ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 357/10207/21

провадження № 51 - 4924 км 23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 (у режимі

відеоконференцзв`язку),

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за касаційними скаргами захисника ОСОБА_6 та засудженого на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 березня 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 15 червня 2023 року стосовно

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Біла Церква Київської області,

зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , який мешкає

за адресою:

АДРЕСА_2 ,

засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Білоцерківський міськрайонний суд Київської області вироком від 07 березня 2023 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 15 червня 2023 року, засудив ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

За вироком суду ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що 19 червня 2021 року приблизно о 05:00 він, перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин після вживання алкогольних напоїв, маючи умисел на заподіяння смерті рідному братові ОСОБА_8 , наніс йому сокирою чотири удари в голову та один по спині.

Від отриманих ушкоджень ОСОБА_8 втратив свідомість і не подавав ознак життя, у зв`язку з чим ОСОБА_7 був переконаний, що реалізував свій злочинний умисел, спрямований на вбивство ОСОБА_8 .

Тобто, ОСОБА_7 виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, однак воно не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали

За змістом касаційної скарги захисник ОСОБА_6 , не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Захисник посилається на порушення територіальної підсудності у даному кримінальному провадженні, так як інкримінований ОСОБА_7 злочин вчинений на території колишнього Сквирського району Київської області, а тому справа, на його погляд, підсудна Сквирському районному суду Київської області. Проте суд першої інстанції після надходження обвинувального акта не направив кримінальне провадження до Київського апеляційного суду для визначення підсудності та розглянув справу по суті. Суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки викладеним в апеляційній скарзі твердженням сторони захисту та постановив ухвалу, яка не відповідає вимогам КПК.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 , не погоджуючись із судовими рішеннями через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить їх скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги засуджений мотивує тим, що

суд першої інстанції:

- у вироку послався на показання потерпілого, які останній надавав під час досудового розслідування, і не перевірив їх;

- не врахував його показання і не надав їм належної оцінки;

- розглянув справу з порушенням територіальної підсудності;

суд апеляційної інстанції:

- здійснив апеляційний розгляд без його участі;

- залишив поза увагою подану ним апеляційну скаргу щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неправильної кваліфікації його дій;

- формально підійшов до розгляду апеляційної скарги захисника, не дослідив повторно докази, не здійснив їх аналізу й не навів в ухвалі переконливих мотивів прийнятого рішення.

Позиції учасників судового провадження

Захисник і засуджений підтримали касаційні скарги, просили їх задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення касаційних скарг сторони захисту, просив залишити без зміни оскаржувані судові рішення стосовно ОСОБА_7 .

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 КПК України (далі - КПК) визначено, що суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу; переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону згідно зі ст. 412 України є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК, функція апеляційного суду полягає в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

Згідно з приписами ст. 418, ч. 2 ст. 419 КПК судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. Ухвала суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має містити короткий зміст доводів особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, а також викладаються докази, що спростовують її доводи.

Тобто закон вимагає від суду проаналізувати всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, та надати на них мотивовані відповіді. Недотримання цих положень у випадку, якщо вони перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке згідно зі ст. 438 КПК тягне за собою скасування судового рішення.

Верховний Суд неодноразово наголошував у своїх рішеннях на тому, що суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст.404 КПК.

У певних випадках дослідження доказів апеляційним судом може бути визнано додатковою гарантією забезпечення права на справедливий суд (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Проте колегія суддів убачає, що суд апеляційної інстанції вказаних вимог дотримався не в повному обсязі.

Так, Білоцерківський міськрайонний суд Київської області вироком від 07 березня 2023 року засудив ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років.

Захисник, не погоджуючись із цим вироком через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просив його скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Свої вимоги захисник обґрунтовував тим, що під час розгляду Білоцерківським міськрайонним судом Київської області кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 було порушено територіальну підсудність, матеріали кримінального провадження містять суперечливі докази, однак суд першої інстанції не надав їм належної оцінки та не зазначив у вироку, чому взяв до уваги одні докази та відкинув інші.

За результатом апеляційного перегляду Київський апеляційний суд ухвалою від 15 червня 2023 року апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишив без задоволення, вирок стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Суд апеляційної інстанції підтримав висновки суду першої інстанції, визнав доводи захисника безпідставними та стисло вказав на те, що кримінальне провадження розглянуто з дотриманням правил підсудності, а обставини, які були підставою для обвинувачення ОСОБА_7 , були предметом дослідження суду першої інстанції та їм надана правильна оцінка.

Проте, як убачається з ухвали, суд апеляційної інстанції, погоджуючись з вироком суду першої інстанції, ретельно не перевірив викладених в апеляційній скарзі захисника доводів, проаналізував їх не з достатньою повнотою та при викладенні своїх висновків обмежився загальними фразами.

Зокрема, суд апеляційної інстанції ретельно не перевірив доводи захисника про те, що злочин, інкримінований ОСОБА_7 , вчинений в с. Андріївка, яке до зміни адміністративно-територіального устрою на підставі постанови Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-ІХ входило до складу Сквирського району Київської області та підпадало відповідно під юрисдикцію Сквирського районного суду Київської області, а не Білоцерківського міськрайонного суду.

При цьому суд апеляційної інстанції, відхиляючи ці доводи захисника, не зважив на роз`яснення Ради суддів України від 22 липня 2020 року (лист № 9рс-466/20-вих, адресований головам місцевих та апеляційних загальних судів), згідно з якими до зміни системи судоустрою та приведення її у відповідність до нового адміністративно-територіального устрою шляхом утворення, реорганізації чи ліквідації судів, місцеві загальні суди продовжують здійснювати розгляд справ в межах раніше утворених районів та раніше визначеного адміністративно-територіального устрою.

Крім того, суд апеляційної інстанції допустив суперечності в тексті ухвали: в одній її частині погодився з висновком суду першої інстанції, який розглядав справу за пред`явленим ОСОБА_7 обвинуваченням за ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК, в іншій - визнав доведеним факт вчинення ОСОБА_7 злісного хуліганства з особливою зухвалістю, тобто у злочині, який не інкримінувався обвинуваченому.

Також суд апеляційної інстанції взагалі не перевірив доводи захисника про невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та неналежну оцінку доказів, зазначивши про відсутність процесуальної можливості це зробити.

У касаційній скарзі засуджений стверджував про те, що суд апеляційної інстанції не розглянув доводів його апеляційної скарги та провів судове засідання без його участі.

Статтею 398 КПК визначено, що, отримавши апеляційну скаргу на вирок чи ухвалу суду першої інстанції, суддя-доповідач протягом трьох днів перевіряє її на відповідність вимогам статті 396 цього Кодексу і за відсутності перешкод постановляє ухвалу про відкриття апеляційного провадження.

До початку апеляційного розгляду особа, яка подала апеляційну скаргу, має право змінити та/або доповнити її. У такому разі суд апеляційної інстанції за клопотанням осіб, які беруть участь в апеляційному розгляді, надає їм час, необхідний для вивчення зміненої апеляційної скарги і подання заперечень на неї.

Як убачається з матеріалів провадження, захисник ОСОБА_6 06 квітня 2023 року подав апеляційну скаргу на вирок суду першої інстанції.

Отримавши апеляційну скаргу захисника, суддя-доповідач перевірив її на відповідність вимогам ст. 396 КПК і постановив ухвалу про відкриття апеляційного провадження, в подальшому призначив справу до розгляду.

Проте суд апеляційної інстанції в спосіб, передбачений КПК, не відреагував на доповнення обвинуваченого до апеляційної скарги захисника, подані 18 травня 2023 року, лише долучив їх до матеріалів кримінального провадження.

З огляду на викладене ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 419 КПК, а допущені цим судом порушення вимог кримінального процесуального закону в силу положень ч. 1 ст. 412 цього Кодексу є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Доводи ж засудженого про проведення апеляційного розгляду за його відсутності не ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження та вимогах КПК, оскільки ОСОБА_7 із клопотанням про доставку його до суду апеляційної інстанції чи забезпечення його участі шляхом відеоконференцзв`язку не звертався.

Таким чином касаційні скарги захисника та засудженого підлягають частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду стосовно ОСОБА_7 - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати вищенаведене, ретельно перевірити наведені в апеляційній скарзі доводи й ухвалити законне та обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Враховуючи вимоги ч. 3 ст. 433 КПК та беручи до уваги неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, у контексті даного кримінального провадження, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_7 , з метою попередження ризику його переховування від суду, оскільки він не може не усвідомлювати імовірність повторного визнання його вини за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 - ч. 1 ст. 115 КК, колегія суддів уважає за необхідне обрати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Керуючись статтями 441, 442 КПК, Суд

постановив:

Касаційні скарги захисника ОСОБА_6 та засудженого задовольнити частково.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 15 червня 2023 року стосовно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обрати ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3