ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 636/74/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/909/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України
УХВАЛА

Іменем України

08 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою обвинуваченого на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 21 лютого 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , -

встановила:

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 21 лютого 2024 року клопотання прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області задоволено.

Продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, на 60 днів, з 21 лютого 2024 року до 21 квітня 2024 року включно, в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор». Визначено суму застави у розмірі 151 400 грн.

Не погодившись з вказаною ухвалою обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 21 лютого 2024 року; постановити нову, змінити йому запобіжний захід для вступу до лав Збройних Сил України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги обвинувачений посилався на те, що ним до суду першої інстанції було подано клопотання про зміну запобіжного заходу для проходження військової служби відповідно до ст. 616 КПК України, яке судом не було розглянуто та проігноровано питання саме мети зміни запобіжного заходу.

Крім того, було порушено право обвинуваченого на захист і запобіжний захід було продовжено без участі захисника.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи обвинуваченого, який підтримав вимоги апеляційної скарги, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Колегією суддів встановлено, що судом першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 була заслухана думка прокурора та обвинуваченого з цього приводу, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

При вирішенні питання щодо продовження строку дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 , суд першої інстанції, враховуючи сукупність досліджених судом обставин та тяжкість покарання за злочини, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , вважав, що на момент вирішення клопотання прокурора встановлено наявність обґрунтованого обвинувачення та достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановлених ризиків, і дійшов висновку про відсутність підстав для скасування, зміни запобіжного заходу та вважав за доцільне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки саме такий запобіжний захід забезпечить його належну процесуальну поведінку та може запобігти вказаним ризикам та буде належною мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Крім цього, відповідно до вимог ст. 182 КПК України, з урахуванням викладених обставин злочину, майнового та сімейного стану обвинуваченого, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, суд визначив заставу достатню для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених КПК України, в розмірі 50 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 151 400 грн.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням зазначених вимог чинного та міжнародного законодавства та погоджується з висновками щодо продовження існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів може вдатися до відповідних дій.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, за які передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк до восьми років.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо не розгляду судом його клопотання про зміну запобіжного заходу для проходження військової служби відповідно до ст. 616 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає їх безпідставними та зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 616 КПК України обвинувачений, який під час судового розгляду тримається під вартою має право звернутися до прокурора з клопотанням про скасування цього запобіжного заходу для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, за результатами розгляду якого прокурор має право звернутися до суду, який розглядає кримінальне провадження, з клопотанням про скасування цій особі запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Отже, порушень суду першої інстанції щодо не розгляду клопотання обвинуваченого про скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для проходження військової служби за призовом, не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про порушення права обвинуваченого на захист колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки відповідно до відомостей, які містяться у журналі судового засідання від 21 лютого 2024 року, вбачається, що обвинувачений не заперечував проти розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу за відсутності захисника, яка зайнята в іншій справі, та зазначив, що у такому разі його права порушені не будуть.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні в матеріалах провадження відомості та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів вбачає, що застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання обвинуваченим його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо впливає на дотримання розумних строків судового розгляду.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги обвинуваченого.

Керуючись ст. 177, ст. 178, ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого залишити без задоволення.

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 21 лютого 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий -

Судді: