Справа №127/7713/18
Провадження №1-кп/127/375/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2024 року Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вінниці кримінальне провадження № 0000226 по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниці, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, військовослужбовця НГУ, розлученого, на утриманні має трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 17 січня 2018 року близько 13:30 год., керуючи технічно-справним автомобілем марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вулиці І. Бойка в м. Вінниці, в напрямку вул. Шевченка, виїжджаючи на перехрестя рівнозначних доріг вул. І. Бойка - І. Миколайчука, не надав переваги у русі технічно - справному автомобілю марки «Smart МС 01», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_6 , яка наближалася праворуч, рухаючись по проїзній частині вул. І. Миколайчука, в напрямку вул. Келецької, в результаті чого, з необережності допустив зіткнення з останньою.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 104/206 від 20.03.2018, отримала тілесні ушкодження у вигляді: «закритий перелом нігтьової фаланги 1-го пальця лівої кисті без зміщення; закрита черепно-мозкова травма - струс головного мозку, забійна рана м`яких тканин тім`яної ділянки зліва, синці в лівій здухвинній ділянці, на правій та лівій гомілках, садно в ділянці лівої сідниці», які належать до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки не являлись небезпечними для життя в момент заподіяння, та не супроводжувались загрозливими для життя явищами, однак потягли за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я .

Відповідно до висновку судово-автотехнічної експертизи № 222 від 20.03.2018:

«у дорожній ситуації, що склалася, водій автомобіля «Smart МС 01» державний номерний знак НОМЕР_2 ОСОБА_6 не мала технічної можливості попередити зіткнення, тому в її діях не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо- транспортної пригоди»;

«у дорожній ситуації, що склалася, в діях водія автомобіля «Volkswagen Passat» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п. 16.12 Правил дорожнього руху України, яка з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди».

За вищевикладених обставин, водій ОСОБА_4 порушив вимоги п. 16.12, Правил дорожнього руху України, де зазначено :

«На перехресті рівнозначних доріг водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу транспортним засобам, що наближаються праворуч...».

Порушення вищезазначених вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходяться у причинному зв`язку з наслідками.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні не визнав та пояснив, що на момент пригоди, він працював водієм таксі служби таксі «555-777» та здійснював перевезення пасажирів на автомобілі Фольцваген. Так, 17.01.2018 близько 12:30 год. він отримав замовлення на перевезення пасажирів з АДРЕСА_2 , де знаходиться Державна Міграційна служба. На вулиці Магістратська до його автомобіля на заднє сидіння сіла пасажир з дитиною, яку вона тримала на руках протягом усієї поїздки. Проїжджаючи по вулиці Миколайчука, він рухався зі швидкістю 4-5 км/год. Оскільки місця для зупинки біля Державної міграційної служби не було, він, шукаючи місце для парковки, проїхав до перехрестя вулиць Миколайчука та ОСОБА_8 . Впевнившись, що на перехресті відсутні інші транспортні засоби, він перетнув перехрестя за 9-10 секунд. В подальшому він зупинив свій автомобіль, оскільки побачив, що транспортний засіб марки Шкода, який був припаркований попереду на проїзній частині, почав рух заднім ходом. Заднє скло автомобіля марки Шкода було засніжене, а дорожнє покриття було у мокрому снігу. З метою надати автомобілю ОСОБА_9 місце для маневру, він оглянувся по сторонам та побачив позаду зліва електроопору, та трішки далі прибудинкову територію, на яку він мав намір заїхати. Після цього, він увімкнув правий показчик повороту та повернув кермо автомобіля праворуч, для надання місця автомобілю ОСОБА_9 для завершення маневру. Після того, як автомобіль марки Шкода виїхав на прибудинкову територію, він почув крик пасажирки, яка перебувала в його автомобілі, затиснув ногою педаль тормозу та відчув удар від зіткнення транспортних засобів. Від вказаного зіткнення транспортних засобів, він вдарився головою об скло правих водійських дверей автомобіля, а його автомобіль віднесло в праву сторону, після чого він побачив автомобіль марки Смарт. Від зіткнення його транспортний засіб марки Фольцваген отримав механічні пошкодження, а саме вилетіли стекла-трикутники, були пошкоджені скло задніх дверей та скло передніх дверей, а також бокові дзеркала. В подальшому він поставив автомобіль на ручний тормоз та оглянувся на пасажирку з дитиною, щоб надати їм допомогу. Дитина не отримала тілесних ушкоджень, проте на її обличчі була кров пасажирки, від отриманої травми носа. В цей час, він побачив, що в автомобілі марки Смарт відсутній водій, а з-під автомобіля витікає рідина. Допомігши пасажирці з дитиною вийти з автомобіля, він підбіг до автомобіля Смарт, та побачив, що водій автомобіля Смарт лежить на правому сидінні витягнувши праву руку. Пересвідчившись, що з водієм автомобіля Смарт все гаразд, а рідина, яка витікає з автомобіля не являється паливом, він сказав працівниці перукарні, яка в той час вийшла на вулицю, викликати дві карети швидкої медичної допомоги. Після прибуття карет швидкої медичної допомоги, пасажирка, яка перебувала в його автомобілі, та водій автомобіля марки Смарт були госпіталізовані, а він оглянув свій автомобіль та виявив механічні пошкодження, а саме, що також булаа пошкоджена рульова рейка, втекла гідравлічна рідина, переднє ліве колесо було розвернуто на 90 градусів, а переднє праве колесо було розвернуто на 70 градусів від площини вліво. Він не може повідомити звідки виїхав автомобіль Смарт, він цей автомобіль не бачив. Цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди не визнає. Вважає, себе невинуватим у вчиненні ДТП, порушень ПДР України він не допускав.

Потерпіла ОСОБА_6 суду пояснила що до події не була знайома з обвинуваченим. 17.01.2018 близько 13:30 год. в м. Вінниці на перехресті вулиць І. Миколайчука та ОСОБА_8 вона потрапила у ДТП за наступних обставин. Так, вона рухалась на транспортному засобі марки Смарт д.н.з. НОМЕР_2 по вулиці Миколайчука в сторону вулиці Келецька по дорозі з однією смугою руху в її напрямку, зі швидкістю 40-50 км/год. Наближаючись до перехрестя, вона пересвідчилась, що з правої сторони на перехресті немає транспортних засобів. Безпосередньо під`їжджаючи до перехрестя вона побачила ліворуч автомобіль обвинуваченого ОСОБА_4 та мала намір здійснити гальмування, однак відбулось зіткнення автомобілів на вказаному перехресті, внаслідок чого вона втратила свідомість. До тями вона прийшла тоді, коли їй надавали медичну допомогу працівники перукарні, яка знаходилась неподалік від місця ДТП. Після цього з місця ДТП її госпіталізували до лікарні каретою швидкої медичної допомоги, де було встановлено тілесні ушкодження у виді перелому пальців лівої руки, черепно-мозкова травма, а також ряд синців та саден. Також зазначила, що автомобіль обвинуваченого ОСОБА_4 в момент зіткнення здійснював рух. Крім того зазначила, що шкода їй не відшкодована. Заявлений нею цивільний позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. Щодо міри покарання, покладається на розсуд суду.

Не зважаючи на не визнання винуватості обвинуваченим, його винуватість доводиться показаннями потерпілого, а також зібраними в ході досудового розслідування та судового провадження та дослідженими в судовому засіданні матеріалами даного кримінального провадження, а саме:

-витягом з кримінального провадження № 0000226;

-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної події від 17.01.2018 з схемою та ілюстративною таблицею до нього;

-висновком судово-медичної експертизи № 104/206 від 25.01.2018 20.03.2018 відповідно до якої, на підставі даних судово-медичного обстеження ОСОБА_6 , даних «Медичної карти стаціонарного хворого» № 630/72 МКЛ ШМД м. Вінниця, плівки СКТ головного мозку з протоколом обстеження № 285 від 18.01.2018 та СД-диском, рентгенограм № 1514 від 17.01.18 на її ім`я у ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодження: закритий перелом нігтьової фаланги 1-го пальця лівої кисті без зміщення; закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, забійна рана м`яких тканин тім`яної ділянки зліва; синці в лівій здухвинній ділянці, на правій та лівій гомілках, садно в ділянці лівої сідниці, які виникли від дії тупого твердого предмета (предметів), давністю утворення, можливо, в термін, вказаний в постанові про призначення експертизи 17.01.2018, за ступенем тяжкості належать: закритий перелом нігтьової фаланги 1-го пальця лівої кисті без зміщення до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм спричинив тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я (п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України 17.01.1995); закрита черепно-мозкова травма струс головного мозку, забійна рана м`яких тканин тім`яної ділянки зліва - до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я (п. 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України 17.01.1995); синці в лівій здухвинній ділянці, на правій та лівій гомілках, садно в ділянці лівої сідниці, належать до легких тілесних ушкоджень, (п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України 17.01.1995);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 14.03.2018 з схемою до нього, на якому потерпіла ОСОБА_6 показала яким чином відбулася ДТП;

-протоколом огляду предмету від 04.07.2020 з DVD диском згідно якого, в приміщенні службового кабінету АДРЕСА_3 оглянуто паперовий конверт, на якому виявлено надпис: «речовий доказ: лазерний DVD диск сірого кольору із відеозаписом події ДТП від 03.07.2020, по вул. Хмельницьке шосе у м. Вінниці».

-висновком судової автотехнічної експертизи № 222 від 20.03.2018 відповідно до якої, у дорожній ситуації, що склалась, дії водія автомобіля «Smart МС 01», державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 з технічної точки зору регламентувались вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України. У дорожній ситуації, що склалась, дії водія автомобіля «Volkswagen» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 з технічної точки зору регламентувались вимогами п. 16.12 Правил дорожнього руху України. У дорожній ситуації, що склалась, при вихідних данних вказаних в постанові про призначення експертизи, водій автомобіля «Smart МС 01» державний номер НОМЕР_2 ОСОБА_6 не буде мати технічну можливість попередити дану дорожньо-транспортну пригоду шляхом зупинки транспортного засобу до місця зіткнення. У дорожній ситуації, що склалась, в діях водія автомобіля «Smart МС 01» ОСОБА_6 не вбачається невідповідностей вимогам п. 12.3 Правил дорожнього руху України, які б з технічної точки зору знаходилися в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. У дорожній ситуації, що склалась, в діях водія автомобіля «Volkswagen» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 вбачається невідповідність вимогам п. 16.12 Правил дорожнього руху України, яка з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди;

-висновком судової автотоварознавчої експертизи № 149 від 27.03.2018 відповідно до якої, вартість відновлювально ремонтних робіт автомобіля марки «Smart МС 01» державний номерний знак НОМЕР_2 складає 191 338 грн. 71 коп. (сто дев`яносто одна тисяча триста тридцять вісім грн. 71 коп.). Вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Smart МС 01» державний номерний знак НОМЕР_2 , в результаті його пошкодження, з ПДВ складає 96 010 грн. 00 коп. (дев`яносто шість тисяч десять грн. 00 коп.);

-ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09.02.2018 про надання тимчасового дозволу до документів МКЛ ШМД м. Вінниці, а саме доступу на вилучення історії хвороби та рентгенівських знімків на ім`я ОСОБА_6 , які знаходяться у МКЛ ШМД м. Вінниці.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Суд вважає, що вищезазначені докази, які підтверджують винуватість обвинуваченого є належними та допустимими, отриманими у рамках закону, оскільки всі вони стосуються обставин скоєного злочину і мають значення для кримінального провадження; та допустимими, оскільки не встановлено порушень норм кримінально-процесуального закону під час їх збирання. Щодо достовірності досліджених доказів, то слід відзначити, що судом не встановлено підстав для визнання жодного доказу недостовірним.

Щодо твердження сторони захисту, що висновок судово-медичної експертизи № 104/206 від 25.01.2018 20.03.2018, яким встановлено ступень тяжкості тілесних ушкоджень потерпілої ОСОБА_6 та приєднаний до матеріалів кримінального провадження є неналежним та очевидно недопустимим доказом, оскільки, як зазначено в експертизі, вона проводилась на підставі даних судово-медичного обстеження потерпілої та інших медичних документів потерпілої, однак, вказані медичні документи слідчим отримані з порушенням норм КПК України, так як матеріали кримінального провадження не містять протоколу вилучення з медичного закладу будь - яких документів, на виконання ухвали суду про тимчасовий доступ до документів. А також, що експертів не було попереджено про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку, суд приходить до наступного.

Так, дослідивши докази надані стороною обвинувачення в їх сукупності, суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 159 КПК тимчасовий доступ до речей і документів надається особою, у володінні якої вони знаходяться. У разі відмови особи надати такий доступ, закон передбачає можливість звернення до слідчого судді, який своєю ухвалою може зобов`язати володільця надати тимчасовий доступ до речей і документів органу досудового розслідування.

Частиною 6 ст. 163 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд постановляє ухвалу про надання тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю, якщо сторона кримінального провадження, крім обставин, передбачених частиною п`ятою цієї статті, доведе можливість використання як доказів відомостей, що містять в цих речах і документах, та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цих речей і документів.

Так, ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09 лютого 2018 року надано дозвіл слідчому Вінницького відділу поліції ГУНП у Вінницькій області лейтенанту поліції ОСОБА_10 на тимчасовий доступ до документів МКЛ ШМД м. Вінниці, а саме доступ на вилучення історії хвороби та рентгенівських знімків на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які знаходяться у міській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги м. Вінниці, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 .

Як свідчать матеріали кримінального провадження, після постановлення ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 09.02.2018 про тимчасовий доступ до документів, медичні документи були надані експерту медичною установою. Потерпіла, як під час досудового розслідування так і під час судового провадження, не заявляла про порушення її прав внаслідок надання експертам доступу до медичної документації. Натомість з результатами проведеної судово-медичної експертизи потерпіла згодна та підтримує вказаний висновок експерта. Таким чином, права потерпілої жодним чином порушено не було.

За таких обставин суд не має підстав вважати, що медичну документацію надано експерту з порушенням процесуального закону, і відхиляє цей довід сторони захисту.

Вказане також узгоджується з позицією Верховного суду, висвітленою у постанові Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 23.05.2023 у справі № 712/12004/21.

Щодо твердження сторони захисту про те, що при проведенні судово-медичної експертизи № 104/206 від 25.01.2018 20.03.2018, експертів не було попереджено про кримінальну відповідальність за не попереджався про кримінальну відповідальність, що є грубим порушенням вимог процесуального закону, суд також відхиляє цей довід сторони захисту з огляду на наступне.

Так, ч. 2 ст. 102 КПК України встановлено, що у висновку експерта обов`язково повинне бути зазначено, що його попереджено про відповідальність за завідомо неправдивий висновок та відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків.

Роз`яснення прав і обов`язків, а також попередження про встановлену Законом відповідальність покладено на слідчого, прокурора (ч. 3 ст. 223 КПК України).

Згідно дослідженого, в судовому засіданні, висновку судово-медичної експертизи № 104/206 від 25.01.2018 20.03.2018, експертів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у відповідності до норм чинного законодавства попереджено про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку експерта та/або відмову від виконання покладених на них обов`язків за ст.ст. 384, 385 КК України, про що і свідчать власноручні підписи експертів.

Враховуючи наведене, суд вважає висновок судово-медичної експертизи № 104/206 від 25.01.2018 20.03.2018, належним, допустим та отриманим в рамках закону доказом.

Оцінюючи вищенаведені докази, суд доходить висновку що вони є логічними і послідовними, доповнюють одне одного, узгоджуються між собою та іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких досліджена в судовому засіданні.

Суд враховує показання потерпілої, які підтверджують винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, а саме те, що потерпіла узгоджено та послідовно давала пояснення. Будь-яких підстав сумніватися у достовірності показань допитаної потерпілої по кримінальному провадженню немає.

Судом критично оцінюються показання обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме не визнання ним винуватості, а також його твердження, що ДТП сталось не на перехресті вулиць, а в іншому місці, оскільки вони спростовуються вищевказаними доказами в кримінальному провадженні.

Так, з протоколу огляду місця дорожньо-транспортної події від 17.01.2018 з схемою та ілюстративною таблицею до нього вбачається, що ДТП відбулось на нерегульованому перехресті вулиць І. Бойка ОСОБА_13 , в житловій зоні. З ілюстративної таблиці вбачається: на фото № 1, 2 видно розташування автомобілів в момент зіткнення, а саме чітко видно, що місцем ДТП є саме нерегульоване перехрестя вулиць. На фото № 9, 10 також вбачається огороджене, працівниками поліції, місце зіткнення автомобілів, яким є саме перехрестя вулиць.

Таким чином, пояснення обвинуваченого про те, що ДТП сталось не на перехресті вулиць, а в іншому місці, не знайшли свого підтвердження в ході судового провадження, суперечать іншим показам та фактичним обставинам справи, тому суд критично оцінює показання ОСОБА_4 про його невинуватість, і вважає, що таким чином він намагається ввести суд в оману з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

В судовому засіданні знайшла своє підтвердження обставина наявності в діях водія автомобіля «Volkswagen» державний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 невідповідність вимогам п. 16.12 Правил дорожнього руху України, яка з технічної точки зору, знаходиться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні висновком судової автотехнічної експертизи № 222 від 20.03.2018.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання та застосування практики рішень Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006, суди застосовують Конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У своїх рішеннях («Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року п.161, «Кобець проти України» від 14.02.2008 року пункт 43, «Бочаров проти України» від 04.06.2011 року пункт 45, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року, пункт 65), Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило застосовує критерій доведеності «поза розумним сумнівом». Така доведеність випливає із співіснування достатньо переконливих, чітких та узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ч. 6 ст. 368 КПК України, обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Постановою Касаційного кримінального суду Верховного суду від 04.07.2018 №51-597км17 дано визначення стандарту доведення поза розумним сумнівом, що означає щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Таким чином, аналізом наведених доказів підтверджено вчинення ОСОБА_4 зазначених об`єктивних, необережних дій, зміст яких свідчить про порушення ПДР України які знаходяться у причинному зв`язку з наслідками ДТП, що підтверджується сукупністю досліджених судом доказів та вважає їх достатніми для висновків про наявність в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення та надання правової кваліфікації діям обвинуваченого.

Вважаючи достатньо забезпеченими в ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.

Виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів в їх сукупності, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчинені інкримінованого кримінального правопорушення доведеною «поза розумним сумнівом», яка випливає із співвідношення достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків (доказів).

Судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд приймає рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Аналізуючи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 , повністю знайшла своє підтвердження в ході судового провадження, а тому його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обставиною, що відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшує покарання обвинуваченого під час судового провадження не встановлено.

Обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого в ході судового провадження не встановлено.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-67 КК України, враховує Постанову Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обгрунтованності та індивідуалізації покарання.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 у відповідності до ст. 65 КК України, суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, що відноситься до категорії необережних злочинів невеликої тяжкості, конкретні обставини злочину, а саме те, що ОСОБА_4 неперебував в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння, пост кримінальну поведінку обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_4 завдану ним шкоду, на протязі тривалого часу, потерпілій не відшкодував, особу обвинуваченого, а саме те, що ОСОБА_4 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, позитивно характеризується за місцем проживання та служби, являється учасником бойових дій, згідно довідки з КП ВОНД «Соціотерепія», на диспансерному наркологічному обліку в даній установі не перебуває, згідно довідки з ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 за даними архіву лікарні та картотеки диспансерного відділення не значиться, приймає до уваги його вік, стан здоров`я, сімейні обставини, а саме те, що на його утриманні перебуває троє дітей, один з яких є особою з інвалідністю, згідно досудової доповіді складеної на ОСОБА_4 , виправлення особи без позбавлення або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України та п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», суд, призначаючи покарання, повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у постанові Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Суд призначає покарання в межах санкції відповідної статті, яка була чинна на момент вчинення кримінального правопорушення.

З урахуванням викладеного, конкретних обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого, суд вважає, що для виправлення обвинуваченого, а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді обмеження волі на певний строк, в межах санкції відповідної статті (в редакції на момент вчинення кримінального правопорушення 17.01.2018).

При цьому суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для застосування до призначеного покарання положень ст.ст. 75, 76 КК України, а також ст. 69 КК України, які б давали суду можливість звільнити обвинуваченого ОСОБА_4 від відбуття покарання із випробуванням або застосувати більш м`яке покарання.

Також, виходячи із роз`яснень п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» в яких зазначено, що у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Виходячи з наведених вище мотивів та того, що санкція частини першої статті 286 КК України, передбачає застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, додатково беручи до уваги те, що неналежне використання обвинуваченим права керування транспортними засобами потягло спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості, і дії обвинуваченого не свідчать про розуміння останнім характеру небезпеки наслідків використання такого права, суд знаходить підстави для застосування до останнього даного виду додаткового покарання.

Враховуючи те, що сторона захисту наполягала на виправданні обвинуваченого, суд проводив розгляд кримінального прорвадження в загальному порядку.

Вирішуючи питання заявленого цивільного позову, ознайомившись із позовною заявою, матеріалами кримінального провадження, взявши до уваги позиції позивача та його представника, наданих ними письмових доказів на ствердження цивільного позову, позиції відповідача, суд приходить до наступного.

В кримінальному провадженні потерпіла ОСОБА_6 заявила цивільний позов до ОСОБА_4 , ПАТ «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Суд, з огляду на зміст заявлених позивачем вимог та їх обґрунтування, врахувавши заперечення обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 та їх доводи, вважає, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 підлягають задоволенню.

При цьому суд виходить із наступних матеріалів кримінального провадження та вимог Закону.

Згідно ст. 127 КПК України, передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Крім цього, згідно із вимог ст. 22 ЦК України, яка передбачає, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ст. 1187 ЦК України передбачено відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, зокрема джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Так, вирішуючи позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди завданої потерпілій ОСОБА_6 , суд враховує, що на момент вчинення кримінального правопорушення відповідальність ОСОБА_4 була застрахована на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеного між ПАТ «СК «ПРОВІДНА» та ОСОБА_4 , страхувальник автомобіля «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 застрахував цивільно-правову відповідальність та забезпечив відшкодування шкоди, заподіяної третім особам під час ДТП. Договором також встановлено ліміт відповідальності страховика.

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України).

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у ст. 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 14-176цс18 (справа № 755/18006/15-ц), у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України № 1961-IV порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Оскільки відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення ст. 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках МТСБУ), повідомлення про ДТП встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язку з`ясовується судом, у зв`язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застраховано за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо згідно з цим договором або Законом України № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст. 37) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди та сумою страхового відшкодування.

Відповідно до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

Таким чином, обов`язок з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування покладається на страховика.

Оскільки на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 була застрахована, покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на відповідача суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Враховуючи викладене, оскільки позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди пред`явлено до належного відповідача, суд приходить до висновку про задоволення вказаних позовних вимог.

Вирішуючи позовні вимоги про відшкодування обвинуваченим ОСОБА_4 моральної шкоди завданої потерпілій ОСОБА_6 , суд приходить до наступного.

У відповідності до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Потерпілий має право вимагати будь-яку компенсацію, проте суд керується ступенем доведеності нанесених моральних страждань, відповідністю розміру компенсації заподіяним стражданням.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При цьому, за змістом ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Виходячи з викладеного суд приходить до висновку, що діями обвинуваченого потерпілій ОСОБА_6 завдана моральна шкода, яка полягає у фізичних та душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з ушкодженням її здоров`я.

З огляду на встановлення винуватості ОСОБА_4 , враховуючи вимоги закону та обставини справи, суд вважає, що моральна шкода підлягає повному відшкодуванню в межах доведеності та обґрунтованості. При цьому враховує, що внаслідок отриманих ним травм, які відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, перенесених перелому, лікування та реабілітації, наслідки травм супроводжувались значними переживаннями, стрес від ДТП та негативні наслідки які це спричинило, погіршили моральний стан позивача.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, завданої позивачу у результаті ДТП, яка виникла з вини відповідача, суд враховує характер вчиненого діяння, ступінь вини обвинуваченого, його майновий стан та сімейні обставини. Суд вважає, що діями обвинуваченого ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 спричинено моральну шкоду, яка полягає у її душевних та фізичних стражданнях, а саме фізичному болю, емоційному стресі, яких вона зазнала у зв`язку із спричиненням їй тілесних ушкоджень, а також враховуючи тривалість лікування потерпілої, необхідність звернення до суду за захистом, в зв`язку із чим потерпіла ОСОБА_6 понесла додаткові затрати та моральні переживання, докладання додаткових зусиль для поновлення своїх прав. Разом з тим, суд враховує той факт, що потерпіла ОСОБА_6 в момент ДТП не перебувала в стані сп`яніння. При цьому суд враховує вимогу закону про розумність і справедливість при визначенні розміру моральної шкоди.

Таким чином, суд вважає, що розумним та достатнім відшкодуванням моральної шкоди є сума у розмірі 50 000 грн., яку на користь потерпілої ОСОБА_6 належить стягнути із ОСОБА_4 .

Відповідно до ст. 124 КПК України процесуальні витрати за проведення Вінницьким НДЕКЦ МВС України автотоварознавчої експертизи № 149 від 27.03.2018, судової автотехнічної експертизи № 222 від 20.03.2018 покласти на обвинуваченого, оскільки проведення експертиз було зумовлено розслідуванням вчиненого ним кримінального правопорушення.

Згідно положень ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Питання щодо речових доказів, вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 124, 128, 174, 337, 368, 370, 371, 374, 395 КПК України, ст.ст. 49, 61, 65, 74 КК України, ст. 286 КК України (в редакції на момент вчинення кримінального правопорушення 17.01.2018) та ст.ст. 1166, 1167, 1187, 1194 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (в редакції на момент вчинення кримінального правопорушення 17.01.2018).

Призначити ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного основного та додаткового покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у звязку із закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ПАТ «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням задовольнити.

Стягнути із засудженого ОСОБА_4 на користь потерпілої ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі 50 000 (п`ятдесят тисяч) грн.

Стягнути з ПАТ «Страхова Компанія «ПРОВІДНА» на користь потерпілої ОСОБА_6 матеріальну шкоду в сумі 58497 грн. (п`ятдесят вісім тисяч чотириста дев`яносто сім) грн. 54 коп.

Стягнути із засудженого ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати за проведення Вінницьким НДЕКЦ МВС України автотоварознавчої експертизи № 149 від 27.03.2018, судової автотехнічної експертизи № 222 від 20.03.2018 в сумі 2002 (дві тисячі дві) грн. 00 коп.

Арешт накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.01.2018 на автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_4 та автомобіль марки «Smart МС 01» державний номерний знак НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_6 , які знаходяться на території спеціального майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ДП МВС «Вінниця-інформ-ресурси», за адресою: м. Вінниці, вул. вул. Г. Арабея, 17 скасувати.

Речовий доказ по кримінальному провадженню, а саме: автомобіль марки «Smart МС 01» державний номерний знак НОМЕР_2 , який поміщено на майданчик тимчасово затриманих транспортних засобів ДП МВС «Вінниця-інформ-ресурси», що по вул. вул. Г. Арабея, 17, м. Вінниці повернути власнику ОСОБА_6 .

Речовий доказ по кримінальному провадженню, а саме: автомобіль марки «Volkswagen Passat», державний номерний знак НОМЕР_1 , який поміщено на майданчик тимчасово затриманих транспортних засобів ДП МВС «Вінниця-інформ-ресурси», що по вул. вул. Г. Арабея, 17, м. Вінниці повернути власнику ОСОБА_4 .

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду протягом 30 діб з моменту його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя: