ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 639/5486/17 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/253/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.2 ст.369-2 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 16 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Жовтневого районного суду м.Харкова від 16.08.2023 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця сел. Вільшини Дергачівського району Харківської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст. 369-2 КК України та виправдано його на підставі п. 2 ч. 1 ст. 373 КПК України за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_8 у вигляді застави скасовано, повернуто заставодавцю ОСОБА_9 заставу у розмірі 101 040 гривень.

Оскаржуваним вироком встановлено, що згідно обвинувального акту зі зміненим в порядку ст.338 КПК України обвинуваченням, який погоджено заступником керівника Харківської обласної прокуратури 05.01.2022 року, ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, яке визнане судом не доведеним, за наступних обставин.

Органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що він, відповідно до наказу Головного управління Національної поліції в Харківській області від 19.12.2016 за № 556о/с з 19.12.2016 перебував на посаді слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Новобаварського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області. Тобто ОСОБА_8 , відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів», ст. 40 Кримінального процесуального кодексу України та п. 2 примітки до ст. 368 цього кодексу був працівником правоохоронного органу та службовою особою, яка займає відповідальне становище.

Перебуваючи на вказаній посаді, використовуючи у своїй службовій діяльності владні повноваження слідчого Національної поліції України, зокрема передбачені ст.ст. 40, 284, а також ч. 6 ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України, пунктами 13,49, 41 Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду, затвердженої наказом від 27.08.2010 за № 51/401/649/471/23/125 «Про затвердження та введення в дію Інструкції про порядок вилучення, обліку, зберігання та передачі речових доказів у кримінальних справах, цінностей та іншого майна органами дізнання, досудового слідства і суду», пунктами 20, 28 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 19.11.2012 за № 1104 «Про реалізацію окремих положень Кримінального процесуального кодексу України», функціональними обов`язками слідчого відділу Новобаварського відділу поліції Головного управління національної поліції в Харківській області, затвердженими 12.05.2017 начальником цього відділу поліції, з якими був належним чином ознайомлений, ОСОБА_8 здійснював досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001325 від 28.06.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, за фактом використання ОСОБА_10 завідомо підроблених реєстраційних документів на автомобіль «ВМW-525» д.н.з. НОМЕР_1 .

Реалізуючи свій умисел, спрямований на отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_10 , діючи умисно, з метою особистого збагачення , протиправним шляхом та з корисливих мотивів, будучи обізнаним про власне переведення на посаду оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Київського відділу поліції Головного управління поліції в Харківській області на підставі наказу Головного управління Національної поліції в області від 11.07.2017 за № 430о/с, під час телефонної розмови ОСОБА_8 запевнив ОСОБА_10 у можливості вжити ним заходів для закриття кримінального провадження № 0001325 від 28.06.2017 та повернення вилученого майна, зокрема про узгодження цих процесуальних рішень з керівництвом відділу поліції та службовими особами прокуратури, що здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.

Продовжуючи реалізацію свого умислу, 20.07.2017 приблизно о 16:45, знаходячись у кафе «Маrinela», розташованому за адресою: м. Харків, вул. Китаєнка, 4, під час особистої зустрічі з ОСОБА_11 пообіцяв останньому за неправомірну вигоду у розмірі 1600 доларів США, що станом на 20.07.2017 відповідно до курсу валют Національного банку України дорівнювало 41 510, 56 гривень, здійснити вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, про закриття кримінального провадження № 0001325 від 28.06.2017, а також передання на відповідальне зберігання ОСОБА_10 як законному володільцю раніше вилученого автомобілю «ВМW-525» д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтва про його реєстрацію.

Після отримання згоди на передачу неправомірної вигоди, ОСОБА_8 з метою завершення реалізації свого умислу сказав ОСОБА_10 сісти з ним до припаркованого біля вказаного кафе автомобілю ВАЗ-21114 д.н.з. НОМЕР_2 , який перебував у користуванні ОСОБА_8 , де виказав останньому вимогу покласти вказані грошові кошти у кишеню передньої пасажирської двері автомобілю, та ,таким чином, отримав від ОСОБА_10 неправомірну вигоду у вигляді грошових коштів у сумі 1600 доларів США за здійснення впливу на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, про закриття кримінального провадження № 0001325 від 28.06.2017, а також передання на відповідальне зберігання ОСОБА_10 , як законному володільцю, раніше вилученого автомобілю «ВМW-525», д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтва про його реєстрацію.

Таким чином, ОСОБА_8 пред`явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, а саме: в обіцянці здійснити вплив на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, за надання неправомірної вигоди для себе та в одержанні такої вигоди за здійснення впливу на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави.

Не погодившись із зазначеним рішенням районного суду прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_6 подав на нього апеляційну скаргу.

В своїй апеляційні скарзі прокурор просить скасувати вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.08.2023, яким виправдано ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 369-2 КК України, у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, а також у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Просить дослідити обставини встановлені під час кримінального провадження та вказані у мотивувальній частині апеляційної скарги, а саме допитати: свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 „ ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 „ ОСОБА_17 , ОСОБА_10 .

Повторно дослідити докази: заяву про вчинення злочину ОСОБА_10 ; клопотання слідчого про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 12.07.2017; ухвали слідчого судді Харківського апеляційного суду Харківської області від 13.07.2017 про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії; постанову прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину - спеціального слідчого експерименту від 19.07.2017; протокол про наслідки проведення негласної слідчої (розшукової) дії; контроль за вчиненням злочину - спеціальний слідчий експеримент від 21.07.2017 з додатками у вигляді флеш носія; протокол огляду, помітки та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів - грошових купюр від 20.07.2017; протокол аудіо - відео контролю особи від 21.08.2017 та матеріальні носії інформації, що є додатками; висновок судової криміналістичної експертизи відео-, звукозапису від 15.09.2017; протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 20.07.2017; протокол обшуку затриманої особи від 20.7.2017; протокол огляду автомобіля від 20.07.2017 та матеріальні носії інформації, що є додатками; письмову заяву ОСОБА_8 , про надання дозволу на проведення огляду автомобіля; ухвалу слідчого судді про проведення обшуку від 21.07.2017.

Прокурор просить ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним за ч. 2 ст. 369-2 КК України, призначивши останньому покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки, на підставі ст. 49 КК України звільнити від кримінальної відповідальності.

В обґрунтування своєї вимоги прокурор вказує на те, що виправдувальний вирок є незаконним і підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, яка відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 411 КПК України виразилося в тому, що висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що полягало у незастосуванні судом закону, який підлягає застосуванню згідно із п. 1 ст. 413 КПК України та неповноту судового розгляду відповідно до ст. 410 КПК України.

Прокурор також зазначає, що судом першої інстанції зроблено хибний висновок про те, що суд не надав належної оцінки показанням потерпілого ОСОБА_10 та допитаних у цій справі свідків, зокрема ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 , показання яких підтверджують той факт, що ОСОБА_20 до певного часу здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні за фактом підробки документів, а отже, згідно викладеного обвинувачення, умисел у ОСОБА_8 на отримання неправомірної вигоди виник саме під час виконання функцій слідчого, якими останній був наділений.

На думку апелянта, суд безпідставно визнав недопустимими доказами ухвали апеляційного суду Харківської області, оскільки вони були розсекречені та долучені до матеріалів судової справи під час судового розгляду справи 19.10.2020, обвинувачений та захисник не виразили заперечень щодо їх долучення до матеріалів справи, тобто на думку сторони обвинувачення вони майже три роки зберігались в матеріалах справи, сторони по справі не були позбавлені можливості вкотре ознайомитись з вказаними матеріалами, тим паче що у обвинуваченого двічі змінювався адвокат. В даному випадку не було жодним чином порушено право сторони захисту на ознайомлення з матеріалами справи.

Під час ознайомлення сторони захисту з матеріалами кримінального провадження, сторона обвинувачення цілком очікувано може розраховувати, що сторона захисту якнайскоріше заявить слідчому, прокурору чи суду клопотання про необхідність відкриття і долучення до матеріалів кримінального провадження документів, які стали підставою для проведення НС(Р)Д, але наразі в матеріалах відсутні. Якщо сторона захисту такого клопотання умисно не заявила до початку розгляду кримінального провадження по суті - не було порушено балансу інтересів сторін кримінального провадження.

Прокурор також зазначає, що при оформленні процесуальних документів (постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину - спеціального слідчого експерименту від 19.07.2017, протоколу про наслідки проведення НСРД- слідчий експеримент від 21.07.2017, протоколу огляду, помітки та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів - грошових купюр від 20.07.2017) порушено лише процедуру оформлення процесуальних документів та ці порушення жодним чином не вплинули на результати їх проведення, а також вони зібрані без порушення вимог ст. 87 КПК України.

Апелянт зазначає, що постанова прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину - спеціального слідчого експерименту від 19.07.2017 має всі ознаки законності та допустимості, а відсутність у протоколі НСРД характеристик використаних технічних засобів не є істотним порушенням вимог КПК України. Суд першої інстнації, описуючи події щодо складання протоколу за результатами проведення негласної (слідчої) дії контроль за вчиненням злочину - слідчий експеримент від 21.07.2017, взагалі допустив твердження про те, що оперативними підрозділами могло бути сфальсифіковано процесуальні документи, і внаслідок того, що поняті не змогли юридичними термінами донести суду назву слідчих дій та їх послідовність, взагалі визнав докази недопустимими, що є неприпустимим.

Крім того, прокурор зазначає, що судом допущено хибне твердження про те, що відібрання змивів з пальців рук затриманого проводилось з порушенням вимог КПК України, адже суд на власний розсуд допустив, що проводилось відібрання біологічних зразків. Апелянт також посилається на те, що суд при розгляді справи вважає рішення слідчого судді про надання дозволу на обшук автомобіля незаконним та необгрунтованим, а тому, попри наявність письмової добровільного дозволу від ОСОБА_8 , тим самим вийшовши за межі наданих повноважень при наданні оцінки іншого судового рішення

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення, думку обвинуваченого та його захисника, які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу сторони обвинувачення, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, зважаючи на наступне.

В межах апеляційного розгляду вирішувалося за клопотанням прокурора питання щодо необхідності повторного дослідження доказів.

Вказане клопотання сторони обвинувачення про повторне дослідження доказів в кримінальному провадженні задоволенню не підлягає, оскільки, відповідно до ч.3 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

При цьому належить врахувати те, що у постанові Верховного Суду від 09.07.2019 р. (справа № 676/603/17) зазначено, що « … відповідно до положень ст.404 КПК, повторне дослідження доказів є правом, а не обов`язком суду». Таку ж позицію підтримала і Велика Палата Верховного Суду (справа № 640/6847/15-к).

Натомість прокурор обґрунтовує своє клопотання лише доводами про свою незгоду з оцінкою доказів, на які суд послався у вироку.

З огляду на викладене та вимоги ч.3 ст.404 КПК України, підстави для задоволення такого клопотання сторони обвинувачення про повторне дослідження доказів та обставин кримінального провадження, відсутні.

Виходячи з вимог ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як регламентовано ч. 2 ст. 17 КПК, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у рішенні у справі «Капо проти Бельгії» зауважив, що в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом у світлі п. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) і вимагає воно, крім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Статтею 373 КПК встановлено, що виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено такого: вчинено кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується особа; кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим; в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення. Виправдувальний вирок також ухвалюється при встановленні судом підстав для закриття кримінального провадження, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу.

При цьому обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння або пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах поданої прокурором апеляційної скарги, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, об`єктивно дослідив обставини кримінального провадження в межах пред`явленого обвинувачення та докази сторін, в тому числі і сторони обвинувачення. На підставі безпосередньо досліджених в судовому засіданні відомостей суд у чіткій відповідності до вимог п.1 ч.3 ст. 374; п.3 ч. 1 ст. 373 КПК України обґрунтовано виправдав ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 369-2 КК України у зв`язку з недоведеністю, що в діянні останнього є склад кримінального правопорушення.

Перевіривши зібрані докази, на підставі яких ОСОБА_8 було пред`явлено обвинувачення, суд першої інстанції навів детальний аналіз цих доказів у їх сукупності і дав їм належну оцінку в оскаржуваному виправдувальному вироку, дійшовши вірного висновку про недопустимість та неналежність цих доказів, з наступних підстав.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 62 Конституції України та Рішення Конституційного Суду України від 20 жовтня 2001 року № 12-рп/2011, обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів. Визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Відповідно до ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний для прийняття процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів провадження вбачається, що створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав, дотримуючись принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості, суд першої інстанції провів розгляд вказаного кримінального провадження.

Ретельно дослідивши всі зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_8 висунуто обвинувачення за ч. 2 ст. 369-2 КК України, суд першої інстанції навів детальний аналіз усіх досліджених доказів, надав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку.

Так, суд першої інстанції проаналізував показання ОСОБА_8 , який не визнав вину за пред`явленим обвинуваченням та пояснив, що з 2015 року він перебував на посаді слідчого Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області. 19.06.2017 року ним було подано рапорт на ім`я начальника Новобаварського райвідділу про переведення до Київського ВП ГУНП в Харківській області. 27.06.2017 року він, перебуваючи на чергуванні, у складі СОГ виїжджав на виклик патрульної поліції за фактом зупинки біля Григорівського бору у м. Харкові автомобіля БМВ під керуванням водія ОСОБА_10 , який надав інспекторам поліції свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з ознаками підробки, більш точної інформації з цього приводу не пам`ятає. По прибуттю на місце, він проводив огляд місця події, а транспортний засіб, яким керував ОСОБА_10 , було вилучено та доставлено до Новобаварського райвідділу поліції, про що він написав відповідний рапорт. 28.06.2017 року за даним фактом були внесені відповідні відомості до ЄРДР, за дорученням начальника слідчого відділу його було призначено слідчим по даному кримінальному провадженню. В цей же день ним було направлено клопотання про арешт свідоцтва про реєстрацію, автомобіля та ключів від нього до Жовтневого районного суду м. Харкова, допитано ОСОБА_10 в якості свідка, який вже на той час почав цікавитися питанням повернення автомобіля та вирішенням ситуації, що склалася на його користь, на що він йому порекомендував звернутися за правовою допомогою до адвоката. Після направлення клопотання про арешт майна до суду, йому одного разу телефонував ОСОБА_10 та повідомив, що судове засідання не відбулось. Більше ОСОБА_21 йому не дзвонив. Хто дзвонив матері ОСОБА_10 з приводу надання неправомірної вигоди він не знає. Будь-яких грошових коштів він у ОСОБА_10 не вимагав. 11.07.2017 року було видано наказ про його призначення на посаду оперуповноваженого Київського райвідділу поліції. Після призначення декілька разів приходив до Новобаварського райвідділу, щоб передати наявні в його провадженні кримінальні справи по акту, однак керівництво райвідділу йому в цьому відмовляло. 20.07.2017 року йому подзвонив ОСОБА_10 та наполягав на особистій зустрічі, нібито, для консультації щодо повернення автомобіля. Він повідомив ОСОБА_10 про те, що він більше не працює на посаді слідчого, на що останній сказав, що знає про це. В цей день, ввечері він зустрівся з ОСОБА_10 та його дівчиною у кафе «Marinela», розташованому за адресою: м. Харків, вул. Китаєнко, буд. 4, де розмовляли протягом 30 хвилин. В ході розмови ОСОБА_10 повідомив, що один з його захисників вимагає грошові кошти за вирішення питання з приводу повернення авто. Він, в свою чергу, повідомив ОСОБА_10 про можливі наслідки по даному кримінальному провадженню, далі розмовляли на загальні теми. Надалі вони з ОСОБА_10 вийшли з кафе, останній вирішив продовжити розмову в його автомобілі, після чого вони сіли в його авто. ОСОБА_10 сів на переднє пасажирське сидіння та знову просив про допомогу у вирішенні свого питання. Щоб швидше закінчити розмову, він відповів ОСОБА_10 добре, після чого останній вийшов з авто. Будь - яких грошових коштів ані в кафе, ані в автомобілі ОСОБА_10 йому не передавав. Виїжджаючи з парковки біля кафе, його одразу затримали невідомі особи у цивільному одязі та почали обшукувати автомобіль. Під час затримання та проведення обшуку він був розгублений, йому не надали можливість скористатися послугами захисника. Вилучені в його автомобілі грошові кошти йому не належать, вважає, що йому їх підкинув ОСОБА_10 або оперативний працівник, який проводив обшук. Будь-яких грошових коштів він не вимагав у ОСОБА_10 ані для себе, ані для інших осіб та жодних домовленостей щодо повернення вилученого транспортного засобу він не мав. Вважає, що відносно нього була здійснена провокація. З моменту переводу до Київського райвідділу поліції він не міг здійснити будь-який вплив на інших осіб для прийняття рішення по даному кримінальному провадженню, оскільки не мав на це жодних повноважень. Будь-яких процесуальних рішень в рамках кримінального провадження не приймав.

Судом першої інстанції також досліджені усі докази, які надані прокурором під час судового розгляду, та їм надана належна і обґрунтована оцінка в оскаржуваному виправдувальному вироку.

Як вбачається з відомостей судового провадження та оскаржуваного вироку, судом першої інстанції досліджені наступні докази.

Під час судового розгляду допитані свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , ОСОБА_22 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_19 .

Свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції пояснив, що влітку 2017 року, більш точно дати не пам`ятає, він зупинився на автомобілі БМВ по вул. Любові Малої у м. Харкові біля Григорівського бору, щоб оформити страховий поліс для свого товариша. Під час оформлення страховки, біля нього зупинилися співробітники патрульної поліції, підійшли та попросили надати документи, які підтверджують його особу та на автомобіль. Він, в свою чергу, передав їм технічний паспорт на авто, на що поліцейські ознайомившись із ним повідомили, що він має ознаки підробки. Надалі співробітники патрульної поліції викликали СОГ, у складі якої прибув слідчий ОСОБА_23 . Після проведення огляду місця події, свідоцтво про реєстрацію, його транспортний засіб та ключі від авто вилучили та передали до райвідділу. В цей день він допитувався слідчим ОСОБА_24 в якості свідка з приводу походження транспортного засобу. Під час допиту ОСОБА_24 повідомив його, що не знає хто буде займатися його справою, оскільки він був черговим в той день. Наступного дня, він зателефонував ОСОБА_24 , щоб дізнатися долю свого транспортного засобу, на що останній повідомив, що він подав клопотання до Жовтневого районного суду м.Харкова про арешт автомобіля. Надалі, точний час не пам`ятає, адвокат, який здійснював його захист, зателефонував його матері та повідомив, що він знає особисто ОСОБА_25 та може вирішити за грошову винагороду у розмірі 3000 доларів США питання щодо уникнення відповідальності за підроблений техпаспорт та повернути вилучений автомобіль. Він, в свою чергу, зателефонував ОСОБА_26 та поцікавився правдивістю вказаної інформації щодо підробки вказаного технічного паспорту, на що слідчий відповів, що в подальшому він може бути притягнутий до кримінальної відповідальності,якщо справа буде розслідуватися далі. При цьому грошей у нього особисто не вимагав. Через декілька днів, порадившись зі своїми знайомими, він звернувся до органів прокуратури із заявою про вимагання неправомірної вигоди. Після подання заяви, він спілкувався з ОСОБА_24 по телефону, останній повідомив йому суму грошової винагороди за вирішення вказаних питань, ініціатором особистої зустрічі був ОСОБА_24 . 20.07.2017 року, точного часу не пам`ятає, він приніс до співробітників поліції грошові кошти у сумі 1800 доларів США, які він позичив у своєї сусідки на ім`я ОСОБА_27 , прізвище не пам`ятає, після чого вони їх пофарбували та помітили у присутності понятих. Поліцейські повідомили, щоб в його розмові із ОСОБА_24 повинні бути зафіксовані фрази «для чого ці грошові кошти та в якій сумі». Під час очної зустрічі з ОСОБА_24 у кафе «Marinela» того дня, він сидів у спеціальному обладнанні та спілкувався з ОСОБА_24 з приводу повернення свого автомобіля та уникнення кримінальної відповідальності за наперед визначену грошову винагороду у розмірі 1800 доларів США. Під час спілкування ОСОБА_28 повідомив, що він більше не є слідчим Новобаварського райвідділу, однак може вирішити вказане питання. На кого саме він має вплив, йому не повідомив. Наприкінці розмови ОСОБА_28 запропонував йому вийти з кафе та сісти в автомобіль, щоб передати грошові кошти. Сівши в авто, він передав гроші ОСОБА_24 ,поклавши їх за вказівкою останнього у кишеню передньої пасажирської двері автомобілю. Пояснити послідовність та порядок проведення вказаних слідчих дій не може, бо їх не пам`ятає. Коли вийшов з автомобіля, то ОСОБА_25 одразу затримали співробітники поліції. Він в цей час пішов назад в кафе і нічого не бачив. Зазначив суду першої інстанції, що потерпілим себе у цьому кримінальному провадженню не вважає.

Свідок ОСОБА_17 , допитана судом першої інстанції, показала, що в кінці червня 2017 року, більш точну дату не пам`ятає, вона зустрілась зі своїм чоловіком ОСОБА_29 та ОСОБА_30 у кафе, розташованому в районі Баварії в м. Харкові щодо вирішення питання про повернення арештованого автомобіля БМВ її чоловіка. Деталі розмови вона не пам`ятає, де працював ОСОБА_8 їй не було відомо. Через деякий час ОСОБА_21 разом з ОСОБА_24 відійшли в сторону для приватної розмови, про що саме говорили, повідомити не може. В її присутності ОСОБА_21 не передавались грошові кошти ОСОБА_8 .

Тобто, свідок ОСОБА_17 , будучи попередженої про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, повідомила в суді першої інстанції лише про те, що ОСОБА_29 та ОСОБА_23 зустрічалися в кафе з приводу повернення арештованого автомобіля, але цей свідок не зазначала, що ОСОБА_8 надавав будь-які обіцянки ОСОБА_29 щодо здійснення впливу на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, за надання неправомірної вигоди для себе та в одержанні такої вигоди за здійснення впливу на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави.

Свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_19 під час свого допиту пояснили суду першої інстанції, що їм не відомо будь-яких відомостей та обставин щодо домовленостей ОСОБА_8 з ОСОБА_29 про повернення останньому вилученого майна. Також свідки повідомили в суді першої інстанції, що ОСОБА_8 було переведено на посаду оперуповноваженого Київського райвідділу поліції та на момент його затримання він вже не мав повноважень слідчого Новобаварського райвідділу.

Свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_22 повідомили в суді першої інстанції, що влітку 2017 року біля ХНАТОБА у м. Харкові оперативний співробітник поліції, який представився та запропонував йому побути понятим у слідчій дії, на що вони погодилися. Вказані слідчі дії відбувались у джипі чорного кольору в присутності двох співробітників поліції та ОСОБА_21 . Співробітники поліції повідомили їм, що співробітник поліції незаконно вимагає від ОСОБА_21 грошові кошти за повернення транспортного засобу, у зв`язку із чим проводиться вказана слідча дія. Після чого у багажнику вищевказаного автомобіля поліцейські з допомогою ноутбука та принтера почали процедуру мічення купюр, які надав їм заявник ОСОБА_21 . Після завершення слідчої дії, він особисто підписав протокол, заявник забрав грошові кошти, сів у свій транспортний засіб та поїхав на місце зустрічі. Він разом з іншим свідком та поліцейськими поїхали за заявником на місце передачі вказаних грошових коштів до Баварського водосховища,що знаходиться біля Пташиного ринку, де чекали там до пізнього вечора, оскільки ОСОБА_10 не міг домовитись про зустріч з правоохоронцем. Ввечері того ж дня, вони поїхали в район ПК «Ілліча» у м. Харкові, де автомобіль, в якому він перебував, перекрив рух транспортному засобу ОСОБА_24 , після чого співробітники поліції затримали останнього та провели його особистий обшук та обшук автомобіля. В ході проведення обшуку автомобіля були вилучені грошові кошти в меншому розмірі, ніж були поміченими та особисті речі ОСОБА_8 . Крім того, у ОСОБА_8 були відібрані змиви з рук, однак вони не світилися. Під час обшуку була безперервна відеофіксація. Після завершення вказаної слідчої дії, він особисто підписав протокол.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_12 , ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_15 не містять інформації, що підтверджує зміст домовленостей між ОСОБА_8 та ОСОБА_10 та не містять підтвердження факту одержання ОСОБА_8 неправомірної вигоди в сумі 1600 доларів США за обставин, викладених в зміненому обвинувальному акті за здійснення впливу на осіб, уповноважених на виконання функцій держави, за закриття кримінального провадження № 0001325 від 28.06.2017 та повернення вилученого майна у ОСОБА_10 .

Також, суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо критичної оцінки показань свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_13 , які 20.07.2017 року приймали участь у проведені слідчих дій більше ніж 10 годин (з 09 год. 00 хв. до щонайменше 19 год. 25 хв.), а під час свого допиту в суді першої інстанції використовували специфічну термінологію, використання якої притаманне саме особам, які в таких діях приймають постійну участь. При цьому, ці свідки, використовуючи таку термінологію у вигляді загальних фраз під час допиту, намагалися створити уяву перед судом про дотримання працівниками поліції порядку та законності під час проведення слідчих дій за їх участю, але при цьому не могли конкретно та послідовно повідомити хід слідчих дій, які проводилися.

За таких обставин, показання свідків ОСОБА_22 та ОСОБА_13 , які в сукупності з аналізом їх безпосередньої участі в слідчих діях, дають підстави сумніву в їх незацікавленості, що об`єктивно враховано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

Судом першої інстанції також досліджені письмові докази, надавши їм обґрунтовану та повну оцінку щодо їх належності, допустимості і достатності в оскаржуваному виправдувальному вироку, зокрема: клопотання слідчого прокуратури ОСОБА_31 про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії, що тимчасово обмежує права людини від 12.07.2017 року (арк.362-363,364-365 крим. пров.), ухвали слідчого судді Апеляційного суду Харківської області від 13.07.2017р. про надання дозволу на проведення негласної слідчої (розшукової) дії: аудіо-відеоконтроль особи та зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж (арк.354-355, 356-358 крим. пров.), постанова прокурора ОСОБА_32 про проведення контролю за вчиненням злочину - спеціального слідчого експерименту від 19.07.2017(арк.16-17 крим. пров.), супровідний лист від процесуального керівника ОСОБА_32 слідчому ОСОБА_33 від 26.07.2017(арк.18 крим. пров.), протокол про наслідки проведення негласної слідчої (розшукової) дії: контроль за вчиненням злочину - спеціальний слідчий експеримент від 21.07.2017 з додатками у вигляді флеш-носія №71/УВБ (арк.19-20 , 172 крим. пров.), протокол огляду, помітки та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів - грошових купюр від 20.07.2017(арк.21-29 крим. пров.); протоколу огляду, помітки та вручення заздалегідь індетифікованих засобів-грошових коштів від 20.07.2017 р. (арк.21-29 крим. пров.), протокол про результати негласної слідчої (розшукової) дії від 21.08.2017 та похідні докази - результати проведення негласної слідчої дії аудіо-відеоконтроль ОСОБА_8 (арк.155-172 крим. пров.) , висновок судової криміналістичної експертизи відео-,звукозапису від 15.09.2017 р. (арк.243-256 крим. пров.), постанову про визнання їх речовими доказами від 18.09.2017 року (арк.274-276 крим. пров.), протокол затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 20.07.2017р. (арк.30-33 к/п), протокол обшуку затриманої особи від 20.07.2017 р. (арк.34-36 крим. пров.), протокол обшуку автомобіля від 20.07.2017 р.( арк.38-42 крим. пров.), клопотання слідчого про проведення обшуку від 21.07.2017 (арк.92-94 крим. пров.) та в ухвалі слідчого судді від 21.07.2017 по справі №646/5059/17 ,провадження 1-кв/646/3670/2017(арк.95 крим. пров.), протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_10 від 12.06.2017 року (арк. 6-7 крим. пров.), протокол огляду від 20.07.2017 року (арк. 43-45 крим. пров.), копія типових функціональних обов`язків слідчого СВ Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області (арк. 106 крим. пров.), копії матеріалів кримінального провадження №0001325 від 28.06.2017 року (к/п а.с. 119-137 крим. пров.), протокол огляду предметів від 27.07.2017 року (арк.118), інформація щодо внесення ОСОБА_8 будь-яких даних до ЄРДР у період з 11.07.2017 року по 12.07.2017 року (арк. 231-232 крим. пров.), електронна фотокопія руху кримінального провадження №0001325 (арк. 234 крим. пров.), протокол огляду вилучених предметів від 14.09.2017 року (арк. 235 крим. пров.).

При цьому колегія суддів дотримується норм чинного КПК України та правових висновків, які міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.10.2019 року у справі 640/6847/15-к (провадження № 13-43кс19).

Так, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16.10.2019 року у справі 640/6847/15-к (провадження № 13-43кс19) акцентовано увагу на тому, що сторона обвинувачення повинна вживати необхідних і достатніх заходів для розсекречення матеріалів, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД, з метою їх надання стороні захисту, і виконувати в такий спосіб вимоги щодо відкриття матеріалів іншій стороні відповідно до ст. 290 КПК.

Якщо сторона обвинувачення не вживала необхідних і своєчасних заходів, спрямованих на розсекречення матеріалів, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД і яких немає в її розпорядженні, то в такому випадку має місце порушення норм ст. 290 КПК.

У разі, коли відповідні процесуальні документи були отримані стороною обвинувачення після передачі обвинувального акта до суду, то вона зобов`язана здійснити їх відкриття згідно з ч. 11 ст. 290 КПК. Якщо процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД (в тому числі клопотання прокурора, ухвала слідчого судді) були надані суду під час судового розгляду і стороні захисту у змагальному процесі була забезпечена можливість довести перед судом свої аргументи щодо допустимості відомостей, отриманих у результаті НСРД, в сукупності із оцінкою правової підстави для проведення НСРД, то суд повинен оцінити отримані докази та вирішити питання про їх допустимість.

Враховуючи, що НСРД проводяться під час досудового розслідування за ініціативою сторони обвинувачення, ця сторона має їх у своєму розпорядженні, зокрема прокурор - процесуальний керівник цього розслідування. Згідно з ч. 2 ст. 36 КПК, прокурор має повний доступ до матеріалів, документів та інших відомостей, що стосуються досудового розслідування і саме він як процесуальний керівник, зобов`язаний під час досудового розслідування заздалегідь ініціювати процедуру їх розсекречення одночасно з результатами НСРД і забезпечити відкриття цих документів на етапі закінчення досудового розслідування.

Що стосується процесуальних документів, які мають гриф секретності, то за змістом статей 85, 92, 290 КПК України прокурор - процесуальний керівник, зобов`язаний під час досудового розслідування заздалегідь ініціювати процедуру їх розсекречення одночасно з результатами НСРД і забезпечити відкриття цих документів на етапі закінчення досудового розслідування.

Виправдовуючи ОСОБА_8 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, суд першої інстанції відзначив, що, на момент відкриття слідчим матеріалів досудового розслідування, в порядку ст. 290 КПК України, стороні захисту не надавалися клопотання до суду апеляційної інстанції і відповідні ухвали цього суду щодо надання дозволу на проведення НСРД та були розсекречені лише 20.01.2021 р., в той час, як кримінальне провадження надійшло на розгляд до Жовтневого районного суду м.Харкова 19.09.2017 року. При цьому, стороною обвинувачення не було доведено суду про існування об`єктивних причин невчасного розсекречення вказаних документів.

Як убачається з матеріалів цього кримінального провадження, після внесення відповідних відомостей в порядку ст.214 КПК України до ЄРДР 12.06.2017 року за заявою ОСОБА_10 за попередньою кваліфікацією : ч.3 ст.368 КК України, ст. слідчий СВ СУ прокуратури Харківської області ОСОБА_34 за погодженням з прокурором ОСОБА_35 звернувся до Апеляційного суду Харківської області з клопотаннями від 12.07.2017 року про надання дозволу прокуратурі Харківської області на проведення НСРД: аудіо-відеоконтролю особи та зняття інформації з транспортних телекомунікаційних систем громадянина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (арк.362-363, 364-366 крим. пров.).

Ухвалами слідчого судді Апеляційного суду Харківської області від 13.07.2017 року надано прокуратурі Харківської області дозвіл на проведення негласної слідчої (розшукової) дії: аудіо-відеоконтролю особи та зняття інформації з транспортних телекомунікаційних систем громадянина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в публічно доступних та недоступних місцях з метою фіксації розмов, рухів та дій останнього, пов`язаних з додержанням неправомірної вигоди, терміном на 60 днів (арк.354-355 крим. пров.), а також на проведення негласної слідчої (розшукової) дії: зняття інформації з транспортних телекомунікаційних мереж стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з мобільного телефону № НОМЕР_3 оператора мобільного зв`язку ПрАТ «МТС України» терміном на 60 днів (арк.356-358 крим. пров.).

Разом з цим, згідно відомостей протоколу про надання доступу до матеріалів досудового розслідування від 18.09.2017 року та опису матеріалів кримінального провадження, до яких надано доступ (арк.277-278, 279-284 крим. пров.), прокурором не були долучені вищезазначені ухвали слідчого судді апеляційного суду від 13.07.2017 року щодо надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій у цьому кримінальному провадженні та клопотання сторони обвинувачення про розсекречення матеріальних носіїв інформації, стороні захисту не були відкриті в порядку ч. 2 ст. 290 КПК України.

Кримінальне провадження №0000734 від 12.07.2017 року стосовно ОСОБА_8 надійшло до Жовтневого районного суду м.Харкова 19.09.2017 року (арк.2 т.1 суд. пров.).

02.08.2019 заступник прокурора Прокуратури Харківської області ОСОБА_36 звернувся з клопотанням про зняття грифу секретності (розсекретити) з ухвал слідчого судді Апеляційного суду Харківської області від 13.07.2017 року у цьому кримінальному провадженні (арк.347-349 крим. пров.).

В подальшому вищезазначене клопотання слідчого від 12.07.2017 року та ухвали слідчого судді Апеляційного суду Харківської області від 13.07.2017 року були розсекречені відповідними постановами прокурора від 01.08.2019 року (арк.336-338, 339-341 крим. пров.) та 02.08.2019 року (арк.344-346, 347-349 крим. пров.), надані суду першої інстанції і відкриті стороні захисту лише під час судового розгляду 19.10.2020 року (арк.48-50 т.2), тобто більше ніж через три роки після завершення досудового розслідування та направлення обвинувального акту до суду першої інстанції.

Протокол про надання доступу обвинуваченому та захисникам вказаних матеріалів відсутній.

Зазначені обставини не заперечувалися та не спростовані прокурором під час апеляційного розгляду.

При цьому, під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції прокурором не наведено відомостей або причин, які б свідчили, що сторона обвинувачення під час досудового розслідування своєчасно вжила всі необхідні та залежні від неї заходи, спрямовані на розсекречення процесуальних документів, які стали підставою для проведення НСРД, однак такі процесуальні документи не були розсекречені з причин, що не залежали від його волі і процесуальної поведінки прокурора.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що у своїй прецедентній практиці під час оцінки доказів він керується критерієм доведення винуватості поза розумним сумнівом (Avsar v. Turkey, п. 282), яке має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою.

Як зазначив Верховний Суд в своїй постанові 10.08.2023 року у справі №

484/4489/18, відповідно до ч. ч. 2, 11, 12 ст. 290 КПК, невідкриття матеріалів сторонами в порядку цієї статті є підставою для визнання таких матеріалів недопустимими як докази. При цьому відкриттю, крім протоколів, у яких зафіксовано хід та результати проведення певних дій, в обов`язковому порядку підлягають і матеріали, які є правовою підставою проведення таких дій (ухвали, постанови, клопотання), що забезпечить можливість перевірки стороною захисту та судом допустимості результатів таких дій, як доказів.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що в даному випадку має місце порушення норм ст. 290 КПК України та обґрунтовано визнав недопустимими доказами клопотання слідчого про надання дозволу прокуратурі Харківської області на проведення НСРД від 12.07.2017 року і ухвали слідчого судді Апеляційного суду Харківської області від 13.07.2017 року, оскільки у ході судового розгляду було встановлено, що сторона обвинувачення не вживала необхідних і своєчасних заходів, спрямованих на розсекречення матеріалів, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД, та прокурором не доведено, що такі документи не були розсекречені з причин, що не залежали від волі і процесуальної поведінки прокурора.

Будь-яких обставин, які перешкоджали прокурору відкрити вищевказані матеріали на більш ранній стадії, під час судового розгляду прокурором не надано та судом не встановлено.

Відповідний висновок також міститься у постанові Верховного Суду від

21 вересня 2023 року у справі № 595/1975/16-к.

Крім того, відповідно до сформованої практикою ЄСПЛ доктрини «плодів отруєного дерева», якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж (рішення у справах «Gafgen v. Germany», «Шабельник проти України № 2», «Яременко проти України № 2»). Ця доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом.

Отже, протокол аудіо-, відео контролю особи від 21.08.2017 року (арк.155-171 крим. пров.) та відеозаписи, які містяться на матеріальних носіях інформації, що є додатками до нього (арк.172 крим. пров.) - є похідними доказами від клопотань слідчого від 12.07.2017 року та ухвали слідчого судді Апеляційного суду Харківської області від 13.07.2017 року, а тому, дотримуючись вищезазначеної практики ЄСПЛ, ці докази також є недопустимими.

Колегія суддів також погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що постанова прокурора ОСОБА_32 про проведення контролю за вчиненням злочину - спеціального слідчого експерименту від 19.07.2017 (арк.16-17 крим. пров.), супровідний лист від процесуального керівника ОСОБА_32 слідчому ОСОБА_33 від 26.07.2017 (арк.18 крим. пров.), протокол про наслідки проведення негласної слідчої (розшукової) дії: контроль за вчиненням злочину - спеціальний слідчий експеримент від 21.07.2017 (арк.19-20 крим. пров.), протокол огляду, помітки та вручення заздалегідь ідентифікованих засобів - грошових купюр від 20.07.2017 (арк.21-29), в порушення ч.1 ст.246 КПК України , Розділу V Інструкції «Про організацію проведення негласних слідчих (розшукових) дій та використання їх результатів у кримінальному провадженні» не мають жодних ознак засекречування та розсекречування, що є процесуально неприпустимим.

Щодо доводів прокурора про безпідставне визнання судом першої інстанції протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 20.07.2017 року (арк.30-33 крим. пров.), протокол обшуку затриманої особи від 20.07.2017 року (а.с.34-36 крим. пров.), протоколу обшуку автомобіля від 20.07.2017 року (арк.38-42 крим. пров.), колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 176 КПК України затримання є тимчасовим запобіжним заходом, яке застосовується з підстав та в порядку, визначеному цим Кодексом.

Як зазначено в ч. 1 ст. 208 КПК України, уповноважена службова особа має право без ухвали слідчого судді, суду затримати особу, підозрювану у вчиненні злочину, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі, лише у випадках: 1) якщо цю особу застали під час вчинення злочину або замаху на його вчинення; 2) якщо безпосередньо після вчинення злочину очевидець, у тому числі потерпілий, або сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події вказують на те, що саме

ця особа щойно вчинила злочин; 3) якщо є обґрунтовані підстави вважати,

що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого корупційного злочину, віднесеного законом до підслідності Національного антикорупційного бюро України.

За приписами ст. 209 КПК України особа є затриманою з моменту, коли вона силою або через підкорення наказу змушена залишатися поряд із уповноваженою службовою особою чи в приміщенні, визначеному уповноваженою службовою особою.

Відповідно до ч.1 ст.42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Відповідно до ч. 4 ст. 213 КПК України, уповноважена службова особа,

що здійснила затримання, зобов`язана негайно повідомити про це орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги.

У разі неприбуття в установлений законодавством строк захисника, призначеного органом (установою), уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, уповноважена службова особа негайно повідомляє про це відповідний орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги.

В момент затримання розпочинають спливати строки, визначені у КПК та настають юридичні наслідки, пов`язані з затриманням, в тому числі затримана особа набуває статусу підозрюваного з правами, передбаченими ст. 42 КПК (рішення ЄСПЛ у справах «Смолик проти України» (Smolik v. Ukraine), від 19.01.2022, заява № 11778/05); «Савін проти України» (Savin v. Ukraine), від 16.02.2012, заява № 34725/08).

З відомостей протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 20.07.2017 року та відеозапису цих слідчих дій, що містяться на карті пам`яті Micro SD «Transcend» 16Gb, вбачається, що ОСОБА_8 фактично було затримано о 17 год. 44 хв. 20.07.2017 року за адресою: м.Харків, вул.Китаєнко, 4, та останній з цього моменту перебував з працівниками правоохоронних органів і був позбавлений права телефонувати, а, відповідно скористуватися допомогою захисника за власним вибором.

Тобто, з 17 год. 44 хв. 20.07.2017 року ОСОБА_8 із зазначеного моменту став затриманою особою на якого поширюються вимоги параграфу 2 Глави 18 КПК України, у тому числі ч.4 ст. 213 КПК України, - уповноважена службова особа, що здійснила затримання, зобов`язана негайно повідомити про це орган (установу), уповноважений законом на надання безоплатної правової допомоги.

Згідно відомостей протоколу обшуку затриманої особи від 20.07.2017 року, ця слідча дія за участі ОСОБА_8 проведена з 17 год. 54 хв. до 18 год. 00 хв. 20.07.2017 року.

В подальшому 20.07.2017 в період часу з 18 год. 14 хв. до 18 год. 45 хв. було проведено обшук автомобіля ВАЗ 21114, д.н.з. НОМЕР_2 , за участі ОСОБА_8 . В ході цієї слідчої дії було виявлено та вилучено 1600 доларів США.

Отже, з вищенаведених процесуальних документів вбачається, що 20.07.2018 року в період часу з 17 год. 44 хв. по 18 год. 45 хв. органом досудового розслідування було проведено затримання ОСОБА_8 , обшук останнього та автомобіля ВАЗ 21114, д.н.з. НОМЕР_2 .

Разом з цим, незважаючи на те, що фактично затримання ОСОБА_8 відбулося о 17 год. 44 хв., з відомостей протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 20.07.2017 року вбачається, що органом досудового розслідування, в порушення вимог ч.4 ст.213 КПК України, не було повідомлено негайно орган (установу) уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги, а зроблено це лише 20.07.2017 року о 19 год. 25 хв. (арк.31 крим. провадження), що об`єктивно свідчить про порушення процесуального права ОСОБА_8 на захист.

Зазначеними діями службових осіб свідомо допущено порушення таких засад кримінального провадження як свобода від самовикриття та забезпечення права на захист (ст. 18 та ст. 20 КПК України).

На переконання колегії суддів, допущене органом досудового розслідування порушення права на захист є істотним і за відсутності негайного повідомлення органу (установи) уповноваженим законом на надання безоплатної правової допомоги про затримання ОСОБА_8 , що було зроблено тільки після проведення усіх зазначених вище слідчих дій, які тривали більше години.

Колегія суддів ставиться критично до апеляційних доводів прокурора про те, що обшук ОСОБА_8 та його автомобіля відбувався за добровільною згодою останнього, оскільки з моменту затримання і продовж усього часу проведення цих слідчих дій ОСОБА_8 , будучи фактично позбавлений професійної правничої допомоги та розгублений у даній ситуації, що склалася, тривалий час перебував з працівниками правоохоронних органів (більше ніж годину) та був обмежених в своїх правах.

Щодо доводів прокурора про те, що суд першої інстанції безпідставно надав оцінку ухвалі слідчого судді від 21.07.2017 року про надання дозволу на обшук автомобіля 20.07.2017 року, на переконання колегія суддів, ці доводи є суб`єктивними та безпідставними, оскільки в оскаржуваному вироку надана оцінка щодо законності дій працівників правоохоронних органів під час проведення обшуку транспортного засобу та обґрунтованості клопотання слідчого про проведення обшуку від 21.07.2017 року, а не висновків та оцінки суду, що містяться в ухвалі слідчого судді від 21.07.2017 року.

Крім того, відповідно до протоколу обшуку затриманої особи від 20.07.2017 року (а.с.34-36 крим. пров.), під час цієї слідчої дії у ОСОБА_8 , окрім вилучення предметів, було зроблено та вилучено змиви з долонь обох рук , а також було зроблено контрольний змив.

Згідно з ч.3 ст.208 КПК України, уповноважена службова особа, слідчий, прокурор може здійснити обшук затриманої особи з дотриманням правил, передбачених ч.7 ст.223, ст.236 цього Кодексу.

Як неодноразово зазначав Верховний Суд, отримання зразків для експертизи є самостійною процесуальною дією, яка проводиться відповідно до ст. 245 КПК України у порядку, визначеному ст. 241 цього Кодексу, на підставі постанови прокурора, що є окремим процесуальним документом, а про проведення такої слідчої дії складається протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Отже, постанова прокурора про відібрання зразків для експертного дослідження та протокол проведення зазначеної слідчої дії є процесуальними документами, які підтверджують факт відібрання у особи відповідних біологічних зразків для дослідження та застосування належної правової процедури (постанови Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі №279/2578/18, від 13.04.2021 року у справі №345/658/19, ухвала Верховного Суду від 22.08.2022 року у справі № 141/822/19).

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.241 КПК України (в редакції, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення), слідчий, прокурор здійснює освідування підозрюваного, свідка чи потерпілого для виявлення на їхньому тілі слідів кримінального правопорушення або особливих прикмет, якщо для цього не потрібно проводити судово-медичну експертизу. Освідування здійснюється на підставі постанови прокурора та, за необхідності, за участю судово-медичного експерта або лікаря.

