КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3142/2024 Категорія: ч. ч. ст. 286-1, ч. 1 ст. 135, ч.1 ст. 309 КК України
ЄУН: 367/8050/23 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 червня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000307, внесеного до ЄРДР 10 травня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 309 КК України, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , представника цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» - адвоката ОСОБА_8 на вирок Ірпінського міського суду Київської області від 16 лютого 2024 року, яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Косівка, Олександрійського району, Київської області, громадянин України, українець, одружений, працездатний, але офіційно не працюючий, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 309, ч. 3 ст. 286-1 КК України, та призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 135 КК України у виді позбавлення волі на 1 (один) рік;

- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді арешту строком на 3 (три) місяці;

- за ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі на 6 (шість) років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 6 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з врахуванням положень ст. 72 КК України - менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид покарання з таким їх співвідношенням: одному дню позбавлення волі відповідають один день арешту, остаточно ОСОБА_6 призначено покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 6 (шість) років,

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_9

представника потерпілих ОСОБА_10

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим в тому, що 10 травня 2023 року, близько 15.12 год., керуючи технічно справним автомобілем «Opel Meriva», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в порушення вимог пункту 2.9 а) (Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року та введених в дію з 1 січня 2002 року (далі - ПДР), перебуваючи у стані наркотичного сп`яніння, рухаючись поблизу будинку АДРЕСА_2 в напрямку м. Київ, з перевищенням дозволеної швидкості для руху в населеному пункті, а саме 78,92 км/годину ± 3,16 км/годину, під час руху грубо порушив вимоги пунктів 2.3 б) «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну» та 2.3 д) «водій повинен не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», ПДР, проявив злочинну самовпевненість, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну.

Наближаючись до місця проведення ремонтних робіт, де створений об`їзд по зустрічній смузі руху, яка має по дві смуги руху та перед якими встановлені дорожні знаки 1.37 (Дорожні роботи), 3.25 (Обгін заборонено) та 3.29 (Обмеження максимальної швидкості 30 км/годину), в порушення вимог п. 12.9 б) ПДР (Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29), не зменшив швидкість свого руху до максимально допустимої, а навпаки продовживши рух з зазначеною швидкістю, чим свідомо наражав на небезпеку інших учасників дорожнього руху.

Так ОСОБА_6 , рухаючись по вищевказаній ділянці дороги на вказаному автомобілі, в стані наркотичного сп`яніння, допускаючи порушення встановлених швидкісних обмежень, наближачись до транспортного засобу, який рухався попереду в попутному напрямку, ігноруючи вимоги дорожнього знаку 3.25 (Обгін заборонено), не переконався у відсутності транспортного засобу на смузі зустрічного руху, без нагальної на те потреби, не пов`язаної із забезпеченням безпеки дорожнього руху, в порушення вимог пунктів 10.1, 11.3 та 14.2 в) ПДР (п. 10.1 Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху; п. 11.3 На дорогах із двостороннім рухом, які мають по одній смузі для руху в кожному напрямку, за відсутності суцільної лінії дорожньої розмітки чи відповідних дорожніх знаків виїзд на смугу зустрічного руху можливий лише для обгону та об`їзду перешкоди або зупинки чи стоянки біля лівого краю проїзної частини в населених пунктах у дозволених випадках, при цьому водії зустрічного напрямку мають перевагу; п.14.2. Перед початком обгону водій повинен переконатись в тому, що: в) смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані), змінив напрямок керованого транспортного засобу та виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з мотоциклом «Kawasaki VN750», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в зустрічному напрямку.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла «Kawasaki VN750», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

Смерть ОСОБА_11 настала від поєднаної травми голови, грудної клітки, живота, тазу, з неповною ампутацією лівого передпліччя, лівої гомілки та лівої стопи, множинними переломами ребр, забоями та розривами внутрішніх органів (легень, серця, печінки, селезінки, сечового міхура), лівобічним гемотораксом 150 мл ознаками зовнішньої кровотечі.

Грубе порушення ОСОБА_6 вимог дорожнього знаку 3.25 та пунктів 2.9 а), 10.1, 11.3, 12.9 б) та 14.2 в) Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_11 .

Окрім того, ОСОБА_6 , 10 травня 2023 року близько 15.12 год., після зіткнення поблизу будинку АДРЕСА_2 з мотоциклом «Kawasaki VN750», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , не зупиняючись продовжив рух на пошкодженому автомобілі в напрямку м. Києва, чим грубо порушив вимоги п. 2.10 (а, б, в, г, г, д,е) ПДР (У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: а) негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди).

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла «Kawasaki VN750», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження, які несуть ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент спричинення та в даному випадку призвели до смерті останнього і знаходяться у прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

Таким чином, ОСОБА_6 достовірно знаючи, що своїми діями, пов`язаними з порушенням Правил дорожнього руху та зіткненням з мотоциклом під керуванням ОСОБА_11 , поставив останнього в небезпечний для життя стан, при цьому, маючи змогу допомогти йому, у тому числі й шляхом виклику карети швидкої медичної допомоги, завідомо залишив потерпілого без допомоги та з місця пригоди зник.

Також ОСОБА_6 , посягаючи на встановлений законом порядок обігу психотропних речовин та охорону здоров`я населення, всупереч положенням ст. ст. 12, 15, 19, 20 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», у невстановлений час та місці придбав та в подальшому зберігав психотропну речовину з метою особистого вживання без мети збуту, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх умисних дій 10 травня 2023 року близько 19.30 год. в м. Києві на виїзді з вул. Наумова в бік автодороги Р-30 «Новоірпінська траса», під час складання протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, в порядку ст. 208 КПК України та проведення особистого обшуку, добровільно видав працівникам поліції з внутрішньої кишені піджаку два прозорі пакети з полімерного матеріалу з пазовою застібкою з порошкоподібними речовинами бежевого кольору, яка зовні схожа на психотропну речовину, яку в присутності понятих вилучено та поміщено до спеціального пакету.

В ході досудового розслідування встановлено, що порошкоподібні речовини бежевого кольору містять у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено, амфетамін. Загальна маса амфетаміну в речовинах складає 0,287 г, який ОСОБА_6 незаконно придбав та зберігав без мети збуту.

Амфетамін, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України від 6 травня 2000 року №770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» «Список № 2 Психотропні речовини, обіг яких обмежено» в «Таблиці ІІ», є психотропною речовиною, обіг якої обмежено.

Відповідно до таблиці 2 розмірів «Невеликих, великих та особливо великих розмірів психотропних речовин, що знаходяться в незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 1 серпня 2000 року, психотропна речовина амфетамін масою 0,287 г. перевищує встановлені невеликі розміри (від 0,15 г.) та не перевищує встановлені великі розміри (до 1,5 г.).

Цим же вироком вирішено питання цивільних позовів, процесуальних витрат та доля речових доказів у провадженні.

Уточнений цивільний позов представника потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_10 до ОСОБА_6 , Приватного Акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, - задоволено.

Стягнуто:

- з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» Євроінс Україна» (; адреса: 03150, м. Київ, сул. Велика Васильківська, 102) на користь ОСОБА_12 - 86833 гривень 33 копійки відшкодування завданої майнової шкоди; 40 200 гривень - відшкодування завданої моральної шкоди.

- з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» Євроінс Україна» (; адреса: 03150, м. Київ, сул. Велика Васильківська, 102) на користь ОСОБА_13 - 40200 гривень - відшкодування завданої моральної шкоди.

- з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 - 259800 гривень відшкодування завданої моральної шкоди.

- з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_13 - 359800 гривень відшкодування завданої моральної шкоди.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок та виключити з мотивувальної частини вироку посилання на стан наркотичного сп`яніння, як обтяжуючу вину обставину, та призначити ОСОБА_6 покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70, ст. 72 КК України остаточно визначити покарання у виді позбавлення волі на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на 5 років. В іншій частині вирок залишити без змін.

Захисник, не оспорюючи фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення та їх кваліфікації, з вироком не погоджується та вважає, що тяжкість призначеного покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки при призначенні покарання судом допущено порушення норм закону про кримінальну відповідальність.

Так захисник вказує, що суд першої інстанції ухвалюючи вирок, положень ст. 65 КК дотримався не в повній мірі, оскільки при призначенні покарання судом безпідставно враховані обставиною, що обтяжує покарання - вчинення злочину в стані наркотичного сп`яніння. Відповідно до ч. 3 ст. 286-1 КК України, за якою засуджено обвинуваченого ОСОБА_6 , стан алкогольного чи наркотичного сп`яніння є кваліфікуючою ознакою злочину. Дана стаття передбачає відповідальність за порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння. І в санкції статті відповідно вже враховано стан наркотичного чи іншого сп`яніння в тяжкість злочину, а тому додаткове врахування наркотичного сп`яніння, як обтяжуючої обставини, в даному випадку приводить до безпідставного подвоєння тяжкості злочину.

Тобто, суд першої інстанції при призначенні покарання проігнорував положення ч. 4 ст. 67 КК України, безпідставно врахував при призначенні покарання обтяжуючу обставин - стан наркотичного сп`яніння, тобто застосував закон, який не підлягав застосуванню, а отже неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що привело до призначення обвинуваченому покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого ним злочину.

Вказується захисником і про те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, має на утриманні неповнолітню дитину, батьків похилого віку, має позитивні характеристики, на добровільних засадах приймав участь у відновленні міста Буча після окупації, що підтверджується відповідною характеристикою, що мітиться в матеріалах справи. При цьому, обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, щиро розкаюється та усвідомлює трагічність та безповоротність наслідків його дій та заподіяного потерпілим горя. В процесі розгляду справи він висловлював щирий жаль та просив вибачення у потерпілих. Частково відшкодував потерпілим заподіяну моральну шкоду, сплативши 100 000 грн., що підтверджується відповідними квитанціями, наявними в матеріалах справи, та має намір в подальшому продовжувати здійснювати відшкодування.

Не погоджуючись з вироком суду, представник цивільного відповідача - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить частково скасувати вирок в частині цивільного позову, а саме в частині заявлених позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», та ухвалити в цій частині цивільного позову новий вирок, яким у задоволенні позову ОСОБА_12 , ОСОБА_14 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», ОСОБА_6 про відшкодування шкоди завданої кримінальним правопорушенням в частині заявлених позовних вимог до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» відмовити. Врахувати франшизу у розмірі 3200,00 грн. В іншій частині вирок залишити без змін.

Апелянт зазначає, що рішення в частині стягнення з ПрАТ «СК «Євроінс Україна» є незаконним, необґрунтованим, таким, що не відповідає обставинам справи та прийнято із неправильним застосуванням норм матеріального права, без врахування висновків Верховного Суду в аналогічних правовідносинах.

Так, апелянт вказує, що відсутні докази оціненої матеріальної шкоди, і для визначення розміру матеріальної шкоди, завданого транспортному засобу, позивач має надати звіт/висновок про визначення розміру матеріальної шкоди транспортному засобу. Разом з тим, позивач не надає на вимогу закону звіт/висновок про визначення розміру матеріального збитку, а тому позивач не довів усі обставини, на які він посилається, як на підставу для задоволення позовних вимог, а саме не надає доказів щодо обґрунтування ціни позову. Надання позивачами розрахунку з сайту Міністерства юстиції України не відповідає вимогам методики, положенням закону та правовим висновкам Верховного Суду, а тому такий розрахунок не може бути належним та допустимим доказом визначення розміру матеріального збитку.

Представник зазначає, що франшиза згідно з полісом ПрАТ «СК «Євроінс Україна» становить 3200,00 грн., а відповідно до ст. 12 Закону України «Про страхування» страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Окрім того, апелянт стверджує, що позивачі не надали та не долучили до матеріалів судової справи доказів спорідненості та родинних зв`язків із загиблим, а тому у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди.

Не погоджуючись з поданими апеляційними скаргами, представник потерпілих ОСОБА_10 подав заперечення на апеляційні скарги (на кожну окремо), в яких просить відмовити захиснику ОСОБА_7 та представнику цивільного відповідача - адвокату ОСОБА_8 в задоволенні їх апеляційних скарг, вирок залишити без змін, витрати на правову допомогу понесені потерпілими покласти на обвинуваченого.

Потерпілі та представник страхової компанії, належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явились.

Вислухавши думку учасників апеляційного розгляду, зважаючи на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів доходить висновку про проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді,

- пояснення захисника та обвинуваченого на підтримку доводів поданої захисником апеляційної скарги, а також про вирішення апеляційної скарги представника цивільного відповідача на розсуд суду, вказавши у той же час, що в частині відсутності доказів родинних зв`язків загиблого та потерпілих є безпідставними, оскільки під час досудового розслідування вони визнавались потерпілими на підставі відповідних документів;

- представника потерпілих, який заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг, вказавши, що провести оцінку пошкодженого мотоцикла вони не мали можливості, оскільки мотоцикл перебуває на майданчику поліції і допуску до нього у них не було, у зв`язку з чим і були взяті відомості з сайту Мінюсту;

- прокурора, який заперечував проти задоволення поданих апеляційних скарг, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим,

- дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону не у повному обсязі.

Перевіркою матеріалів судового провадження встановлено, що фактичні обставини кримінального правопорушення під час судового розгляду ніким не оспорювалися і докази відносно них відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК Українине досліджувалися. Фактичні обставини кримінального правопорушення не оспорюються як в апеляційній скарзі, так і ніким з учасників апеляційного розгляду кримінального провадження, а тому висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин згідно з ч. 2 ст. 394 КПК України перевірці апеляційним судом не підлягають.

Дії обвинуваченого за встановлених судом першої інстанції обставин правильно кваліфіковані:

- за ч. 3 ст. 286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, що спричинили смерть потерпілого;

- за ч. 1 ст. 135 КК України як завідоме залишення без допомоги особи, яка перебувала в небезпечному для життя стані і позбавлена можливості вжити заходів до самозбереження внаслідок безпорадного стану, якій він мав змогу надати допомогу, та яку він сам поставив в небезпечний для життя стан;

- за ч. 1 ст. 309 КК України як незаконне придбання, зберігання психотропної речовини без мети збуту.

Висновки суду в частині доведення винуватості, кваліфікації дій обвинуваченого в апеляційних скаргах та під час апеляційного розгляду не оскаржуються.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги захисника про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, несправедливість через його суворість, то колегія суддів враховує таке.

За змістом оскаржуваного вироку при призначенні обвинуваченому покарання судом врахована ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а саме, що згідно з ч. 4 ст. 12 КК України, скоєні обвинуваченим кримінальні правопорушення відносяться до проступку, нетяжкого та тяжкого злочину; обставина, що пом`якшує покарання, - щире каяття; обставина, що обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані наркотичного сп`яніння; часткове відшкодування заподіяної моральної шкоди, його розкаяння у вчиненому, а також дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; те, що згідно з даними довідки КНП «Олександрійська психіатрична лікарня» ОСОБА_6 перебував на стаціонарному лікуванні з приводу гострого поліморфного психотичного розладу, ускладненого вживанням наркотичних речовин.

Також судом досліджено висновок судово-психіатричної експертизи № 713 від 13 липня 2023 року у ОСОБА_6 перед та після ДТП спостерігалися психічні порушення психотичного ступеню вираженості, аналіз яких відноситься до компетенції експерта-психіатра. Згідно з висновком судово-психіатричної експертизи № 944 від 12 вересня 2023 року ОСОБА_6 страждає на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання психостимуляторів, синдром залежності. ОСОБА_6 за своїм психічним станом може усвідомлювати свої дії та керувати ними та за своїм психічним станом застосування до нього примусових заходів медичного характеру не потребує. Потребує протинаркоманічного лікування.

Беручи до уваги вказані обставини в їх сукупності, визначену ч. 2 ст. 50 КК України мету покарання, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинені злочини покарання у вигляді позбавлення волі, так як саме таке покарання, на думку суду, є гуманним і справедливим, а також необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень (злочинів).

Також при вирішенні питання призначення обвинуваченому остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень суд керувався вимогами ч. 1 ст. 70 КК України та дійшов висновку про призначення остаточного покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, з урахуванням положень ст. 72 КК України.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі , яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Окрім того, згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» (із змінами), при призначенні покарання за відповідною частиною статті 286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання призначення покарання обвинуваченому дотримався вищевказаних вимог закону не у повному обсязі.

Так, колегія суддів вважає слушними доводи апеляційної скарги захисника щодо неправильного застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, яке захисник пов`язує саме з врахуванням судом першої інстанції при вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання обставини, яка обтяжує покарання, - вчинення злочину у стані наркотичного сп`яніння.

Пунктом 13 ч. 1 ст. 67 КК України передбачено, що при призначенні покарання обставинами, які його обтяжують, визнаються, серед іншого, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння або у стані, викликаному вживанням наркотичних або інших одурманюючих засобів.

У той же час згідно з вимогами ч. 4 ст. 67 КК України, якщо будь-яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини цього Кодексу як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначенні покарання як таку, що його обтяжує.

Судом першої інстанції встановлено, що не заперечувалось і учасниками кримінального провадження, що ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286-1 КК України, у стані наркотичного сп`яніння, і вказана кваліфікуюча ознака впливає саме на кваліфікацію дій обвинуваченого.

Окрім того, згідно з вимогами ст. 91 КПК України підлягають доказуванню у тому числі і обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, і такі обставини відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 291 КПК України повинні бути зазначені в обвинувальному акті, яким встановлюються межі судового розгляду.

Разом з тим, за змістом обвинувального акту слідчим за результатами проведеного досудового розслідування не встановлено обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, а, відтак, визнаючи обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, суд вийшов за межі висунутого обвинувачення.

За встановлених обставин колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника в цій частині є обґрунтованою та підлягає до задоволення, а вирок суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини вироку посилання суду на наявність обставини, що обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані наркотичного сп`яніння.

При цьому, на переконання колегії суддів, виключення такої обставини, яка обтяжує покарання обвинуваченого, - вчиненні злочину в стані наркотичного сп`яніння, не впливає на вид і розмір призначеного обвинуваченому покарання як за кожне кримінальне правопорушення окремо, так і на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, з огляду на встановлені дані про особу обвинуваченого та обставини вчинених кримінальних правопорушень у зв`язку з чим апеляційна скарга захисника в частині пом`якшення покарання обвинуваченому не підлягає до задоволення.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги представника страхової компанії про неправильне вирішення судом першої інстанції цивільного позову в частині стягнення зі страхової компанії матеріальної та моральної шкоди, то колегія суддів вважає їх слушними.

Судом першої інстанції встановлено і не заперечується жодним з учасників кримінального провадження, що внаслідок порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху при керуванні транспортним засобом було здійснено зіткнення з мотоциклом «Kawasaki VN750», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_11 , та у результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла ОСОБА_11 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди.

За матеріалами кримінального провадження потерпілими ОСОБА_12 та ОСОБА_13 подана позовна заява про відшкодування ОСОБА_6 матеріальної та моральної шкоди, внаслідок вчинення ДТП, за змістом якої позивачі просили стягнути матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок пошкодження транспортного засобу мотоцикла «Kawasaki VN750», яка відповідає вартості транспортного засобу на офіційному сайті Міністерства юстиції України, в сумі 86833, 33 грн., а також моральну шкоду по 400000 грн. на користь кожного позивача, з наведенням відповідного обґрунтування.

У подальшому позивачами подана заява про залучення співвідповідача та уточнення прохальної частини позовної заяви, відповідно до змісту якої позивачі просили залучити співвідповідача ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна», та стягнути з ПАТ «Страхова компанія» Євроінс Україна» на користь ОСОБА_12 - 86833 гривень 33 копійки відшкодування завданої майнової шкоди; 40200 гривень - відшкодування завданої моральної шкоди; на користь ОСОБА_13 - 40200 гривень - відшкодування завданої моральної шкоди;

- з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - по 359800 гривень відшкодування завданої моральної шкоди.

Суд першої інстанції, з посиланням на положення ЦК України, рішення Верховного Суду, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Розпорядження Нацкомфінпослуг від 9 квітня 2019 року № 538 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів з питань обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з урахуванням вже отриманої суми компенсації потерпілою ОСОБА_12 в розмірі 100000,00 гривень, що підтверджується квитанціями № 9320-7490-5741-4570 від 13 жовтня 2023 року, № 9323-5321-1307-0423 від 10 листопада 2023 року, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що вимоги уточненого цивільного позову підлягають задоволенню повністю шляхом стягнення з обвинуваченого на користь потерпілих моральної шкоди в загальній сумі 619600 грн., а також з ПАТ «Страхова компанія» Євроінс Україна» на користь ОСОБА_12 - 86833 гривень 33 копійки відшкодування завданої майнової шкоди; 40200 гривень - відшкодування завданої моральної шкоди; на користь ОСОБА_13 - 40200 гривень - відшкодування завданої моральної шкоди.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким рішенням суду, з огляду на таке.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства

Відповідно до ст. 76 ЦПК України у взаємозв`язку з положеннями ст.. 94 КПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, які мають значення для вирішення справи. Зокрема, такі докази можуть бути письмовими, речовими і електронними.

Особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (частина перша статті 22 ЦК України). Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) (пункт 1 частини другої статті 22 ЦК України).

Відповідно до частин першої, третьої та четвертої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Частина друга цієї статті уточнює у чому полягає моральна шкода, а частина третя цієї статті містить також уточнення щодо визначення розміру цієї шкоди.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (частини перша та друга статті 1166 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою статті 1167 ЦК України (згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України).

Стаття 1187 ЦК України регулює питання завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки. Згідно із частиною першою цієї статті джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, тобто завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (згідно із пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) (частина перша статті 1194 ЦК України).

У разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому Законом про страхування відповідальності власників ТЗ порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи (згідно із абзацом першим пункту 20.1 статті 20 Закону про страхування відповідальності власників ТЗ).

Згідно з положеннями ст. 28, 29, 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана:

- з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху;

- з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого;

- з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди;

- з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу;

- з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, колегія суддів зауважує, що підлягає стягненню майнова шкода, яка заподіяна внаслідок пошкодження транспортного засобу.

Пунктом 33.3 ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що водії та власники транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).

Згідно п.п. 34.2, 34.3 ст. 34 вказаного Закону України протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Якщо представник страховика не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження).

В силу вимог п. 1.3 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, яка затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (далі - Методика), вимоги Методики є обов`язковими під час проведення авто-товарознавчих експертиз та експертних досліджень судовими експертами науково-дослідних інститутів судових експертиз Міністерства юстиції України, експертами науково-дослідних експертно-криміналістичних центрів Міністерства внутрішніх справ України, експертами інших державних установ, суб`єктами господарювання, до компетенції яких входить проведення судових авто-товарознавчих експертиз та експертних досліджень, а також всіма суб`єктами оціночної діяльності під час оцінки КТЗ у випадках, передбачених законодавством України або договорами між суб`єктами цивільно-правових відносин. Однією із вимог передбачених Методикою є особистий огляд КТЗ оцінювачем (експертом), про що зазначено в п. 5.1 Методики, а саме Технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна.

Відповідно до вимог п. 5.1 Методики, технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом, який складає висновок, можливе тільки за рішенням органу (особи), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив(ла) експерта), у разі надання ним даних, необхідних для проведення дослідження».

За змістом статей 3, 4, 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», пунктів 51, 59, 60 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2003 року №1440з наступними змінами і доповненнями, основним завданням оцінювачів, суб`єктів оціночної діяльності є проведення незалежної оцінки майна, майнових прав, з наданням письмового «Звіту про оцінку», який містить висновки щодо вартості майна, майнових прав та підтверджує виконані процедури з оцінки майна, а «оцінка майна, майнових прав» - це процес визначення його вартості на дату оцінки за процедурою, встановленою відповідними нормативно-правовими актами, при цьому, можуть визначатися ринкова і різні види неринкової вартості майна, майнових прав.

Алгоритм визначення вартості відновлювального ремонту пошкоджених колісних транспортних засобів (в т.ч. автомобілів) та відповідного розміру матеріального збитку, заподіяного їх власнику (в т.ч. для встановлення страхового відшкодування) регламентується Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції і Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, у редакції наказу від 24 липня 2009 року №1335/5/1159, а також положеннями «Методики визначення обсягу ремонтних дій при встановленні розміру матеріального збитку, заподіяного власнику колісного транспортного засобу», зареєстрованої у Реєстрі методик проведення судових експертиз 12 вересня 2014 року за номером 12.2.03.

Виходячи з вимог зазначених Методик основним фактом, що визначає вартість (розмір) матеріального збитку, заподіяного власнику внаслідок пошкодження його колісного транспортного засобу, є вартість відновлювального ремонту цього транспортного засобу від пошкодження. При цьому, для встановлення вартості відновлювального ремонту пошкоджених колісних транспортних засобів (КТЗ) і відповідного розміру матеріального збитку, завданого їх власнику, необхідне проведення спеціальних досліджень з визначення характеру, об`єму й номенклатури пошкоджень та відповідних ремонтно-відновлювальних технологічних операцій, з розрахунку-калькулювання вартості відновлювального ремонту, що за змістом і процесом їх виконання не є «оціночними процедурами» та не відповідає поняттю «оцінка майна», передбаченому Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», а тому не входить у компетенцію оцінювачів, зокрема за спеціалізацією 1.3 «Оцінка колісних транспортних засобів».

Крім цього, Верховний суд у своїй постанові від 6 липня 2018 року у справі № 924/675/17 зробив висновок, що звіт про оцінку транспортного засобу - лише попередній оціночний документ, в якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

З огляду на викладене, колегія суддів зауважує, що без проведення відповідної оцінки завданих пошкодженням транспортного засобу - мотоцикла - матеріальних збитків, стягнення зі страхової компанії вартості мотоциклу, зазначеної на сайті Міністерства юстиції України, яка визначена для цілей оподаткування операцій з продажу або обміну об`єктів рухомого майна (ас. 65 т.1), не ґрунтується на вимогах закону, про що правильно зазначено в апеляційній скарзі представника страхової компанії, а, відтак, в цій частині доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

При цьому колегія суддів враховує, що статтею 16 ЦК України закріплено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав передбачене Цивільним кодексом України, Конституцією України та багатьма іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до п. 3 постанови пленуму Верховного Суду України у п.3 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно з положеннями ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від: характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

З огляду на те, що позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди пов`язані між собою, враховуючи, що при вирішенні питання цивільного позову допущені істотні порушення вимог закону, які перешкодили суду в цій частині постановити законне та обґрунтоване рішення, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду в цій частині підлягає скасуванню. Оскільки внаслідок порушення процедури розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні суд апеляційної інстанції позбавлений можливості постановити своє рішення, з метою дотримання як прав потерпілої, так і обвинуваченого, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду в частині вирішення цивільного позову підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в цій частині в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, а, відтак, апеляційна скарга представника цивільного відповідача про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з ПАТ «Страхова компанія «Євроінс Україна» є безпідставною та не підлягає до задоволення у цій частині.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги захисника та представника цивільного відповідача підлягають до задоволення частково.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та представника цивільного відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна» - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 16 лютого 2024 року щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 286-1, ч. 1 ст. 135, ч. 1 ст. 309 КК України змінити, виключити з мотивувальної частини вироку рішення суду про визнання обставиною, що обтяжує покарання, - вчинення злочину в стані наркотичного сп`яніння.

Цей же вирок в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_12 , ОСОБА_13 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Євроінс Україна», ОСОБА_6 про відшкодування шкоди - скасувати, призначити новий розгляд цивільного позову в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, обвинуваченим ОСОБА_6 , який утримується під вартою, - у той же строк з дня вручення копії ухвали.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4