організованою групою та поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для життя потерпілого, вчиненого повторно, разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9, знаходячись за адресою: АДРЕСА_6 , використовуючи номер мобільного оператору ПрАТ «Київстар» НОМЕР_5 замовили таксі через диспетчерську службу «Сова» з метою подачі транспортного засобу, яким було заплановано в подальшому заволодіти. Дане замовлення прийняв ОСОБА_21 , який зателефонував на номер НОМЕР_5 , в ході розмови по якому ОСОБА_7 . огли замовив ОСОБА_21 подачу таксі до ТРЦ «Магелан» на 01.03.2018 приблизно о 01 годині для поїздки до смт. Калинівка Васильківського району Київської області, біля якого було заплановано вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом ОСОБА_21 , про що було проінструктовано всіх учасників організованої групи.

Продовжуючи реалізовувати єдиний злочинний план, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 приблизно о 01 годині знаходячись за адресою: АДРЕСА_7 підійшли до вибраного ОСОБА_7 як предмету злочину, припаркованого на узбіччі проїжджої частини автомобіля «КІА» моделі «Cerato», червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , 2007 року випуску, під керуванням ОСОБА_21 , з яким учасники організованої групи попередньо в телефонному режимі домовились відвезти їх до смт. Калинівка Васильківського району Київської області, де ОСОБА_7 було заплановано вчинити злочинні дії, направлені на незаконне заволодіння транспортним засобом, про що було проінструктовано ОСОБА_8, ОСОБА_9 . Після чого, під виглядом клієнтів ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 сіли до салону автомобіля «КІА» моделі «Cerato», червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , 2007 року випуску, під керуванням ОСОБА_21 та направились в напрямку смт. Калинівка Васильківського району Київської області.

При цьому, 01.03.2018 приблизно о 01 год. 40 хв. перебуваючи на автодорозі Київ-Одеса в напрямкум. Біла Церква Київської області поворот на с. Хлепча Васильківського району Київської області, за проханням одного з учасників організованої групи сходити в туалет, ОСОБА_21 зупинив автомобіль на узбіччі дороги. В цей час, в учасників організованої групи ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9, виник злочинний умисел направлений на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства небезпечного для життя особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений організованою групою, та впевнившись, що виникли сприятливі умови для скоєння злочину, продовжуючи знаходитись за вищевказаною адресою ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 перейшли до вчинення активних злочинних дій, при цьому ОСОБА_9, переслідуючи єдиний злочинний умисел, діючи згідно відведеної йому функції, приставив до шиї ОСОБА_21 предмет схожий на ніж, при цьому запитав, де знаходяться грошові кошти та документи на автомобіль, на що ОСОБА_21 відповів, що грошових коштів при собі немає, при цьому ОСОБА_8, діючи згідно злочинної функції відведеної йому керівником організованої групи,перебуваючи в салоні автомобіля приставив до живота ОСОБА_21 заздалегідь заготовлений предмет схожий на ніж. В свою чергу, ОСОБА_7 наніс декілька ударів руками стиснутими в кулаки в область голови ОСОБА_21 , який в результаті єдиних злочинних дій ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не чинив опору та був зв`язаний по руках та ногах ОСОБА_9 липкою стрічкою, якою також було заклеєно рота ОСОБА_21 , після чого останнього було перетягнуто на заднє сидіння автомобіля ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Після чого, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 обшукали салон автомобіля, в результаті чого заволоділи майном ОСОБА_21 , а саме грошовими котами в сумі 5000 гривень, мобільним телефоном марки «Phillips» з сім-картою НОМЕР_6 , мобільним телефоном «ImpressionC501» s/ НОМЕР_7 з сім-картою НОМЕР_8 . Після чого, ОСОБА_7, вийшов з салону автомобіля та відкрив передні водійські двері, та сів за кермо автомобіля «КІА» моделі «Cerato», червоного кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер кузова НОМЕР_4 , 2007 року випуску, завів двигун даного транспортного засобу за допомогою ключів, після чого на вказаному автомобілі разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 зникли з місця вчинення злочину, висадивши ОСОБА_21 біля смт. Хлепча Васильківського району Київської області.

02.03.2018 в вечірній час ОСОБА_7, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненого організованою групою та поєднаного з насильством, небезпечного для життя потерпілого, вчиненого повторно, разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , знаходячись на перехресті вулиці Богдана Хмельницького з вулицею Івана Франко в м. Києві, підійшли до раніше поміченого в цей день та обраного ОСОБА_7 .огли як предмету злочину, припаркованого на узбіччі проїжджої частини автомобіля таксі «Toyota» моделі «Camry», бежевого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , номер кузова НОМЕР_10 , 2007 року випуску, під управлінням ОСОБА_23 , з яким учасники організованої групи домовились відвезти їх на АДРЕСА_8 , де ОСОБА_7 було заплановано вчинити злочинні дії направлені на незаконне заволодіння транспортними засобом, про що було проінструктовано ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

При цьому, ОСОБА_10 , діючи згідно заздалегідь розробленого та узгодженого плану відомого всім учасникам організованої групи, відповідно до відведеної йому злочинної ролі та згідно власної функції визначеної керівником групи ОСОБА_7 , заздалегідь пообіцявши переховати автомобіль, здобутий злочинним шляхом та сліди злочину або іншим чином сприяти приховуванню злочину, 02.03.2018 приблизно о 21 годині направився та очікував на Одеській площі в м. Києві, куди ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 повинні були транспортувати автомобіль «Toyota» моделі «Camry», бежевого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , номер кузова НОМЕР_10 , 2007 року випуску, здобутий злочинним шляхом, який ОСОБА_10 в подальшому повинен був збути невстановленим особам за грошову винагороду.

Продовжуючи реалізовувати єдиний злочинний умисел, 02.03.2018 приблизно о 21 годині ОСОБА_7, ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 знаходячись за адресою: м. Київ, перехрестя вулиці Богдана Хмельницького з вулицею Івана Франкопід виглядом клієнтів сіли в салон вищевказаного автомобіля «Toyota» моделі «Camry», бежевого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , номер кузова НОМЕР_10 , 2007 року випуску, під управлінням ОСОБА_23 , та направились в напрямку вул. 22-гої Садової в м. Києві, де ОСОБА_23 зупинив автомобіль і чекав поки клієнти мали розрахуватись. В цей час, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8, впевнившись, що виникли сприятливі умови для скоєння злочину, перейшли до вчинення активних злочинних дій, при цьому ОСОБА_8, діючи згідно злочинної ролі відведеної йому керівником організованої групи, висловив до потерпілого ОСОБА_23 усну вимогу передачі йому свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу та ключі, після чого продемонстрував в руці предмет схожий на ніж та одразу наніс удар рукою стиснутою в кулак в голову ОСОБА_23 , на що потерпілий ОСОБА_23 відповів відмовою та відмовився виходити з салону автомобіля, чіпляючись руками за предмети в салоні автомобіля, при спробі учасників організованої групи витягти його на зовні. Після чого, ОСОБА_8, з метою доведення спільного злочинного умислу до кінця, наніс удар предметом схожим на ніж в тулуб ОСОБА_23 . В цей час ОСОБА_9, з метою подолання опору потерпілого, вийшов з салону автомобіля, підійшов до передніх водійських дверей та дістав раніше заготовлений для вчинення злочину ніж, яким, застосовуючи фізичне насильство, небезпечне для життя потерпілого, наніс ОСОБА_23 численні удари в ділянку грудної клітини. Одночасно з цим, ОСОБА_7, також вийшов з салону автомобіля та підійшов до лівих передніх дверей водія, після чого, ОСОБА_9, діючи узгоджено з ОСОБА_8 і ОСОБА_7, застосовуючи фізичне насильство, небезпечне для життя потерпілого, наніс ОСОБА_23 заздалегідь заготовленим предметом схожим на ніж численні удари в по ногах потерпілого, однак, незважаючи на отримання тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, ОСОБА_23 з місця вчинення злочину втік. При цьому, ОСОБА_7 сів за кермо автомобіля«Toyota» моделі«Camry», бежевого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , номер кузова НОМЕР_10 , 2007 року випуску, ключами запустив двигун та з місця вчинення злочину спільно з ОСОБА_9 . огли та ОСОБА_8 поїхали в напрямку Одеської площі в м. Києві, де їх очікував ОСОБА_10 .

Власними спільними злочинними діями учасники організованої групи ОСОБА_8 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 завдали ОСОБА_23 тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя). Крім того, виявлені інші непроникаючі рани відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та виявлені синці відносяться до легкого тілесного ушкодження.

З метою остаточного доведення до кінця спільного злочинного умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_8 , 02.03.2018, приблизно о 21 годині 30 хвилин, спільно з ОСОБА_9 і ОСОБА_7 , діючи узгоджено з ОСОБА_10 , який в цей час знаходився на Одеській площі в м. Києві, направились на вказаному автомобілі, належному потерпілому ОСОБА_23 , під керуванням ОСОБА_7 за місцем знаходження ОСОБА_10

Цього ж вечора, 02.03.2018 знаходячись на Одеській площі в м. Києві, ОСОБА_7 , діючи згідно заздалегідь розробленого та узгодженого з усіма співучасниками плану, зустрівся та передав ОСОБА_10 автомобіль «Toyota» моделі «Camry», бежевого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , номер кузова НОМЕР_10 , 2007 року випуску, ринкова вартість якого станом на 02.03.2018 могла становити 276 300 грн., який у свою чергу, з метою подальшого обернення на спільну користь та особистого незаконного збагачення, достовірно знаючи про те, що автомобіль «Toyota» моделі «Camry», бежевого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , номер кузова НОМЕР_10 , 2007 року випуску, здобутий злочинним шляхом, направився вказаним автомобілем по вул. Академіка Глушкова в м. Києві до виїзду за адміністративні межі м. Києва, однак був затриманий працівниками поліції на вказаному транспортному засобі, який належить ОСОБА_23 .

Крім цього, ОСОБА_7 , 02.03.2018, приблизно о 21 годині 20 хвилин, організованою группою у складі співучасників ОСОБА_9 та ОСОБА_8 знаходячись по АДРЕСА_9 , під час незаконного заволодіння транспортним засобом «Toyota» моделі «Camry», бежевого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , номер кузова НОМЕР_10 , 2007 року випуску, який належить потерпілому ОСОБА_23 , вчинили замах на умисне вбивство останнього з корисливих мотивів, однак не довели свій злочинний умисел до кінця з причин, що не залежали від їх волі, оскільки потерпілому було своєчасно надано кваліфіковану медичну допомогу.

02.03.2018 в вечірній час ОСОБА_7, реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчиненого організованою групою та поєднаного з насильством, небезпечного для життя потерпілого, вчиненого повторно, разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , знаходячись на перехресті вулиці Богдана Хмельницького з вулицею Івана Франко в м. Києві, підійшли до раніше поміченого в цей день та обраного ОСОБА_7 . огли як предмету злочину, припаркованого на узбіччі проїжджої частини автомобіля таксі «Тойота Кемрі», державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , під управлінням ОСОБА_23 , з яким учасники організованої групи домовились відвезти їх на АДРЕСА_8 , де ОСОБА_7 було заплановано вчинити злочинні дії направлені на незаконне заволодіння транспортними засобом, про що було проінструктовано ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

Продовжуючи реалізовувати єдиний злочинний умисел, 02.03.2018 приблизно о 21 годині ОСОБА_7 , ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_9 знаходячись за адресою: м. Київ, перехрестя вулиці Богдана Хмельницького з вулицею Івана Франко під виглядом клієнтів сіли в салон вищевказаного автомобіля «Toyota» моделі «Camry», бежевого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , номер кузова НОМЕР_10 , 2007 року випуску, під управлінням ОСОБА_23 , та направились в напрямку вул. 22-гої Садової в м. Києві, де ОСОБА_23 зупинив автомобіль і чекав поки клієнти мали розрахуватись. В цей час, ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8, впевнившись, що виникли сприятливі умови для скоєння злочину, перейшли до вчинення активних злочинних дій, при цьому ОСОБА_8, діючи згідно злочинної ролі відведеної йому керівником організованої групи, висловив до потерпілого ОСОБА_23 усну вимогу передачі йому свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу та ключі, після чого продемонстрував в руці предмет схожий на ніж та одразу наніс удар рукою стиснутою в кулак в голову ОСОБА_23 , на що останній відповів відмовою та відмовився виходити з салону автомобіля, чіпляючись руками за предмети в салоні автомобіля, при спробі учасників організованої групи витягти його на зовні. В цей час ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , з метою подолання опору потерпілого, та вчиняючи незаконне заволодіння транспортним засобом, усвідомлюючи суспільну небезпечність власних дій, вирішили вчинити умисне вбивство ОСОБА_23 з метою заволодіння його транспортним засобом «Toyota» моделі «Camry», бежевого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_9 , номер кузова НОМЕР_10 , 2007 року випуску. При цьому ОСОБА_8 діючи згідно відведеної йому злочинної ролі, тримаючи в руках раніше заготовлений ним для вчинення злочину ніж та маючи умисел на позбавлення життя потерпілого ОСОБА_23 , діючи згідно узгодженого плану та будучи проінструктованим ОСОБА_7, ОСОБА_8 наніс ОСОБА_23 удар предметом схожим на ніж в ділянку грудної клітини.

Одночасно з цим, ОСОБА_9 , діючи спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_7, та дотримуючись заздалегідь розробленого плану, вийшовши з салону автомобіля, підійшов до лівих передніх дверей водія, які на той момент відкрив потерпілий ОСОБА_23 з метою покинути автомобіль, аби зберегти власне життя, після чого ОСОБА_9, діючи узгоджено з ОСОБА_8 та ОСОБА_7, дістав раніше заготовлений для вчинення умисного вбивства ніж, та почав наносити ним потерпілому ОСОБА_23 численні ножові поранення в область тулуба, голови та ніг, та власними спільними злочинними діями учасниками організованої групи завдали ОСОБА_23 тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тяжкого тілесного ушкодження (за критерієм небезпеки для життя). Крім того, виявлені інші непроникаючі рани відносяться до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, та виявлені синці відносяться до легкого тілесного ушкодження.

При цьому, ОСОБА_7 знаходячись в салоні автомобіля, керував діями учасників організованої групи шляхом надання вказівок направлених на вчинення умисного вбивства ОСОБА_23 з корисливих мотивів.

Однак, довести свій злочинний умисел направлений на вчинення умисного вбивства ОСОБА_23 , тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, з корисливих мотивів, учасники організованої групи у складі ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 не змоги, оскільки, вчинивши всі дії, які останні вважали необхідними для доведення злочину до кінця, потерпілий ОСОБА_23 , незважаючи на отримання тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння, з місця вчинення злочину втік та в подальшому самостійно викликав собі швидку медичну допомогу, працівники якої госпіталізували останнього до Київської міської клінічної лікарні №17, де ОСОБА_24 було надано необхідну медичну допомогу.

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 12 березня 2021 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 289, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 15 п.6 ч.2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 11 (одинадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч.4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 15 п.6 ч.2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Згідно ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_7 призначено у виді позбавлення волі строком на 13 (тринадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу залишено без змін - у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України. Строк відбуття покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 12.10.2020. Зараховано в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_7 термін його попереднього ув`язнення, а саме: з 03.03.2018 по 09.12.2019, а також з 12.10.2020 по дату набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 15 п. 6 ч. 2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч.4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 11 (одинадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 15 п.6 ч.2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Згідно ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_8 призначено у виді позбавлення волі строком на 11 (одинадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до вступу вироку в законну силу залишено без змін - у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України. Строк відбуття покарання ОСОБА_8 ухвалено обчислювати з моменту фактичного його затримання - з 03.03.2018. Зараховано в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 термін його попереднього ув`язнення, а саме: з 03.03.2018 по дату набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_9 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 289, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 28 ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст. 115 КК України та призначити йому покарання:

- за ч.3 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч.4 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі строком на 11 (одинадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 15 п.6 ч.2 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Згідно ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_9 призначено у виді позбавлення волі строком на 11 (одинадцять) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід ОСОБА_9 до вступу вироку в законну силу залишено без змін - у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Строк відбуття покарання ОСОБА_9 ухвалено обчислювати з моменту фактичного його затримання - з 03.03.2018. Зараховано в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 термін його попереднього ув`язнення, а саме: з 03.03.2018 по дату набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

ОСОБА_10 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст. 289 КК України за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_21 та виправдано, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_10.

ОСОБА_10 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 289 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід ОСОБА_10 до вступу вироку в законну силу залишено без змін - у виді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України. Строк відбуття покарання ОСОБА_10 ухвалено обчислювати з моменту фактичного його затримання - з 02.03.2018.

Зараховано в строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_10 термін його попереднього ув`язнення, а саме: з 02.03.2018 по дату набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_23 задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_23 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_23 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_9 на користь ОСОБА_23 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто із ОСОБА_10 на користь ОСОБА_23 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти заявлених позивачем вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 солідарно на користь держави за проведення експертиз - 1144 грн 00 коп.; 4 053 грн 08 коп.; 1144 грн 00 коп.; 1732 грн 10 коп.; 2070 грн 70 коп.; 858 грн 00 коп.; 858 грн 00 коп.; 858 грн 00 коп.

Вирішено питання речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_16 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 в частині обвинувачення за ч.3 ст. 289, ч.3 ст. 28, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 15 п.6 ч.2 ст. 115 закрити на підставі, передбаченій п.3 ч.1 ст. 284 КПК України. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 в частині обвинувачення за ч.4 ст. 187 закрити на підставі, передбаченій п.1 ч.1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, та допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зауважує, що основними доказами проти всіх обвинувачених у кримінальному провадженні являються дані з`єднань їх абонентських номерів (мобільних телефонів), а також дані протоколів впізнання за фотознімками.

Щодо епізоду незаконного заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки «Peugeout». Даних про фіксування абонентського номеру, яким, за даними слідства, користувався ОСОБА_7 у місці та у день вчинення нападу на ОСОБА_19 органом досудового розслідування не здобуто. Відтак, єдиними доказами проти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 були відомості протоколів впізнання осіб за фотознімками, проведених за участі ОСОБА_19 . Вказані докази не можуть слугувати достатньою підставою для визнання винуватими за даним епізодом обвинувачення ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , оскільки слідчим шляхом їх причетності до вчинення даного кримінального правопорушення не доведено, будь яких інших доказів вини вказаних осіб за даним епізодом обвинувачення докази у кримінальному провадженні не містять.

Окрім того, зазначає, що визнання потерпілими двох осіб у даному випадку ґрунтується виключно на їх показаннях, оскільки ОСОБА_19 повідомив, що він орендував автомобіль у ОСОБА_20 для використання в якості таксі. При цьому докази у кримінальному провадженні не містять відомостей про те, що ОСОБА_20 є власником або володільцем викраденого транспортного засобу. Наявна у матеріалах кримінального провадження фотокопія якихось документів складених іноземною мовою без перекладу на українську мову і наданих потерпілим в якості доказу того, що він є власником або ж законним користувачем автомобіля, не може слугувати доказом того, що ОСОБА_20 на відповідній правовій підставі користувався або розпоряджався автомобілем, тим більше надавай його в орендне користування.

Кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.3 ст. 289 КК України, як вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, вчиненого за попередньою змовою групою осіб та поєднаного з погрозою застосування насильства, небезпечного для здоров`я потерпілого суперечить приписам кримінального закону, оскільки ч.3 ст. 289 КК України встановлює відповідальність за дії, передбачені частинами першою або другою цієї статті, вчинені організованою групою або поєднані з насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, або якщо предметом незаконного заволодіння є транспортний засіб, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Таке ж посилання стосується і інших епізодів обвинувачення.

Докази вчинення за ч.3 ст. 289 КК України кримінального правопорушення саме в складі організованої групи в матеріалах кримінального провадження відсутні.

Щодо епізоду незаконного заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки «Кia Сerato» і розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_21 . Зауважує, що, згідно відкритих джерел даних, служба таксі «СОВА» користується номерами виклику , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 .

У описаний в обвинувальному акті час, а саме у нічний час доби 01 березня 2018 року викликів з абонентського номеру НОМЕР_5 на вказані номери таксі не зафіксовано.

Більш того, під час досудового розслідування був встановлений ІМЕІ мобільного телефону, яким користувався потерпілий ОСОБА_21 . Докази у кримінальному провадженні не містять даних про наявність викликів з мобільного телефону з абонентським номером НОМЕР_5 на мобільний телефон, яким користувався ОСОБА_21 , у визначений час вчинення кримінального правопорушення.

Рух мобільних телефонів і абонентських номерів, якими, начебто, користувались обвинувачені, у час скоєння нападу на ОСОБА_21 не зафіксований за визначеним маршрутом руху автомобіля «Кia Сerato», а саме від торгівельного комплексу «Магеллан» у місті Києві до смт Калинівка у Київській області.

Вважає, що твердження про те, що саме обвинувачені із використанням абонентського номеру НОМЕР_5 здійснили виклик таксі із служби таксі «СОВА» дійсності відповідати не може.

Окрім того, причетність обвинувачених до викрадення автомобіля обґрунтовується виключно на даних протоколів впізнання за фотознімками, проведених за участі потерпілого ОСОБА_21 . Зауважує, що за наслідками проведеного впізнання ОСОБА_21 вказав на обвинуваченого ОСОБА_10 як на особу, яка спільно з іншими незаконно заволоділа транспортним засобом. При цьому, під час судового розгляду вироком достовірно встановлено, що ОСОБА_10 нападу на потерпілого ОСОБА_21 не вчиняв, на місці незаконного заволодіння транспортним засобом не перебував. Доказів того, що ОСОБА_10 мав в подальшому збути автомобіль невстановленим особам, немає.

До того ж, додатково за цим епізодом дії ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.4 ст. 187 КК України у зв`язку із показаннями потерпілого ОСОБА_21 про те, що разом із автомобілем у нього було викрадені особисті речі (телефони, планшет, грошові кошти тощо). Вказана кваліфікація є надмірною через те, що із володіння ОСОБА_21 вибув автомобіль, яким він керував, а всі перелічені ОСОБА_21 речі перебували в автомобілі. Відтак злочинні дії осіб, які незаконно заволоділи автомобілем «Кia Сerato» повністю охоплюються ст.289 КК України і будьякої додаткової кваліфікації не потребують.

Наголошує, що засудження ОСОБА_7 за ч.3 ст. 289 КК України є неправильним, оскільки його участь у вчиненні даного кримінального правопорушення достатніми і допустимими доказами не підтверджується, а за ч.4 ст. 187 КК України є неправильним через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Щодо епізоду незаконного заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки «Тoyota Camry» і замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_23 . Зауважує, що рух мобільних телефону і абонентських номерів, якими, начебто, користувались обвинувачені у час скоєння нападу на ОСОБА_23 не був зафіксований за визначеним маршрутом руху автомобіля потерпілого, а саме від АДРЕСА_8 і далі. Більш того, приписувані обвинуваченим абонентські номери взагалі перебували у описаний у вироку час в інших місцях, як наприклад абонентський номер ОСОБА_7 . огли, який перебував в цей час у Солом`янському районі міста Києва, тобто не за місцем вчинення нападу на ОСОБА_23 .

Вказані обставини, а саме відсутність ОСОБА_7 за місцями вчинення нападів на потерпілих, були підтверджені показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_26 , який повідомив, що ОСОБА_7 ніяких нападів не вчиняв, а зокрема, у вечері 02 березня 2018 року ОСОБА_26 , їздив разом із ОСОБА_7 на власному автомобілі. Показання свідка були критично сприйняті судом, хоча у матеріалах кримінального провадження дані доказами об`єктивно підтверджуються.

Єдиним джерелом доказів проти обвинувачених слугували показання потерпілого ОСОБА_23 і дані протоколів впізнання за участі останнього. Такі дані сукупно із відсутністю відомостей із призначених у кримінальному провадженні криміналістичних експертиз, метою яких було встановлення того, хто саме наносив тілесні ушкодження ОСОБА_23 , роблять неможливим визнання винуватим ОСОБА_7 за обвинуваченням у замаху на вбивство.

Захисник стверджує, що стороною обвинувачення не доведено як факту участі обвинувачених у вказаній події, так і не визначено, хто саме із обвинувачених, чим і в які частини тіла наносив удари потерпілому.

Питання кваліфікації дій за іншими статтями кримінального закону не розглядалось, а призначені у кримінальному провадженні криміналістичні експертизи не були проведені через помилку слідчого, який вказав неправильні анкетні дані потерпілого у відповідних процесуальних документах. Питання проведення експертиз під час судового розгляду на підставі обвинувального акту прокурором не порушувалось.

За вказаних обставин обвинувачення за ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 15, п.6 ч.2 ст. 115 КК України є неправильним, оскільки належними і допустимими доказами не підтверджується.

Судовий розгляд на підставі обвинувального акту у даному кримінальному провадженні виявив низку грубих порушень кримінального процесуального закону і прав людини. Процесуальні документи у кримінальному провадженні складені недбало, відповідні документи не містять передбачених законом реквізитів, певна кількість процесуальних документів, включно рішення судів, складені російською мовою, що не є припустимим.

Крім того, вилучення речей та документів у обвинувачених проводилось при їх особистому обшуку шляхом складання протоколів огляду місця подій, що є неприпустимим, на що, звернув увагу суд першої інстанції, визнавши недопустимими докази у кримінальному провадженні, а саме протоколи огляду місця події, якими були оформленні фактичні особисті обшуки обвинувачених, в тому числі протокол огляду місця події від 03 березня 2018 року, складений відносно ОСОБА_7.

Наступні слідчі дії відбувались також із порушенням права обвинувачених на захист, оскільки обвинувачені є іноземцями, а перекладачем на рідну мову забезпечені не були.

До того ж, під час здійснення досудового розслідування обвинувачені протягом тривалого часу незаконно утримувались в ізоляторі тимчасового тримання.

Крім того, затримання ОСОБА_7 відбулося з порушенням прав і свобод, гарантованих національним і міжнародним законодавством, всупереч вимогам ст. 208 КПК України з порушенням норм ст. 104 КПК України.

Протокол затримання ОСОБА_7 та протокол його огляду (особистого обшуку), не містить будь яких даних щодо того, що обвинувачений був затриманий після вчинення злочину, так само відсутні будь які очевидці злочину, потерпілий не вказував на ОСОБА_7, як на особу, яка вчинила злочин, до його затримання. Крім того, на тілі ОСОБА_7, його одязі чи на місці події не було виявлено будь яких очевидних ознак, які б вказували, станом на момент затримання і під час подальшого досудового слідства, що саме він щойно вчинив злочин чи причетний до будь якого кримінального правопорушення.

Наголошує, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості обвинувачених в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Також вважає, що у задоволенні цивільного позову слід відмовити.

Крім того, захисник звертає увагу, що ОСОБА_7 має на утриманні неповнолітніх дітей.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_16 , подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 в частині обвинувачення за ч.3 ст. 289, ч.3 ст. 28, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 15 п.6 ч.2 ст. 115 закрити на підставі, передбаченій п.3 ч.1 ст. 284 КПК України. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 в частині обвинувачення за ч.4 ст. 187 закрити на підставі, передбаченій п.1 ч.1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, та допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зауважує, що основними доказами проти всіх обвинувачених у кримінальному провадженні являються дані з`єднань їх абонентських номерів (мобільних телефонів), а також дані протоколів впізнання за фотознімками.

Щодо епізоду незаконного заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки «Кia Сerato» і розбійного нападу на потерпілого ОСОБА_21 .

Зауважує, що, згідно відкритих джерел даних, служба таксі «СОВА» користується номерами виклику , НОМЕР_11 , НОМЕР_12 .

У описаний в обвинувальному акті час, а саме у нічний час доби 01 березня 2018 року викликів з абонентського номеру НОМЕР_5 на вказані номери таксі не зафіксовано.

Більш того, під час досудового розслідування був встановлений ІМЕІ мобільного телефону, яким користувався потерпілий ОСОБА_21 . Докази у кримінальному провадженні не містять даних про наявність викликів з мобільного телефону з абонентським номером НОМЕР_5 на мобільний телефон, яким користувався ОСОБА_21 , у визначений час вчинення кримінального правопорушення.

Рух мобільних телефонів і абонентських номерів, якими, начебто, користувались обвинувачені, у час скоєння нападу на ОСОБА_21 не зафіксований за визначеним маршрутом руху автомобіля «Кia Сerato», а саме від торгівельного комплексу «Магеллан» у місті Києві до смт Калинівка у Київській області.

Вважає, що твердження про те, що саме обвинувачені із використанням абонентського номеру НОМЕР_5 здійснили виклик таксі із служби таксі «СОВА» дійсності відповідати не може.

Окрім того, причетність обвинувачених до викрадення автомобіля обґрунтовується виключно на даних протоколів впізнання за фотознімками, проведених за участі потерпілого ОСОБА_21 . Зауважує, що за наслідками проведеного впізнання ОСОБА_21 вказав на обвинуваченого ОСОБА_10 як на особу, яка спільно з іншими незаконно заволоділа транспортним засобом. При цьому, під час судового розгляду вироком достовірно встановлено, що ОСОБА_10 нападу на потерпілого ОСОБА_21 не вчиняв, на місці незаконного заволодіння транспортним засобом не перебував. Доказів того, що ОСОБА_10 мав в подальшому збути автомобіль невстановленим особам, немає.

До того ж, додатково за цим епізодом дії ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.4 ст. 187 КК України у зв`язку із показаннями потерпілого ОСОБА_21 про те, що разом із автомобілем у нього було викрадені особисті речі (телефони, планшет, грошові кошти тощо). Вказана кваліфікація є надмірною через те, що із володіння ОСОБА_21 вибув автомобіль, яким він керував, а всі перелічені ОСОБА_21 речі перебували в автомобілі. Відтак злочинні дії осіб, які незаконно заволоділи автомобілем «Кia Сerato» повністю охоплюються ст.289 КК України і будьякої додаткової кваліфікації не потребують.

Наголошує, що засудження ОСОБА_9, за ч.3 ст. 289 КК України є неправильним, оскільки його участь у вчиненні даного кримінального правопорушення достатніми і допустимими доказами не підтверджується, а за ч.4 ст. 187 КК України є неправильним через неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Щодо епізоду незаконного заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки «Тoyota Camry» і замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_23 . Зауважує, що рух мобільних телефонів і абонентських номерів, якими, начебто, користувались обвинувачені у час скоєння нападу на ОСОБА_23 не був зафіксований за визначеним маршрутом руху автомобіля потерпілого, а саме від АДРЕСА_8 і далі. Більш того, приписувані обвинуваченим абонентські номери взагалі перебували у описаний у вироку час в інших місцях, як наприклад абонентський номер ОСОБА_7 . огли, який перебував в цей час у Солом`янському районі міста Києва, тобто не за місцем вчинення нападу на ОСОБА_23 .