За змістом ч.3 ст.245 КПК України відбирання біологічних зразків у особи здійснюється на правилами передбаченими ст.241 КПК України, тобто за правилами освідування особи, на підставі постанови прокурора, а у разі відмови особи добровільно їх надати - на підставі ухвали слідчого судді, суду за клопотанням сторони кримінального провадження, що розглядається в порядку, передбаченому ст.ст.160-166 КПК України, про відбирання біологічних зразків примусово.

Відповідно до ч.5 ст.241 КПК України про проведення освідування складається протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Особі, освідування якої проводилося примусово, надається копія протоколу освідування.

Всупереч наведеним вимогам закону, слідчий, хоча вказав про проведення обшуку ОСОБА_8 в протоколі від 20.07.2023 року, однак фактично, окрім іншого, здійснив одночасно із цим слідчий також отримав біологічні зразки ОСОБА_8 , не маючи для цього необхідної постанови прокурора.

Тобто, слідчим не було дотримано вимог кримінального процесуального закону, що зазначені вище, оскільки в матеріалах цього кримінального провадження відсутня постанова прокурора про відбирання біологічних зразків (змивів з рук) та протокол про проведення освідування ОСОБА_8 .

Прокурором не спростовано зазначені обставини ані в своїй апеляційній скарзі, ані під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції.

Отже, на переконання колегії суддів, відібрання у ОСОБА_8 змивів з обох рук було проведено без постанови прокурора та без відповідного процесуального оформлення, тобто всупереч приписам ч. 3 ст. 208 КПК України та ч. 7 ст. 223 КПК України, а тому висновок судової експертизи речовин хімічних виробництв та спеціальних хімічних речовин № 14080 від 26.04.2018 року (арк.323-325 крим. пров.), за результатами якого експерт дійшов висновку, зокрема, про те, що спеціальна хімічна речовина - люмінофор, виявлена на ватних тампонах із змивами з правої та лівої руки ОСОБА_8 і на поверхні шістнадцяти купюр номіналом 100 доларів США, мають спільну родову належність, - є недопустимим доказом.

Колегія суддів дійшла висновку, що відібрання змивів із рук ОСОБА_8 20.07.2017 року відбулося з істотним порушенням прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, оскільки процесуального рішення (постанови прокурора) як підстави для проведення освідування засудженого з метою виявлення на його тілі слідів кримінального правопорушення пред`явлено не було. Відсутня така й у матеріалах розглядуваної справи.

Крім того, колегія суддів бере до уваги, що в матеріалах кримінального провадження міститься постанова прокурора про проведення негласної слідчої дії -контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 19.07.2017, але не міститься доручення прокурора або слідчого оперативному підрозділу на проведення вказаної слідчої дії, які за своєю правовою природою є різними процесуальними рішеннями та регламентуються різними нормами КПК України, про що вірно зазначено в оскаржуваному судовому рішенні.

Так, постанова прокурора, відповідно до ст.110 КПК України є формою прийнятого ним процесуального рішення по кримінальному провадженню, в той час як письмове доручення за своєю суттю є правовим засобом делегування своїх повноважень слідчим або прокурором оперативному підрозділу для виконання певних слідчих дій, що передбачено ст.36, ст.40 та ст.41 КПК України. При цьому в протоколі про наслідки проведення негласної слідчої (розшукової) дії: контроль за вчиненням злочину -спеціальний слідчий експеримент від 21.07.2017, старшим оперуповноваженим Харківського управління ДВБ НП України майором поліції ОСОБА_37 зазначено, що вказана слідча дія проводиться на підставі доручення, наданого прокурором ОСОБА_38 в порядку ст.36 КПК України.

Разом з цим, матеріали цього кримінального провадження, що долучені до судового провадження, не містять відповідного доручення прокурора ОСОБА_32 про надання старшому оперуповноваженому Харківського управління ДВБ НП України майору поліції ОСОБА_39 та не відкривалося стороні захисту в порядку ст.290 КПК України.

Будь-яких клопотань з метою доведення наявності відповідного письмового доручення слідчого оперативному підрозділу Харківського управління ДВБ НП України на здійснення негласної слідчої дії та спростування доводів сторони захисту стороною обвинувачення під час судового розгляду не ініціювалось.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що проведення співробітниками оперативного підрозділу НСРД без доручення на те слідчого, прокурора - тягне за собою недопустимість отриманих доказів. Надане оперативному підрозділу доручення на проведення НСРД повинно бути відкрите стороні захисту в порядку ст. 290 КПК України. Саме таких висновків дійшов Верховний Суд в постановах від 18.12.2019 року у справі № 588/1199/16-к, від 06.10.2021 року у справі № 335/1916/16-к, від 11.03.2020 року у справі № 583/3508/18.

Колегія суддів також бере до уваги правові висновки Об`єднаної палати ККС Верховного Суду, сформованого у постанові від 25.09.2023 року у справі №208/2160/18, у матеріалах кримінального провадження має бути відображена інформація про походження грошових коштів, які використовувалися під час контролю за вчиненням злочину.

Як вбачається з відомостей протоколу про наслідки проведення негласної слідчої (розшукової) дії: контроль за вчиненням злочину - спеціальний слідчий експеримент від 21.07.2017 року, проведення цієї негласної слідчої (розшукової) дії в якості грошових коштів, які будуть заздалегідь ідентифіковані, були використані власні кошти свідка ОСОБА_10 (арк.19-20 крим. провадження).

При цьому в постанові прокурора ОСОБА_32 про проведення контролю за вчиненням злочину - спеціального слідчого експерименту від 19.07.2017 року, доручено старшому оперуповноваженому Харківського управління ДВБ НП України ОСОБА_40 здійснити огляд, помітку та вручення ОСОБА_10 заздалегідь ідентифікованих засобів - грошових купюр в сумі 1800 доларів США (арк.16-17 крим. провадження).

Натомість, матеріали цього кримінального провадження не містять будь-яких доказів на підтвердження походження вказаних грошових коштів.

Крім того, під час досудового розслідування ОСОБА_10 не писав будь-яких заяв з приводу добровільного надання грошових коштів для проведення слідчих дій, а під час свого допиту в суді першої інстанції цей свідок пояснив, що вказані кошти належать не йому, а його сусідці ОСОБА_27 , у якої він їх отримав в борг.

За таких обставин, матеріали цього кримінального провадження і під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції стороною обвинувачення не надано доказів про джерело походження грошових коштів 1600 доларів США, які були використані для проведення слідчої дії, що є недопустимим.

З огляду на викладене, враховуючи наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, зокрема, при проведенні затримання ОСОБА_8 , його обшуку та обшуку автомобіля, а також відсутність відомостей щодо вжиття прокурором достатніх та своєчасних всіх необхідних заходів для отримання клопотання слідчого про надання дозволу прокуратурі Харківської області на проведення НСРД від 12.07.2017 року, ухвали слідчого судді Апеляційного суду Харківської області від 13.07.2017 року і доручення прокурора або слідчого оперативному підрозділу на проведення слідчої дії - контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 19.07.2017 року, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано і вірно дійшов висновку про недопустимість вищезазначених доказів та похідних від них, зазначивши про істотні порушення органом досудового розслідування вимог чинного КПК України та практику Верховного Суду і ЄСПЛ.

Суд першої інстанції, визнавши недопустимими зазначені вище докази, показання свідків сторони обвинувачення частково неналежними та такими, що не містять прямих доказів винуватості обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку, що обвинувачення ОСОБА_8 за частиною 2 статті 369-2 КК України не можна визнати доведеним.

Інші докази, надані прокурором, такі як: протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_10 від 12.06.2017 року (арк. 6-7 крим. пров.), протокол огляду від 20.07.2017 року (арк. 43-45 крим. пров.), копія типових функціональних обов`язків слідчого СВ Новобаварського ВП ГУНП в Харківській області (арк. 106 крим. пров.), копії матеріалів кримінального провадження №0001325 від 28.06.2017 року (арк. 119-137 крим. пров.), протокол огляду предметів від 27.07.2017 року (арк.118 крим. пров.), інформація щодо внесення ОСОБА_8 будь-яких даних до ЄРДР у період з 11.07.2017 року по 12.07.2017 року (арк. 231-232 крим. пров.), електронна фотокопія руху кримінального провадження №0001325 (арк. 234 крим. пров.), протокол огляду вилучених предметів від 14.09.2017 року (арк. 235 крим. пров.) не є прямими доказами обставин, які складають об`єктивну сторону інкримінованого кримінального правопорушення, що підлягають доказуванню та самі по собі не можуть бути достатніми для доведення пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення.

Інших доказів на підтвердження вини ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням стороною обвинувачення не надано.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що одних лише показань свідка ОСОБА_11 , за відсутності інших належних та допустимих доказів у кримінальному провадженні, недостатньо для ухвалення обвинувального вироку у цій справі.

Більш того, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, не відповідають формулюванню обвинувачення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК, а пред`явлене обвинувачення є неконкретним та суперечливим, внаслідок чого перешкоджає реалізації обвинуваченим ОСОБА_8 свого права знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його обвинувачують.

Зокрема, згідно відомостей матеріалів цього судового провадження, ОСОБА_8 на посаді слідчого відділення розслідування злочинів загально кримінальної спрямованості слідчого відділу Новобаварського відділу поліції ГУ НП в Харківській області працював з 19.12.2016 року, що підтверджується витягом з наказу ГУ НП в Харківській області №556 о/с від 19.12.2016р.(а.с.104к/п), а в подальшому він був переведений на посаду оперуповноваженого відділу кримінальної поліції Київського відділу поліції ГУ НП в Харківській області наказом ГУ НП в Харківській області №430 о/с від 11.07.2017р. (а.с.105 к/п).

Згідно з пред`явленим обвинуваченням у цьому кримінальному провадженні, яке в подальшому було змінено прокурором, ОСОБА_8 обвинувачується в отриманні від надавача ОСОБА_10 неправомірної вигоди у сумі 1600 доларів США за здійснення впливу на прийняття рішення особами, уповноваженими на виконання функцій держави, про закриття кримінального провадження №0001325 від 28.06.2017 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, за фактом використання ОСОБА_10 завідомо підроблених реєстраційних документів на автомобіль «ВМW-525», д.н.з. НОМЕР_1 , та передання на відповідальне зберігання ОСОБА_10 , як законному володільцю, вилученого автомобіля і свідоцтва про реєстрацію до нього.

При цьому, ОСОБА_8 з 11.07.2017р. був переведений на посаду оперуповноваженого ВКП Київського ВП ГУ НП в Харківській області та прокурором в формулюванні обвинувачення не наведено будь-яких відомостей щодо дати та часу, коли у ОСОБА_8 виник злочинний умисел на отримання неправомірної вигоди від ОСОБА_10 , а також не зазначено конкретних осіб, уповноважених на виконання функцій держави, на кого саме ОСОБА_8 мав здійснити вплив за прийняття відповідного рішення, та які обєктивні обставини свідчать про можливість у ОСОБА_8 вплинути на процесуальну діяльність прокурора та слідчого у кримінальному провадженні №0001325 від 28.06.2017 року.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що при викладенні фактичних обставин та формулювання обвинувачення за ч.2 ст.369-2 КК України стороною обвинувачення взагалі не зазначено відомостей про прийняття пропозиції одержання неправомірної вигоди для яких саме конкретних третіх осіб за їх вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави.

Крім того, враховуючи викладені в обвинувальному акті із змінами фактичні обставини справи не свідчать про наявність в діях ОСОБА_8 складу злочину саме за ч.2 ст.369-2 КК України.

Тобто, в обвинувальному акті зі змінами, не викладене точне та повне формулювання обвинувачення за ч.2 ст.369-2 КК України, що не є достатніми для сторони захисту для повного розуміння обвинуваченим суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту.

Отже, висунуте ОСОБА_8 обвинувачення за ч.2 ст.369-2 КК України є таким, що не знайшло свого підтвердження дослідженими доказами та не доведено стороною обвинувачення поза межами розумного сумніву.

Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється в разі, якщо не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції допущені суттєві порушення кримінального процесуального закону, які полягають в тому, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони суперечать матеріалам кримінального провадження.

Як убачається з оскаржуваного виправдувального вироку, в ньому викладено формулювання обвинувачення, висунуте ОСОБА_8 і визнане судом недоведеним, а також підстави виправдання із зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, які, на переконання колегії суддів, знайшли своє підтвердження і під час апеляційного розгляду.

Ухвалюючи виправдувальний вирок за ч.2 ст.369-2 КК України, суд під час розгляду провадження, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, забезпечивши принцип змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, передбачений ч.2 ст.22 КПК України, згідно якої сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом, ретельно перевірив представлені сторонами докази, у тому числі й ті, на підставі яких було висунуто ОСОБА_8 обвинувачення за ч.2 ст.369-2 КК України, навів аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них у їх сукупності і у взаємозв`язку.

Колегія суддів доводи прокурора розцінює як припущення, які за відсутності повного доведення зі сторони обвинувачення, згідно ст.17 КПК України повинні тлумачитися на користь виправданого.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» від 06 грудня 1998 року, Європейський Суд наголошує про те, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п. 253).

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення (Постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 12.06.2018 р. у справі № 712/13361/15, провадження № 51-1604км18, ЄДРСРУ № 74777387).

Оцінивши досліджені у кримінальному провадженні докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано ухвалив виправдувальний вирок, так як дійшов правильного висновку, що висунуте обвинувачення за ч.2 ст.369-2 КК України таким, що не знайшло свого підтвердження дослідженими під час судового розгляду доказами та не доведене стороною обвинувачення поза межами розумного сумніву.

Системний аналіз вироку суду першої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення повністю відповідає приписам наведеної норми кримінального процесуального закону, оскільки, ухвалюючи виправдувальний вирок відносно ОСОБА_8 , суд першої інстанції повністю дослідив всі докази, надані стороною обвинувачення, та вказав підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких відкинув докази обвинувачення, а також підстав з яких частина доказів визнана судом недопустимими, навів їх у вироку та надав відповідну оцінку.

Аналізуючи оскаржуваний вирок суду та матеріали справи з урахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що судом першої інстанції було створені необхідні умови для здійснення сторонами їх процесуальних прав та виконання їх процесуальних обов`язків. У прокурора в кримінальному провадженні було достатньо часу для надання належних доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_8 в інкримінованому злочині. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були б безумовною підставою для скасування судового рішення щодо ОСОБА_8 колегією суддів не встановлено, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.

Суд першої інстанції, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні всі наявні у справі докази, детально розглянув кожний з них з точки зору допустимості та обґрунтовано визнав такими, що не доводять вину ОСОБА_8 та не прийняв їх до уваги їх з наведенням відповідного докладного мотивування, і з такими висновками колегія суддів погоджується.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду є правильним по суті, законним та обґрунтованим, відповідає вимогам закону щодо його форми та змісту та колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування оскаржуваного вироку суду, а також вважає за необхідне зазначити, що доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, в цілому не обґрунтовують наявності обставин, що згідно ч.1 ст.413 КПК України зумовлюють скасування вироку суду, що є предметом апеляційних вимог.

Виходячи із вимог ч.2 ст.420 КПК України виправдувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасований лише у разі, якщо апеляційну скаргу подав прокурор, потерпілий чи його представник, а також на підставі апеляційної скарги обвинуваченого, його захисника з мотивів і підстав виправдання. В інших випадках вирок суду першої інстанції не може бути скасовано, навіть за наявності для цього підстав.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, не дають достатніх підстав для спростування законності та обгрунтованості оскаржуваного вироку суду, тому апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Вирок Жовтневого районного суду м.Харкова від 16 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -