Справа № 442/1249/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/779/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2024 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові кримінальне провадження № 0001132 про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 125, ч.1 ст. 121 КК України, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

представника потерпілих ОСОБА_10 ,

апеляційні скарги потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_11 на вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИЛА:

вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2020 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 та ч.1 ст.125 КК України, і призначено йому покарання: за ч.1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч.1 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням із іспитовим строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 76 КК України зобов`язано засудженого ОСОБА_6 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Іспитовий строк рахувати з часу проголошення вироку.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в сумі 7491, 21 гривень.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 20000 гривень моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 3000 гривень моральної шкоди.

У решті вимог відмовити.

Цивільний позов прокурора Дрогобицької місцевої прокуратури в інтересах Дрогобицької міської ради до ОСОБА_6 про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_9 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Дрогобицької міської ради витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_9 у розмірі 7720 гривень.

Згідно вироку, ОСОБА_6 23.06.2019 близько 22.00 год., перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, під час сварки із ОСОБА_8 , яка склалася на грунті особистих неприязних відносин, умисно наніс їй один удар кулаком правої руки в ділянку лівого ока. Продовжуючи свої протиправні дії, спрямовані на заподіяння тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , 23.06.2019 близько 22 год. 15 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи на зазначеному вище подвір`ї, схопив останню лівою рукою за волосся, після чого умисно наніс їй один удар кулаком правої руки в ділянку правого ока. В результаті умисного нанесення ОСОБА_6 двох ударів в обличчя ОСОБА_8 , їй було спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця на лівій щоці та на верхній правій повіці, крововиливу в білковій оболонці правого ока з контузією, які згідно висновку експерта відносяться до легкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Крім цього, 23.06.2019 близько 22 год. 10 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, під час сварки з ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка виникла на ґрунті особистих неприязних відносин, умисно наніс йому кулаком правої руки один удар в лобну ділянку голови справа, зі зміщенням до середини чола та один удар в ділянку лівої скроні, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді субдуральних гематом з ознаками компресії головного мозку, які згідно висновку експерта (комісійна судово-медична експертиза) відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя на момент спричинення.

Даний вирок оскаржили потерпіла ОСОБА_8 та просила змінити вирок суду першої інстанції в частині вирішення позову про стягнення моральної шкоди та збільшити суму, що підлягає стягненню з ОСОБА_6 на її користь до 20 000,00 грн.

Апелянт, не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_6 , зазначає, що оскаржуваний вирок підлягає зміні у зв`язку істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до ухвалення необґрунтованого вироку в частині стягнення з ОСОБА_6 на її користь моральної шкоди в розмірі 3000 гривень. Такий незначний розмір моральної шкоди не відповідає обставинам кримінального провадження та суттєвим моральним стражданням, яких остання зазнала у зв`язку з вчиненням неправомірних дій, оскільки було принижено її честь та гідність, що призвело до психосоматичних та психоемоційних змін, порушення сну, пригніченості, нервозності. Тим більше, що таке було вчинено в день її народження.

Суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку в частині стягнення моральної шкоди, не дотримавшись вимог статті 374 КПК України, рекомендацій, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», не навів у вироку обґрунтування, з яких підстав суд визначив моральну шкоду, а формально послався лише на принцип розумності, виваженості та справедливості.

Поряд з цим, зазначає про невідповідність висновку суду першої інстанції обставинам кримінального провадження у частині визнання пом`якшуючою обставиною розкаяння ОСОБА_6 у вчиненому злочині, оскільки такий ніколи не просив щирих вибачень перед потерпілою, а також у частині висновку про те, що злочин ОСОБА_6 було вчинено через образливі висловлювання ОСОБА_8 .

На вирок суду першої інстанції подав апеляційну скаргу потерпілий ОСОБА_9 , який просить скасувати вирок місцевого суду та ухвалити новий, яким ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121 та ч.1 ст. 125 КК України, і призначити покарання: за ч. 1 ст. 121 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 125 КК України у виді 200 годин громадських робіт. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. Задовольнити повністю цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 і стягнути з останнього в користь потерпілого майнову шкоду в розмірі 7491, 21 гривень і моральну шкоду в розмірі 100 000 гривень, а всього стягнути з ОСОБА_12 на його користь 107 491,21 гривень.

Не оспорюючи кваліфікації дій ОСОБА_6 , апелянт не погоджується з оскаржуваний вироком у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки призначене судом покарання за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість такого покарання. Також ухвалюючи вирок, суд першої інстанції допустив невідповідність своїх висновків обставинам кримінального провадження у частині визнання пом`якшуючою обставиною розкаяння ОСОБА_6 у вчиненому злочині.

В обґрунтування апеляційних вимог в частині задоволення цивільного позову покликається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до ухвалення необґрунтованого вироку в частині стягнення з ОСОБА_6 на його користь моральної шкоди в розмірі 20000 гривень. Такий незначний розмір моральної шкоди не відповідає обставинам кримінального провадження та суттєвим моральним стражданням, яких ОСОБА_9 зазнав у зв`язку з вчиненням неправомірних дій, оскільки під час проведення складного хірургічного втручання такий переніс значний фізичний біль, пережив емоційний стрес, який супроводжувався почуттям розгубленості, тривоги, страху за своє здоров`я та життя. Наслідки перенесеної травми призвели по появи негативних психосоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидкої втомлюваності, пасивності, поганого настрою, пригніченості, дратівливості, чутливості. Впродовж періоду лікування був непрацездатним, дотепер відчуває фізичний біль в ділянці хірургічного втручання, що призвело до погіршення життєдіяльності та зниження добробуту.

Під час апеляційного розгляду справи, судом встановлено, що з дня вчинення ОСОБА_6 , діяння передбаченого ч.1 ст. 125 КК України минули строки давності, визначені статтею 49 КК України.

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України відноситься до кримінального проступку, а строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, складає 3 роки. Враховуючи, що дії, за вчинення яких обвинувачується ОСОБА_6 , мали місце 23 жовтня 2019 року, тому на даний час зазначений строк давності минув.

Суд з`ясував думку обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував проти закриття кримінального провадження в частині його обвинувачення за ч.1 ст. 125 КК України та просив звільнити його від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України з цих підстав, думку прокурора, який не заперечив щодо звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України та думку потерпілих і їх представника, які заперечили проти звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності, та дійшов до висновку, що ОСОБА_6 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 125 КК України, а кримінальне провадження в цій частині підлягає закриттю.

Відповідно до постанови Верховного суду від 10.08.2021 у справі №161/694/20, при постановленні ухвали про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, заявлений у кримінальному провадженні цивільний позов залишається без розгляду, а не вирішується по суті.

Тому, колегія суддів вважає, що цивільний позов ОСОБА_8 слід залишити без розгляду.

Щодо доводів апелянта ОСОБА_9 щодо несправедливості призначеного покарання та зміни розміру моральної шкоди, яку повинен відшкодувати ОСОБА_6 , суд апеляційної інстанції, заслухавши виступ потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , їх представника ОСОБА_10 , які просили задовольнити вищевказані апеляційні вимоги в повному обсязі, думку прокурора на підтримку зазначених апеляційних вимог, думку обвинуваченого ОСОБА_6 який заперечував проти задоволення вимог потерпілого ОСОБА_9 , перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_9 підлягає до часткового задоволення, з огляду на наступне.

Вимогами ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку та вірно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.1 ст.125 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, суд не проводить детальний їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційних скарг.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 65 КК України суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Реалізація даної норми становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності вказують на можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, вироком Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2020 року, відповідно до ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 3 (трьох) років не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_6 зазначив, що неодноразово пробував відшкодувати кошти потерпілим, пропонував їм гроші, проте вони відмовлялись, крім того вказав, що намагався здійснити перекази за допомогою ПАТ «УКРПОШТА», на підтвердження чого надав фіскальні чеки, які наявні в матеріалах справи, проте потерпілі зазначених коштів не забирали. Крім того, ОСОБА_6 долучив копію свідоцтва про шлюб із громадянкою ОСОБА_13 , яка потребує догляду, оскільки є інвалідом 2 групи, що також підтверджується копією медичної довідки, долученої в судовому засіданні ОСОБА_6 .

Апеляційний суд звертає увагу, що щире каяття є відвертою негативною оцінкою винуватою особою своєї злочинної поведінки, має характеризувати її поведінку після вчинення злочину, має вказувати на справжнє засудження свого діяння, визнання його антисуспільного характеру, про що мають свідчити і об`єктивні дані щодо поведінки такої особи, ставлення до вчиненого, аспектів відшкодування шкоди тощо.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд вважає, що в діях ОСОБА_6 наявне щире каяття, оскільки, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_6 дійсно намагався виправити ситуацію, відшкодувати завдану шкоду, вину свою визнав та не заперечував факт вчиненого.

Колегія суддів звертає увагу, що при призначенні покарання суд відповідно до вимог ст. 50 КК України має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Суд першої інстанції вірно врахував особу обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, вчинив злочин вперше, у вчиненому розкаявся та усвідомив наслідки своїх дій, позитивно характеризується. Крім того, судом апеляційної інстанції встановлено, що дружина ОСОБА_6 є інвалідом другої групи та потребує догляду.

Тому, колегія суддів вважає, що наданими поясненнями в судовому засіданні та долученими документами, ОСОБА_6 в повній мірі спростував доводи апеляційної скарги щодо його розкаяння, оскільки з його сторони були неодноразові дії спрямовані на те, щоб відшкодувати шкоду та виправити ситуацію. Тому у суду немає підстав вважати, що ОСОБА_6 не зробив висновків щодо своєї поведінки та не став на шлях виправлення, оскільки в своєму ставленні до вчиненого він визнав вину в суді першої інстанції, та намагався відшкодувати завдану ним шкоду, що підтвердив в судовому засіданні.

З огляду на це, та враховуючи що при призначенні покарання суд має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого,колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про можливість звільнення ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та вважає доводи апеляційної скарги в цій частині необґрунтованими.

Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 щодо визначення розміру морального відшкодування.

Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Статтями 23, 1168 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, а моральна шкода завдана смертю фізичної особи відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 572/3209/17, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Таким чином, законом установлено загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , який є особою похилого віку, завдано тяжких тілесних ушкоджень, в зв`язку з чим він тривалий час проходив лікування та реабілітацію, що підтверджено в матеріалах справи. Ці обставини суттєво та тривало вплинули на звичайний перебіг життя потерпілого, завдали душевних страждань, що зумовило спричинення йому моральної шкоди.

Враховуючи викладене, виходячи із засад розумності, виваженості, справедливості та співмірності, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги потерпілого ОСОБА_9 щодо недостатності розміру стягнутої із обвинуваченого на його користь моральної шкоди обґрунтованими.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю або частково та ухвалити новий вирок.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зважаючи на вищевказане, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга потерпілого ОСОБА_9 підлягає до часткового задоволення, а оскаржуваний вирок - скасуванню в частині вирішення цивільних позовів.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_9 - задовольнити частково.

Вирок Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 09 жовтня 2020 року стосовно ОСОБА_6 в частині засудження ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України та в частині вирішення цивільних позовів ОСОБА_9 та ОСОБА_8 - скасувати.

Звільнити ОСОБА_6 на підставі ч. 1 ст. 49 КК України від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 125 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 125 КК України закрити на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 7491,21 гривень матеріальної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 100 000 гривень моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди - залишити без розгляду.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня його проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4