Вказані обставини, а саме відсутність ОСОБА_7 за місцями вчинення нападів на потерпілих, були підтверджені показаннями допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_26 , який повідомив, що ОСОБА_7 ніяких нападів не вчиняв, а зокрема, у вечері 02 березня 2018 року їздив разом із ОСОБА_7 на власному автомобілі. Показання свідка були критично сприйняті судом, хоча у матеріалах кримінального провадження дані доказами об`єктивно підтверджуються.

Єдиним джерелом доказів проти обвинувачених слугували показання потерпілого ОСОБА_23 і дані протоколів впізнання за участі останнього. Такі дані сукупно із відсутністю відомостей із призначених у кримінальному провадженні криміналістичних експертиз, метою яких було встановлення того, хто саме наносив тілесні ушкодження ОСОБА_23 , роблять неможливим визнання винуватим ОСОБА_9, за обвинуваченням у замаху на вбивство.

Захисник стверджує, що стороною обвинувачення не доведено як факту участі обвинувачених у вказаній події, так і не визначено, хто саме із обвинувачених, чим і в які частини тіла наносив удари потерпілому.

Питання кваліфікації дій за іншими статтями кримінального закону не розглядалось, а призначені у кримінальному провадженні криміналістичні експертизи не були проведені через помилку слідчого, який вказав неправильні анкетні дані потерпілого у відповідних процесуальних документах. Питання проведення експертиз під час судового розгляду на підставі обвинувального акту прокурором не порушувалось.

За вказаних обставин обвинувачення за ч.3 ст. 28, ч.2 ст. 15, п.6 ч.2 ст. 115 КК України є неправильним, оскільки належними і допустимими доказами не підтверджується.

Судовий розгляд на підставі обвинувального акту у даному кримінальному провадженні виявив низку грубих порушень кримінального процесуального закону і прав людини. Процесуальні документи у кримінальному провадженні складені недбало, відповідні документи не містять передбачених законом реквізитів, певна кількість процесуальних документів, включно рішення судів, складені російською мовою, що не є припустимим.

Крім того, вилучення речей та документів у обвинувачених проводилось при їх особистому обшуку шляхом складання протоколів огляду місця подій, що є неприпустимим, на що, звернув увагу суд першої інстанції, визнавши недопустимими докази у кримінальному провадженні, а саме протоколи огляду місця події, якими були оформленні фактичні особисті обшуки обвинувачених, в тому числі протокол огляду місця події від 03 березня 2018 року, складений відносно ОСОБА_9.

Наступні слідчі дії відбувались також із порушенням права обвинувачених на захист, оскільки обвинувачені є іноземцями, а перекладачем на рідну мову забезпечені не були.

До того ж, під час здійснення досудового розслідування обвинувачені протягом тривалого часу незаконно утримувались в ізоляторі тимчасового тримання.

Крім того, затримання ОСОБА_9 , відбулося з порушенням прав і свобод, гарантованих національним і міжнародним законодавством, всупереч вимогам ст. 208 КПК України із порушенням норм ст. 104 КПК України.

Протокол затримання ОСОБА_9 , та протокол його огляду (особистого обшуку), не містить будь яких даних щодо того, що обвинувачений був затриманий після вчинення злочину, так само відсутні будь які очевидці злочину, потерпілий не вказував на ОСОБА_9, як на особу, яка вчинила злочин, до його затримання. Крім того, на тілі ОСОБА_9, його одязі чи на місці події не було виявлено будь яких очевидних ознак, які б вказували, станом на момент затримання і під час подальшого досудового слідства, що саме він щойно вчинив злочин чи причетний до будь якого кримінального правопорушення.

Наголошує, що не встановлені достатні докази для доведення винуватості обвинувачених в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Також вважає, що у задоволенні цивільного позову слід відмовити.

Крім того, звертає увагу, що ОСОБА_9, має на утриманні дружину, а також станом на момент затримання був документований посвідкою на тимчасове проживання, отриманою в установленому законом порядку.

В свою чергу, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_17 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати. Кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 закрити на підставах, передбачених п.3 ч.1 ст. 284 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, та допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зауважує, що основними доказами проти всіх обвинувачених у кримінальному провадженні являються дані з`єднань їх абонентських номерів (мобільних телефонів), а також дані протоколів впізнання за фотознімками.

Щодо епізоду незаконного заволодіння транспортним засобом - автомобілем марки «Тoyota Camry» і замаху на вбивство потерпілого ОСОБА_23 . Зауважує, що рух мобільних телефонів і абонентських номерів, якими, начебто, користувались обвинувачені у час скоєння нападу на ОСОБА_23 не був зафіксований за визначеним маршрутом руху автомобіля потерпілого, а саме від АДРЕСА_8 і далі. Більш того, приписувані обвинуваченим абонентські номери взагалі перебували у описаний у вироку час в інших місцях, а дані відносно з`єднань абонентських номерів обвинувачених із абонентським номером ОСОБА_10 відсутні.

Судовий розгляд на підставі обвинувального акту у даному кримінальному провадженні виявив низку грубих порушень кримінального процесуального закону і прав людини. Процесуальні документи у кримінальному провадженні складені недбало, відповідні документи не містять передбачених законом реквізитів, певна кількість процесуальних документів, включно рішення судів, складені російською мовою, що не є припустимим.

Крім того, вилучення речей та документів у обвинувачених проводилось при їх особистому обшуку шляхом складання протоколів огляду місця подій, що є неприпустимим, на що, звернув увагу суд першої інстанції, визнавши недопустимими докази у кримінальному провадженні, а саме протоколи огляду місця події, якими були оформленні фактичні особисті обшуки обвинувачених, в тому числі протокол огляду місця події від 03 березня 2018 року, складений відносно При цьому, вказаним протоколом оформлено вилучення у ОСОБА_10 мобільний телефон.

Звертає увагу, що в судовому засіданні було встановлено, що на момент затримання у ОСОБА_10 був при собі мобільний телефон, який фактично вилучений не був, але згодом протягом декількох годин фіксувався базовими станціями за межами міста Києва. Сторона захисту вважає, що це було зроблено з єдиною метою - встановлення з`єднання з іншими наведеними у матеріалах провадження абонентськими номерами обвинувачених, що надало згодом провести визначення місця перебування обвинувачених засобами радіорозвідки і здійснити їх незаконне затримання, оскільки передбачених ст. 208 КПК України підстав для затримання не було.

Вважає, оскільки протокол огляду місця події від 03 березня 2018 року, складений відносно ОСОБА_10 визнаний недопустимим доказом, то і всі вчинені з його використанням дії, в тому числі затримання інших обвинувачених, є незаконними.

Наступні слідчі дії відбувались із порушенням права обвинувачених на захист, оскільки обвинувачені є іноземцями, а перекладачем на рідну мову забезпечені не були.

До того ж, під час здійснення досудового розслідування обвинувачені протягом тривалого часу незаконно утримувались в ізоляторі тимчасового тримання.

Крім того, затримання ОСОБА_10 відбулося з грубим порушенням норм діючого кримінального процесуального законодавства та з порушенням права особи на захист, про що свідчить протокол затримання ОСОБА_10 за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення від 02 березня 2018 року.

Більше того, згідно протоколу ОСОБА_10 , був затриманий 02 березня 2018 року о 22.40 год., тобто ще до внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Згідно витягу з ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені 02.03.2018 року о 22:59 хв. З цього виливає, що ОСОБА_10 був затриманий до того, як було зареєстроване кримінальне правопорушення.

Затримання ОСОБА_10 відбулося з порушенням прав і свобод, гарантованих національним і міжнародним законодавством, всупереч вимогам ст. 208 КПК України із порушенням норм ст. 104 КПК України.

Так в протоколі, всупереч вимогам ч.5 ст. 208 КПК України та ст. 104 КПК України не вказано будь якої ідентифікуючої інформації про кримінальне провадження (номер провадження, дата внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, за ознаками якого кримінального правопорушення воно розслідується). Крім того не зазначено фактичного місця затримання ОСОБА_10 і часу початку та закінчення слідчої дії.

Протокол затримання ОСОБА_10 та протокол його огляду (особистого обшуку), не містить будь яких даних щодо того, що обвинувачений був затриманий після вчинення злочину, так само відсутні будь які очевидці злочину, потерпілий не вказував на ОСОБА_10, як на особу, яка вчинила злочин, до його затримання. Крім того, на тілі ОСОБА_10, його одязі чи на місці події не було виявлено будь яких очевидних ознак, які б вказували, станом на момент затримання і під час подальшого досудового слідства, що саме він щойно вчинив злочин чи причетний до будь якого кримінального правопорушення.

Стверджує, що наведені доводи, дають всі підстави вважати обвинувачення проти ОСОБА_10 таким, що не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду на підставі обвинувального акту.

Також вважає, що у задоволенні цивільного позову слід відмовити.

Крім того, звертає увагу, що ОСОБА_10 має на утриманні неповнолітню дитину.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_18 подав апеляційну скаргу, в якій просить в частині визнання ОСОБА_10, винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України за епізодом щодо потерпілого ОСОБА_23 та призначення йому покарання у вигляді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна, а також в частині стягнення на користь ОСОБА_23 50000 (п`ятдесяти тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та 12717 (дванадцяти тисяч семисот сімнадцяти) грн. 80 коп. солідарно на користь держави за проведення судових експертиз, скасувати. Кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , закрити на підставі п.3 ч.1 ст.284 КПК України. Звільнити ОСОБА_10, з під варти.

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що вирок не відповідає принципу законності та верховенства права, оскільки він ухвалений з істотним порушенням норм чинного кримінального процесуального закону.

Матеріали кримінального провадження, які досліджувалися судом і були покладені як докази на обґрунтування вироку, не містять інформації про обізнаність ОСОБА_10 про протиправне, незаконне заволодіння автомобілем, яким він керував під час його зупинки працівниками патрульної поліції. Не було досліджено досудовим слідством і змиви тих слідів бурого кольору, що були виявлені на кузові та в салоні т/з «Тойота». Тобто, питання про те кому належать ці сліди досудовим слідством не встановлено.

Сторона захисту вважає, що висновок суду ґрунтується на припущеннях.

Також звертає увагу, що наведені у вироку докази на обґрунтування винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст.289 КК України, якими є покази потерпілого ОСОБА_23 про обставини незаконного заволодіння його автомобілем групою осіб, та покази працівників поліції щодо обставини зупинки автомобіля «Тойота» і затримання водія ОСОБА_10 , а також письмові докази - протокол огляду місця події від 03.03.2018, висновок експерта № 8- 1/1021 від 14.03.2018 згідно якого сліди пальців, що були вилучені з автомобіля марки «Тойота» залишені ОСОБА_10 , протокол проведення слідчого експерименту від 03.03.2018, згідно якого з`ясовано де ОСОБА_10 зустрічався з особою, яка передала йому ключі від автомобіля та місце де знаходився вказаний автомобіль, в який він в подальшому сів та поїхав в напрямку с. Глеваха Київської області за грошову винагороду, не є достатніми для категоричного твердження про доведеність входження ОСОБА_10 до складу організованої групи та участь у ній в ролі пособника.

Щодо посилань суду на протокол огляду речей та документів від 03.03.2018, відповідно до якого оглядався вилучений телефон у ОСОБА_10 , з якого здійснювались дзвінки на номер, що належав ОСОБА_7 , захист звертає увагу на те, що даний протокол огляду, крім іншого, може свідчити про те, що ОСОБА_10 був знайомий з ОСОБА_7 як громадяни республіки Азербайджан що проживають на території Україні.

Захисник вважає, оскільки судом у вироку визнано недопустимим доказом протокол огляду місця події від 02.03.2018 року під час якого у ОСОБА_10 було вилучено мобільний телефон, у зв`язку з порушенням ст.236-238 КПК України, посилання суду на інші протоколи і зокрема на протокол огляду речей та документів від 03.03.2018 щодо аналізу дзвінків з мобільного телефон є неприпустимим, оскільки суперечить практиці ЕСПЛ і зокрема доктрині «плодів отруйного дерева».

Стверджує, що судом першої інстанції не встановлено достатньо доказів для доведення винуватості ОСОБА_10 , а можливості їх отримати вичерпані.

В свою чергу, не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить вирок скасувати, а кримінальне провадження скерувати на новий розгляд.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що вирок суду винесений із суттєвими порушеннями норм матеріального та процесуального права. Констатує грубе порушення його прав, що вплинуло на правильність формування висновків суду, зокрема, судом, винесено вирок з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Також зазначає, що його право на захист не реалізовано, частина процесуальних дій проводилась без участі захисника, зокрема на досудовому слідстві.

Крім того, зазначає, що він не володіє українською мовою, а кримінальне проводження здійснювалось державною мовою.

Зауважує, що він неодноразово звертався про забезпечення його права на перекладача, оскільки не розумів, що відбувалося, однак суд позбавив його цього права.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить вирок скасувати, а провадження направити на новий розгляд у суд першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що недоведеними є наведені прокурором підстави, які є невмотивованими, необґрунтованими, суперечливими, і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, та з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Також вважає, що вирок не відповідає характеру та тяжкості вчинення злочину.

Зауважує, що доводи суду першої інстанції ґрунтуються на непідтверджених доказах, та є надуманими, а мотиви ухвалення вироку є неналежними, не допустимими, та із суттєвим порушенням норм матеріального права.

Також зазначає, що суд першої інстанції ухвалив вирок без учасників провадження, чим порушив право рівності та змагальності сторін у судовому процесі, право доступу до правосуддя позбавивши його прав гарантованих його КПК України, Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, ЗУ "Про судоустрій і статус суддів".

Стверджує, що затримання його в порядку ст.208 КПК України було здійснено протиправно та безпідставно.

Також звертає увагу, що він має постійне місце проживання, працевлаштований, має міцні соціальні зв`язки, на його утриманні є малолітні діти та літні батьки, є громадянином іншої держави, раніше не судимий, ні на території України, ні на території Азербайджану.

В свою чергу, не погоджуючисьз вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати та направити провадження на розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що судом першої інстанції було порушено його право на захист.

Також зазначає, що недоведеними є наведені прокурором підстави, які є невмотивованими, необґрунтованими, суперечливими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, та з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що вирок не відповідає характеру та тяжкості вчинення злочину.

Зауважує, що доводи суду першої інстанції ґрунтуються на непідтверджених доказах, та є надуманими, а мотиви ухвалення вироку є неналежними, не допустимими, та із суттєвим порушенням норм матеріального права.

Також зазначає, що судом першої інстанції було порушені його права гарантовані КПК України, Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, ЗУ "Про судоустрій і статус суддів".

Крім того, наголошує, що суд першої інстанції ухвалив вирок без учасників провадження, чим порушив право рівності та змагальності сторін у судовому процесі, право доступу до правосуддя позбавивши його можливості захистити свою честь та гідність.

Стверджує, що затримання його в порядку ст. 208 КПК України було здійснено протиправно та безпідставно.

Також звертає увагу, що він має на утриманні літніх батьків, дружину, родину, має постійне місце проживання, працевлаштований, має міцні соціальні зв`язки, є громадянином Республіки Азербайджану.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_9 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу з доповненнями та просив її задовольнити,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу з доповненнями та просив її задовольнити,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_10 , який підтримав апеляційній скарги захисників та просив їх задовольнити,

пояснення захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які підтримали подані ними апеляційні скарги та апеляційній скарги обвинувачених та просили скасувати оскаржуваний вирок та призначити новий розгляд в суді першої інстанції,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг захисників та обвинувачених,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційних скарзгах, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вирок суду першої інстанції повинен відповідати вимогам ст. 374 КПК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 371 КПК України вирок ухвалюється в нарадчій кімнаті складом суду, який здійснював судовий розгляд.

Згідно з ч. 1 ст. 376 КПК України судове рішення проголошується прилюдно негайно після виходу суду з нарадчої кімнати. Головуючий у судовому засіданні роз`яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження.

Системний аналіз процесуальних норм указує на те, що вирок має бути складено в нарадчій кімнаті, а його повний текст - оголошено негайно після виходу суду з нарадчої кімнати, крім того, головуючий роз`яснює зміст вироку, порядок та строки його оскарження.

Однак, суд першої інстанції не в повній мірі дотримався зазначених вимог процесуального закону.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що за результатом розгляду кримінального провадження суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 289, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 28 ч.2 ст.15 п.6 ч.2 ст. 115 КК України; ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 289, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 15 п.6 ч.2 ст. 115 КК України; ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 289, ч.4 ст. 187, ч.3 ст. 28 ч.2 ст. 15 п.6 ч.2 ст. 115 КК України; ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.

Як вбачається з аудіозапису судового засідання Святошинського районного суду міста Києва від 12.03.2021, головуючий після виходу з нарадчої кімнати проголосив вирок, мотивувальна частина якого істотно відрізняється від тексту вироку, який міститься в матеріалах кримінального провадження (т. 1 а.м. 54-89). Так, у мотивувальній частині наявного в матеріалах кримінального провадження вироку міститься текст, який не оголошувався судом першої інстанції під час проголошення судового рішення, і, навпаки, відсутній текст, який було оголошено в судовому засіданні. Зокрема, два останні абзаци на а.с. 80 та перші два абзаци на наступному аркуші справи, Т. 13 а.с. 81 не відповідають проголошеному тексту, вони містяться в письмовому варіанті, але не були оголошені суддею в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неповнота судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Частиною 1 ст. 412 КПК України передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Колегія суддів вважає, що вказане порушення, допущене судом першої інстанції, є істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, яке перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, і відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 1 ст. 412 КПК є підставою для скасування вироку Святошинського районного суду міста Києва від 12 березня 2021 року та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, що узгоджується з позицією, викладеною в постанові Верховного Суду від 17.07.2019, провадження № 51-7537км18.

При цьому колегія суддів керується вимогами ч. 2 ст. 404 КПК України, згідно яких суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

При новому розгляді суду першої інстанції необхідно усунути вказані недоліки, належним чином виконати всі вимоги кримінального процесуального закону, перевірити доводи, викладені в апеляційних скаргах захисників та обвинувачених, та постановити законне й обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_16 , захисників обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокатів ОСОБА_17 та ОСОБА_18 - задовольнити частково.

Апеляційні скарги з доповненнями ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 12 березня 2021 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 - скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 залишити без змін - у вигляді тримання під вартою на 60 діб тобто до 22 липня 2024 року включно.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_8 залишити без змін - у вигляді тримання під вартою на 60 діб тобто до 22 липня 2024 року включно.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_10 залишити без змін - у вигляді тримання під вартою на 60 діб тобто до 22 липня 2024 року включно.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_9 залишити без змін - у вигляді тримання під вартою на 60 діб тобто до 22 липня 2024 року включно.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4