КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

представника власника майна ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу представників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 08 лютого 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 08.02.2024 задоволено клопотання детектива Бюро економічної безпеки України ОСОБА_9 та накладено арешт на майно, яке зареєстровано та належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_8 , із забороною права відчуження, розпорядження та користування, а саме:

транспортний засіб SKODA, OCTAVIA A7, державний номерний знак НОМЕР_1 , дата реєстрації 09.04.2021, номер кузова НОМЕР_2 ,

транспортний засіб LAND ROVER, RANGE ROVER AUTOBIOGRAPHY, державний номерний знак НОМЕР_3 , дата реєстрації 01.08.2018, номер кузова НОМЕР_4 ,

ВЕРДА 1.01 (спецпричеп), державний номерний знак НОМЕР_5 , дата реєстрації 22.05.2018.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представники ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_8 подали апеляційну скаргу, в якій просили скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання детектива.

____________________________________________________________________________

Справа 761/4926/24 Слідчий суддя - ОСОБА_10

Апеляційне провадження № 11-сс/824/2588/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1 .

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, зазначали про неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та недоведеності наявності підстав, визначених у ст. 170 КПК України, для арешту майна ОСОБА_8 .

При цьому вказували, що єдиним з інкримінованих ОСОБА_8 злочинів, санкція якої передбачає конфіскацію майна є злочин, передбачений ч. 3 ст. 212 КК України.

Проте, рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 27.06.2023 (яке 18.10.2023 набрало законної сили після апеляційного перегляду) скасовано податкове-повідомлення рішення щодо ТОВ «Відродження», де ОСОБА_8 займає посаду директора, та в якому по суті викладено всі ті ж обставини, які зазначені у повідомленні про підозру від 09.01.2024, а отже немає жодних підстав для притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за ст. 212 КК України.

Жодного умислу на ухилення від сплати податків ОСОБА_8 не мав, податкове зобов`язання на даний час є неузгодженим, а відтак відсутній податковий борг та будь-які матеріальні збитки.

Крім того, судами скасовано податкові-повідомлення рішення щодо інших товариств, в яких ОСОБА_8 є кінцевим бенефіціаром, акти перевірок податкового визнано недопустимими доказами, а самі перевірки такими, що проведені незаконно та безпідставно під час дії мораторію.

Також зазначали, що доводи про необґрунтованість підозри ОСОБА_8 знайшли своє підтвердження в ухвалі слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 12.01.2024 про застосування щодо останнього запобіжного заходу.

Враховуючи, що на даний час відсутні підстави для твердження про наявність події інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ст. 212 КК України, а тому, на думку апелянтів, в даному випадку необхідність заборони користування транспортними засобами не підтверджується жодними доказами та суперечить меті кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку представника ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_8 , який підтримав подану апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, другим відділом детективів Підрозділу детективів із захисту фінансів у бюджетній сфері та міжнародної технічної допомоги Головного підрозділу детективів здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000005 від 23.09.2022 за підозрою ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 205-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України, та за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 212, ч. 2 ст. 205-1, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

Згідно даних клопотання, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_8 , будучи директором ТОВ «Відродження» та уповноваженим на здійснення адміністративно - господарських та організаційно-розпорядчих функцій в компанії «Дніпро Агро Альянс ЛТД», яка зареєстрована в офшорній зоні на території Республіки Кіпр, а також кінцевим бенефіціарним власником (контролером) із 100% часткою у статутному капіталі підконтрольних підприємств, які зареєстровані та розташовані на території України, а саме: ТОВ «Відродження», ТОВ «Перемога», ТОВ «Кам`янське Агро», ТОВ «Дніпроагроальянс», ТОВ «Агрофірма «Схід Агро», отримуючи на протязі 2017-2021 років доходи у вигляді дивідендів із джерелом походження з України без реєстрації постійного представництва в Україні, діючи за попередньою змовою групою осіб, в порушення п.п. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України, неправомірно використав понижену ставку податку на прибуток на доходи іноземних юридичних осіб у розмірі 5 % замість 15 % та умисно ухилився від сплати податку на прибуток на доходи іноземних юридичних осіб на загальну суму 61 419 560 грн., тобто в особливо великих розмірах.

09.01.2024 ОСОБА_8 повідомлено про підозру в умисному ухиленні від сплати податків, що входять в систему оподаткування, введених у встановленому законом порядку, вчиненому службовою особою підприємства, за попередньою змовою групою осіб, що призвело до фактичного ненадходження до бюджету коштів в особливо великих розмірах, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3 ст. 212 КК України; у внесенні в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей, а також в умисному поданні для проведення державної реєстрації юридичної особи документів, які містять завідомо неправдиві відомості, вчиненому повторно, за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 205-1 КК України; та у внесенні службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, вчиненому за передньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 366 КК України.

Згідно відомостей, які містяться в інформаційній базі РСЦ ГСЦ МВС в м. Києві, підозрюваному ОСОБА_8 належить на праві власності наступне рухоме майно, а саме: 1) транспортний засіб SKODA, OCTAVIA A7, державний номерний знак НОМЕР_1 , дата реєстрації 09.04.2021, номер кузова НОМЕР_2 ; 2) транспортний засіб LAND ROVER, RANGE ROVER AUTOBIOGRAPHY, державний номерний знак НОМЕР_3 , дата реєстрації 01.08.2018, номер кузова НОМЕР_4 ; 3) ВЕРДА 1.01 (спецпричеп), державний номерний знак НОМЕР_5 , дата реєстрації 22.05.2018.

07.02.2024 детектив Бюро економічної безпеки України ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням про накладення арешту на майно, яке зареєстровано та належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_8 , із забороною права відчуження, розпорядження та користування, а саме: транспортний засіб SKODA, OCTAVIA A7, державний номерний знак НОМЕР_1 , дата реєстрації 09.04.2021, номер кузова НОМЕР_2 ; транспортний засіб LAND ROVER, RANGE ROVER AUTOBIOGRAPHY, державний номерний знак НОМЕР_3 , дата реєстрації 01.08.2018, номер кузова НОМЕР_4 ; ВЕРДА 1.01 (спецпричеп), державний номерний знак НОМЕР_5 , дата реєстрації 22.05.2018.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 08.02.2024 задоволено клопотання детектива та накладено арешт на майно, яке зареєстровано та належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_8 , із забороною права відчуження, розпорядження та користування, а саме:

транспортний засіб SKODA, OCTAVIA A7, державний номерний знак НОМЕР_1 , дата реєстрації 09.04.2021, номер кузова НОМЕР_2 ,

транспортний засіб LAND ROVER, RANGE ROVER AUTOBIOGRAPHY, державний номерний знак НОМЕР_3 , дата реєстрації 01.08.2018, номер кузова НОМЕР_4 ,

ВЕРДА 1.01 (спецпричеп), державний номерний знак НОМЕР_5 , дата реєстрації 22.05.2018.

З висновками слідчого судді про наявність підстав для накладення арешту на майно погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги слідчим суддею дотримані належним чином.

Санкція ч. 3 ст. 212 КК України, за якою підозрюється ОСОБА_8 , передбачає покарання у виді штрафу від п`ятнадцяти тисяч до двадцяти п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Згідно долучених до клопотання відомостей від 19.01.2024, ОСОБА_8 належить на праві власності наступне рухоме майно, а саме: 1) транспортний засіб SKODA, OCTAVIA A7, державний номерний знак НОМЕР_1 , дата реєстрації 09.04.2021, номер кузова НОМЕР_2; 2) транспортний засіб LAND ROVER, RANGEROVER AUTOBIOGRAPHY, державний номерний знак НОМЕР_3 , дата реєстрації 01.08.2018, номер кузова НОМЕР_4; 3) ВЕРДА 1.01 (спецпричеп), державний номерний знак НОМЕР_5 , дата реєстрації 22.05.2018.

З огляду на наведене та враховуючи, що слідчим суддею першої інстанції ретельно перевірено майно, на яке прокурор просив накласти арешт і його відношення до матеріалів кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на належне підозрюваному ОСОБА_8 майно з метою забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання, із заборонами у відповідності до положень ч. 11 ст. 170 КПК України користування, володіння та розпорядження таким майном, оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно може бути приховане, пошкоджене, втрачене, знищене, відчужене чи зникнути.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на належне ОСОБА_8 рухоме майно, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, у випадку визнання останнього винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та призначення йому покарання у виді конфіскації майна, врахувавши і наслідки від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб та забезпечивши своїм рішенням розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали ретельно перевірялися, проте не знайшли свого підтвердження, оскільки рішення слідчого судді ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтвердженні достатніми даними, дослідженими судом.

Колегія суддів звертає увагу, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, достатності та взаємозв`язку, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення, яка може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, правильності кваліфікації дій та винуватості особи в його вчиненні, а також оцінка належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

З урахуванням наведеного, доводи апелянтів про відсутність у діях ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України, з посиланням на відсутність у підозрюваного умислу на ухилення від сплати податків, відсутність матеріальних збитків та на те, що рішенням адміністративного суду скасовано податкове повідомлення-рішення, є передчасними та такими, що не є предметом оцінки слідчого судді під час розгляду клопотання про арешт майна.

Сукупність долучених до клопотання слідчого матеріалів та викладені у клопотанні обставини на даному етапі досудового розслідування є достатніми для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Колегією судів не встановлено порушень слідчим суддею положень ст.ст. 170, 172-173 КПК України. Ухвала слідчого судді відповідає вимогам ч. 5 ст. 173, 372 КПК України, та містить у собі підстави та мотиви прийнятого рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, колегією не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що слідчим суддею рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу представників ОСОБА_7 та ОСОБА_6 в інтересах власника майна ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 08 лютого 2024 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3