ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року

м. Хмельницький

Справа № 686/21047/22

Провадження № 11-кп/4820/255/24

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді- доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференцзв`язку, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого за ч.ч.2,4 ст. 186 КК України ОСОБА_6 , на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 січня 2024 року про продовження строку тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою клопотання прокурора задоволено, дію обраного щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 181680 грн. (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят) гривень та покладених у разі внесення застави обов`язків відповідно до ухвали суду від 23.10.2023 року продовжено до 30 березня 2024 року включно.

Ухвала діє до 30 березня 2024 року, включно.

Місцевий суд мотивував своє рішення тим, що ОСОБА_6 згідно з обвинувальним актом обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 4 ст. 186 КК України, які, зокрема, відносяться до тяжких корисливих злочинів, у справі не з`ясовані обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, в тому числі не допитані усі потерпілі та свідки, а відтак обвинувачений, знаходячись на волі, може незаконно на них впливати, перешкоджати кримінальному провадженню. Крім того, ОСОБА_6 , за місцем реєстрації не мешкав, офіційно не працевлаштований, не одружений, раніше судимий за аналогічні злочини, тож висновків не зробив та на шлях виправлення не став, що свідчить про можливість переховуватись від суду, а також продовжити злочинну діяльність. Скасування запобіжного заходу чи заміна на більш м`який запобіжний захід, у тому числі у вигляді домашнього арешту, не забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Не погоджуючись з оскаржуваною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати її та постановити нову, якою застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Уважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, так як, прокурором не доведені ризики, передбачені ст.177КПК України.

Крім того, розумність строків тримання під вартою, у даному провадженні, порушено, та відсутні нові докази, які б підтверджували вину.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , на підтримку апеляційної скарги з посиланням на зазначені у ній доводи, прокурора, який заперечив проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з приписами п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За змістом ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Ухвала місцевого суду, на думку колегії суддів, відповідає зазначеним критеріям.

У відповідності з приписами ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Як убачається з матеріалів судового провадження, подане до суду першої інстанції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на наявність, визначених ст. 177 КПК України, ризиків, а саме: що обвинувачений є раніше судимим, на теперішній час йому висунуто обвинувачення у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, розгляд кримінального провадження триває, до затримання він офіційно працевлаштованим не був, у нього відсутні стійкі соціальні зв`язки, у зв`язку з чим існують ризики переховування від суду, впливу на потерпілих та свідків та перешкоджання розгляду кримінального провадження іншим чином і можливість продовження злочинної діяльності.

Суд врахував, що ризики, наведені прокурором при продовженні ОСОБА_6 строку запобіжного заходу не зменшились, крім того, згідно з обвинувальним актом, він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 4 ст. 186 КК України, які, зокрема, відносяться до тяжких корисливих злочинів, у справі не з`ясовані обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, в тому числі не допитані усі потерпілі та свідки, а відтак скасування запобіжного заходу чи заміна на більш м`який запобіжний захід, у тому числі у вигляді домашнього арешту, не забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Наведені в клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, належним чином, перевірялись суддею. При цьому був опитаний ОСОБА_6 та його захисник, вислухана думка прокурора, представника потерпілого, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції взяв до уваги підстави, які були враховані при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та які не змінились.

Суд прийшов до правильного висновку про те, що ризики: переховування від суду; незаконного впливу на потерпілих, свідків; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; продовження злочинної діяльності продовжують існувати та не зменшились.

Як у суді першої інстанції, так і в апеляційній інстанції, прокурор довів, що застосування щодо ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не встановлено.

Доводи апелянта про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема - переховування від суду; вплив на свідків, потерпілих; перешкоджання кримінальному провадженню; продовження злочинної діяльності, не підтверджені жодними доказами не доведені, а розумність строків тримання під вартою у даному провадженні порушено, є безпідставними.

Наявність вищезазначених ризиків ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і в апеляційному суді.

Суд першої інстанції, врахувавши всі ризики та обставини, визначені ст. 178 КПК України, в їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку, що лише найсуворіший запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, з чим погоджується апеляційний суд.

Будь-яких доказів на спростування таких висновків суду обвинуваченим та його захисником не представлено.

Посилання апелянта на те, що обвинувачений утримується під вартою більше розумних строків і подальше застосування найсуворішого запобіжного заходу є безпідставним, не заслуговує на увагу, оскільки у справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Враховуючи кількість епізодів злочинної діяльності, по яких, зокрема, ОСОБА_6 висунуто обвинувачення, а також те, що останньому інкриміновано вчинення злочинів за попередньою змовою групою осіб, неможливість з об`єктивних причин оперативно розглянути кримінальне провадження судом першої інстанції через великий об`єм матеріалів кримінального провадження, кількість учасників судового розгляду, колегія суддів приходить до висновку, що застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою протягом тривалого часу є виправданим.

Твердження в апеляційній скарзі про те, що відсутні докази вини ОСОБА_6 , що є підставою для застосування щодо останнього більш м`якого запобіжного заходу, позбавлені підстав, так як, відповідно до вимог ст. 368 КПК України, на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

На стадії розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу, у суді апеляційної інстанції, колегія суддів не уповноважена давати оцінку дослідженим доказам і може вирішувати питання тільки щодо наявності та вагомості ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Отже, потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого шляхом продовження останньому запобіжного заходу є виправданою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 407, 418, 422, 4221 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 31 січня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою до 30.03.2024, включно, залишити без зміни, а апеляційну скаргу його захисника - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_3 ОСОБА_1 ОСОБА_2