Справа № 163/518/24 Провадження №11-сс/802/142/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 квітня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

представника власника майна

адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду від 18 березня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання про арешт майна(ЄРДР №0000017),

В С Т А Н О В И В

Ухвалою слідчого судді Любомльського районного суду від 18 березня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно, а саме автомобіль «Volkswagen Passat» р.н. НОМЕР_1 та свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_2 .

Слідчий суддя своє рішення мотивував тим, що прокурором та слідчим не доведено наявність підстав, передбачених ст.170 КПК України, а саме майно не відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор подав апеляційну скаргу. Вважає, що слідчим суддею допущено неповноту дослідження матеріалів клопотання та справи і прийнято рішення, яке не враховує всіх обставин та містить невідповідність висновків фактичним обставинам справи, вказує, що ухвала є незаконною та необґрунтованою, слідчий суддя повинен був повністю задовольнити клопотання, оскільки не враховано те, що транспортний засіб є знаряддям вчинення злочину, тобто є речовим доказом, містить на собі сліди вчинення кримінального правопорушення. У своїй апеляції просить ухвалу слідчого судді скасувати та задовольнити клопотання про арешт майна.

Заслухавши доповідача, який виклав суть ухвали слідчого судді та доводи апеляційної скарги, прокурора та слідчого, які підтримали апеляцію з викладених в ній підстав, міркування представника власника майна, який заперечив доводи скарги, перевіривши матеріали справи за доводами апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно з ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним устатті 98 цього Кодексу.

Відмовляючи в задоволенні клопотання, слідчий суддя не дотримався в повній мірі вказаних вимог закону.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що кримінальне провадження за ознаками ч.4 ст.185 КК України зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 10.01.2024 за №0000017, що підтверджено відповідним витягом.

Матеріалами кримінального провадження, зокрема результатами НСРД, які надав прокурор в суді апеляційної інстанції, підтверджується та обставина, що автомобіль відповідає критеріям ст. 98 КПК України.

Апеляційний суд вважає, що зазначене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України, а саме може мати значення речових доказів у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч.4 ст. 185 КК України.

Разом з тим, мету арешту майна буде забезпечено шляхом заборони відчуження тимчасово вилученого майна, що є цілком достатнім для належного збереження у володільця даного майна, а тому підстави для заборони користування та розпорядження майном відсутні.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя, розглянувши клопотання, необґрунтовано відмовив в накладенні арешту на вилучене майно, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а ухвалу слідчого судді скасувати та задовольнити клопотання слідчого частково.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 407, 422 КПК України, Волинський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Любомльського районного суду від 18 березня 2024 року про відмову в задоволенні клопотання про арешт майнаскасувати.

Клопотання старшого слідчого СВ Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 про накладення арешту на майно задовольнити частково.

Накласти арешт на автомобіль «Volkswagen Passat» р.н. НОМЕР_1 та свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_2 , заборонити відчужувати вказані речі.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді