Справа № 740/7249/23 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/571/24
Категорія - ч.1 ст.263 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 червня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

з участю: прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження №0001068 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 квітня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, освіта середня, не працює, раніше судимий, останній раз 27.01.2021 Носівським районним судом Чернігівської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.309, ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки,

засуджений за ч.1 ст.263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст.71 КК України, до покарання за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Носівського районного суду Чернігівської області від 27.01.2021, та остаточно ОСОБА_8 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (місяць).

Строк відбування покарання ОСОБА_8 ухвалено рахувати з 07 серпня 2023 року, зараховано у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_8 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін - у виді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 3585,00 грн процесуальних витрат. Питання про речові докази вирішено у порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, у порушення вимог ст.178 Цивільного кодексу України, п.1 Постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 № 2471-XII «Про право власності на окремі види майна», «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992, Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 № 622, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, незаконно, без передбаченого законом дозволу, придбав невстановленим способом та у невстановленої особи корпус гранати Ф-1 та запал типу УЗРГМ, що в конструктивному поєднанні являється оборонною осколковою ручною гранатою Ф-1, яка є вибуховим пристроєм промислового виготовлення та відноситься до категорії боєприпасів. Після чого ОСОБА_8 незаконно, без передбаченого законом дозволу, зберігаючи корпус гранати Ф-1 та запал типу УЗРГМ при собі, переніс до шафи кімнати будинку АДРЕСА_1 , за місцем свого проживання, де продовжив незаконно без передбаченого законом дозволу їх зберігати, до їх виявлення та вилучення працівниками поліції 07 серпня 2023 року під час проведення невідкладного обшуку за вищевказаною адресою.

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати вирок місцевого суду та закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 . Також просила повторно дослідити докази, зазначені в апеляційній скарзі. Зазначає про недопустимість доказу - протоколу обшуку, оскільки вказана слідча дія проведена без законних на те підстав та не уповноваженими особами, а заява про зникнення дитини, не є інформацією про вчинення кримінального правопорушення, і не дає підстави для проведення невідкладного огляду, серед іншого, пов`язаного із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, чого у даному кримінальному провадженні встановлено не було. На порушення вимог ст.236 КПК України, запал УЗРГМ виявила не уповноважена особа й обставини, за яких його виявлено, на відео не зафіксовані, оскільки камера слідкувала за діями слідчого; особи, які залучені слідчим для проведення слідчої дії, фактично проводили обшук разом зі слідчим, що зафіксовано на відеофайлі. Тому, враховуючи доктрину «плодів отруєного дерева», всі інші похідні від нього є недопустимими доказами, зокрема, висновки експерта №СЕ-19/125-23/8535-ВТХ від 08.08.2023 та №СЕ-19/125-23/8536-Д від 08.08.2023. Крім того, висновок експерта від 08.08.2023 № СЕ-19/125-23/8536-Д проведений по слідам папілярних узорів, які вказані в таблиці від 07.08.2023 до протоколу огляду місця події, який в матеріалах кримінального провадження відсутній.

Заслухавши доповідь судді; захисника ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; думку прокурора, котрий просив вирок місцевого суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні місцевого суду обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та показав, що гранату він не приносив, оскільки вдома двоє маленьких дітей, і це було б небезпечно для них. Звідки взялася у будинку граната та чому на ній його відбитки пальців, не знає, але можливо, її підкинули працівники поліції.

Незважаючи на заперечення обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, його винуватість знайшла своє підтвердження в судовому засіданні, вона відображена низкою доказів, яким суд дав належну оцінку.

Так, допитані у місцевому суді свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , сусіди ОСОБА_8 , повідомили, що були запрошені в якості понятих під час обшуку в будинку, де проживає обвинувачений із сім`єю, у зв`язку зі зникненням дитини. У будинку було близько шести працівників поліції та дружина ОСОБА_8 - ОСОБА_12 . Під час слідчої дії працівники поліції, серед іншого, вилучили у невеликій кімнаті в шафі, на полиці внизу під закиданими речами, предмет схожий на гранату, дружина сказала, що вперше це бачить. Вилучені предмети були опечатані.

Окрім цього, вина ОСОБА_8 підтверджується наступними, дослідженими в судовому засіданні доказами:

- рапортом слідчого СВ Ніжинського РВП ГУНП в Чернігівській області, за змістом якого, в ході досудового розслідування кримінального провадження №0001068 від 07.08.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого п.2 ч.2 ст.115 КК України, за фактом умисного вбивства ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 07 серпня 2023 року за місцем проживання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , проведено обшук у невідкладних випадках, під час якого виявлено та вилучено предмет, схожий на запал УЗГРМ та предмет схожий на корпус гранати Ф-1 (а.к.п. 66);

- протоколом обшуку від 07.08.2023, згідно з яким, із застосуванням відеозапису, за місцем мешкання ОСОБА_8 , за вищевказаною адресою, в присутності понятих та за участі співмешканки ОСОБА_8 - ОСОБА_14 , проведено обшук у невідкладних випадках, під час якого в приміщенні будинку в кімнаті в шафі під одягом виявлено та в подальшому вилучені предмет схожий на корпус гранати Ф-1 (а.к.п.72-76);

- висновком експерта №СЕ-19/125-23/8535-ВТХ від 08.08.2023, яким встановлено, що вилучені за місцем мешкання ОСОБА_8 предмети, схожі на корпус гранати Ф-1 та на запал типу УЗРГМ, до категорії боєприпасів або вибухових речовин не відносяться, але містять заряд вибухової речовини: корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф-1 містить бризантну вибухову речовину нормальної потужності - тротил масою 50-56 г; підривник до ручних гранат УЗРГМ містить ініціюючу вибухову речовину ТНРС масою 0,48-0,5 г, азид свинцю масою 0,48-0,5 г та високобризантну вибухову речовину ТЕН або гексоген масою 1 г. Надані на дослідження предмети у конструктивному поєднані є ручною оборонною гранатою Ф-1, яка являється вибуховим пристроєм промислового виготовлення і відноситься до категорії боєприпасів (а.к.п.102-107);

- висновком експерта №СЕ-19/125-23/8536-Д від 08.08.2023, згідно якого виявлені сліди пальця руки 12х15 мм та долоні руки 10х15 мм на гранаті Ф-1 належать ОСОБА_8 (а.к.п.111-118).

Висновки експерта відповідають вимогам ст.ст. 101, 102 КПК України, є належними та допустимими доказами, які підтверджують обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Отже, місцевий суд, дослідивши, перевіривши та проаналізувавши в судовому засіданні всі вищевказані докази в їх сукупності, як такі, що узгоджуються між собою та не викликають сумніву, правильно дійшов висновку про необхідність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_8 за ч.1 ст.263 КК України, як придбання, носіння та зберігання бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, з чим погоджується і колегія суддів.

Посилання захисника на недопустимість доказів, зокрема, протоколу обшуку та похідних від нього доказів, в силу доктрини «плодів отруєного дерева» не заслуговують на увагу, з наступних міркувань.

Доктрина «плодів отруйного дерева» зводиться до того, що, якщо доказове «дерево» є отруйним, то те ж саме стосується і його «плода». Тобто, якщо джерело доказів є недопустимим, всі інші дані, одержані з його допомогою, будуть такими ж.

Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруйного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом. Застосування доктрини «плодів отруйного дерева» вимагає здійснення логічних операцій щодо встановлення джерела походження інформації, завдяки якій було здобуто кожен доказ, яким обґрунтовується судове рішення.

Слід відділяти докази, здобуті завдяки інформації, отриманій унаслідок істотних порушень прав і свобод людини, від доказів, отриманих з джерел, не пов`язаних ані прямо, ані опосередковано із такою інформацією.

Крім того, необхідно надавати оцінку допустимості всього ланцюжка доказів, що базуються один за іншим, а не кожного окремого доказу автономно. Європейський Суд з прав людини неодноразово наголошував, що при недопустимості одного доказу в єдиному ланцюжку, суд повинен у подібному випадку вирішити питання про справедливість судового розгляду в цілому. Тобто, якщо процес по даній справі в цілому і загалом справедливий, то і отримані у незаконний спосіб докази можуть бути прийнятними (рішення ЄСПЛ у справі «Хан проти Сполученого Королівства»).

Крім того, як вказував у своїх рішеннях Верховний Суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання. При застосуванні правил ст.87 КПК України до наданих сторонами доказів (як первісних, так і похідних), суд виходить з того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку порушення фундаментальних прав і свобод особи, гарантованих у документах, що згадані в цій статті (постанови Верховного Суду від 28 січня 2020 року, справа №359/7742/17, від 12 листопада 2019 року, справа №236/863/17, постанова Великої Палати Верховного Суду від 31 серпня 2022 року, справа №756/10060/17).

Відповідно до ч.3 ст.233 КПК України слідчий має право до постановлення ухвали слідчого судді увійти до житла чи іншого володіння особи лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення. У такому разі слідчий за погодженням із прокурором зобов`язаний невідкладно після здійснення таких дій звернутися до слідчого судді із клопотанням про проведення обшуку. Слідчий суддя розглядає таке клопотання згідно з вимогами статті 234 цього Кодексу, перевіряючи, крім іншого, чи дійсно були наявні підстави для проникнення до житла чи іншого володіння особи без ухвали слідчого судді.

За змістом ст.234 КПК України, обшук проводиться з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте у результаті його вчинення, а також встановлення місцезнаходження розшукуваних осіб.

В ході судового розгляду було встановлено, що після надходження заяви про зникнення дитини та виявлення в ході огляду домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , в одному з господарських приміщень трупа дитини, з метою відшукання знаряддя кримінального правопорушення було проведено невідкладний обшук в будинку за вказаною адресою, під час якого виявлено та вилучено, серед іншого, предмети, схожі на запал типу УЗРГМ та корпус гранати Ф-1. Відомості за вказаним фактом були невідкладно внесені до ЄРДР та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, та подано клопотання про санкціонування вказаного обшуку.

Ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 08 серпня 2023 року, у кримінальному провадженні №0001068 від 07.08.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п.2 ч.2 ст.115, ч.1 ст.263 КК України, надано дозвіл на обшук в житлі особи за адресою: АДРЕСА_1 , який був проведений 07 серпня 2023 року з 20 год. 17 хв. слідчим Ніжинського РВП ГУ НП в Чернігівській області ОСОБА_15 .

За змістом ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку убачається, що для досягнення визначеної ч.3 ст.233 КПК України мети були проведені за місцем проживання дитини невідкладний огляд і виявлено у сараї труп дитини, а також відразу у будинку невідкладний обшук і виявлено та вилучено дитячу гойдалку, рушники зі слідами речовини бурого кольору, мобільний телефон, предмети схожі на запал УЗРГМ та корпус гранати Ф-1.

Також на виконання вимог ч.ч.1, 7 ст.236 КПК України, слідчою ОСОБА_15 , якою безпосередньо проведено зазначену слідчу дію, до участі у проведенні обшуку від 07.08.2023 було залучено, серед іншого, спеціаліста-криміналіста ОСОБА_16 , начальника ДОП ОСОБА_17 та оперативного співробітника Ніжинського РВП ОСОБА_18 , які надавали допомогу слідчому у проведенні обшуку з питань, що потребують спеціальних знань, а також у порядку взаємодії між органами досудового розслідування та оперативними підрозділами правоохоронних органів з метою виконання завдань кримінального провадження, спрямованих, серед іншого, на забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Протокол обшуку, під час якого були виявлені, зокрема, предмети, схожі на корпус гранати Ф-1, та запал типу УЗРГМ, складався слідчою у тій послідовності, як вони були виявлені та опечатані, в якому зазначено, де ці предмети були знайдені та до якого пакету поміщені. Наведене узгоджується зі змістом відеозапису до протоколу обшуку і підтверджується показаннями допитаних свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 . Тому протокол обшуку є належним та допустимим доказом, а твердження захисника про протилежне не заслуговує на увагу.

Також є необґрунтованими доводи апелянта про недопустимість як доказу висновку експерта №СЕ-19/125-23/8536-Д від 08.08.2023, оскільки для її проведення надана таблиця зі слідами папілярних узорів від 07.08.2023 до протоколу огляду місця події, який в судовому засіданні стороною обвинувачення не надавався.

Як убачається зі змісту вступної та дослідницької частин висновку судової трасологічної експертизи № СЕ-19/125-23/8536-Д від 08.08.2023, на дослідження експерту була надана таблиця від 07.08.2023 до протоколу огляду місця події від «07» 08 2023 за фактом обшуку за адресою: АДРЕСА_1 » зі слідами папілярних узорів та дактилокарта, заповнена на ім`я ОСОБА_8 .

З дослідженого у судовому засіданні відеозапису до протоколу обшуку від 07.08.2023 та показань допитаного місцевим судом свідка ОСОБА_11 слідує, що під час проведення обшуку спеціалістом-криміналістом корпус гранати Ф-1 було оброблено дактилоскопічним порошком та за допомогою прозорої клейкої стрічки вилучено з нього відбитки на аркуш паперу, який поміщено до спеціального пакету та опечатано в присутності понятих.

Доказ, отриманий у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законом, відповідно до ст.86 КПК України є допустимим. Водночас у матеріалах провадження відсутні підстави, визначені ст.87 цього Кодексу, для визнання висновку експерта №СЕ-19/125-23/8536-Д від 08.08.2023 недопустимим доказом.

А тому, викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про недоведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, колегія суддів не бере до уваги як безпідставні.

Відтак, позицію сторони захисту колегія суддів вважає як захисну, з метою уникнення ОСОБА_8 відповідальності за скоєне, так як вона повністю спростовується вищенаведеними доказами, у зв`язку з чим не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого.

Згідно положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінального правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи ОСОБА_8 міру покарання, місцевий суд, відповідно до вимог ст.65 КК України, з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, вчинив нове кримінальне правопорушення в період іспитового строку, за місцем проживання негативні характеристики відсутні, на обліку в лікарів психіатра та нарколога не перебуває; відсутність обставин, які пом`якшують покарання; обставину, яка обтяжує покарання - рецидив злочинів; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення йому покарання саме у виді позбавлення волі на певний строк, передбачений санкцією ч.1 ст.263 КК України, за якою він притягується до кримінальної відповідальності, із застосуванням положень ст.71 КК України при визначенні остаточного покарання, що буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_8 і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень місцевим судом під час розгляду кримінального провадження вимог кримінального та кримінального процесуального закону, які б були підставою для зміни або скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 10 квітня 2024 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4