ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/761/24 Номер провадження 11-кп/814/1642/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора засудженогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконференції судове провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 07 травня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою відмовлено в задоволенні заяви про зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, поданої

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем і проживаючим за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимим, засудженим у цьому провадженні -

13 квітня 2023 року Дніпровським апеляційним судом за ч.2 ст.185, ч.1 ст.71 КК України на 5 років позбавлення волі.

Постановлене рішення місцевий суд мотивував тим, що питання про зарахування ОСОБА_7 у строк покарання строку попереднього ув`язнення з 24 січня 2022 року до 26 грудня 2022 року було предметом розгляду в суді апеляційнї інстанції та є відсутніми передбачені законом підстави для згаданого вище зарахування.

В апеляційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 07 травня 2024 року та ухвалити нову ухвалу, якою зарахувати йому в строк покарання строк його перебування під вартою з 24 січня 2022 року до 26 грудня 2022 року. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції упереджено та формально здійснив судовий розгляд, обмежившись лише посиланням на зміст попереднього судового рішення апеляційного суду, та не врахував те, що: йому хоча й не обирався Дружківським міським судом Донецької області у справі №229/474/22 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, між тим, він із 24 січня 2022 року перебував як у місцях попереднього ув`язнення, так і в місцях позбавлення волі, та відбуває покарання за злочин, вчинений ним 07 січня 2022 року, тобто до моменту його затримання; йому призначене судом покарання у вигляді 6 років позбавлення волі, що не узгоджується з вимогами закону.

Колегія суддів заслухала суддю-доповідача, думку засудженого на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження та особової справи, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 12 листопада 2021 року Дружківським міським судом Донецької області ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.185, ч.2 ст.15 ч.2 ст.185 КК України, ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України на 5 років позбавлення волі. Ухвалено затримати ОСОБА_7 після набрання вироком законної сили та обчислювати йому строк покарання з моменту такого затримання (а.о.с.2-4).

Після набрання вказаним вище вироком законної сили на його виконання 24 січня 2022 року було затримано та взято під варту ОСОБА_7 , після чого останній почав відбувати призначене йому за цим судовим рішенням покарання у вигляді позбавлення волі, що підтверджується відповідним протоколом (а.о.с.13-15).

26 грудня 2022 року Дружківським міським судом Донецької області ОСОБА_7 визнано винуватим і засуджено за ч.2 ст.185, ч.1 ст.71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі. Строк покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 24 січня 2022 року (моменту його затримання) із зарахуванням йому відбутого покарання за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 12 листопада 2021 року (а.о.с.33-35).

13 квітня 2023 року Дніпровським апеляційним судом вирок Дружківського міського суду Донецької області від 26 грудня 2022 року в частині призначення ОСОБА_7 покарання скасовано та ухвалено в цій частині новий вирок. Призначено ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.185, ч.1 ст.71 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі, строк якого ухвалено обчислювати з 26 грудня 2022 року, в іншій частині оскаржуваний вирок залишено без змін. Ухвалюючи таке рішення, апеляційний суд дійшов висновку, зокрема, про те, що суд першої інстанції: безпідставно вказав про зарахування засудженому в строк покарання строку відбутого покарання за попереднім вироком Дружківського міського суду Донецької області від 12 листопада 2021 року, оскільки таке можливе лише в ході призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, а не за сукупністю вироків, через це названа вказівка підлягала виключенню; неправильно визначив початок строку відбування ОСОБА_7 покарання з 24 січня 2022 року, так як ця дата не пов`язана з виконанням останнього вироку та починаючи з неї ОСОБА_7 був затриманий за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 12 листопада 2021 року, натомість обчислення строку покарання, призначеного за сукупністю вироків, повинно здійснюватися з дати ухвалення останнього (оскаржуваного) вироку, тобто з 26 грудня 2022 року (а.о.с.41-43).

05 вересня 2023 року Верховним Судом відмовлено ОСОБА_7 у задоволенні його клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження вироку Дніпровського апеляційного суду (а.о.с.50-52).

23 лютого 2024 року засуджений звернувся до Полтавського районного суду Полтавської області із заявою, в якій просив зарахувати йому в строк покарання строк його перебування під вартою в місцях позбавлення волі з 24 січня 2022 року до 26 грудня 2022 року (а.с.п.2-3).

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні названої вище заяви, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у ч.1 ст.72 КК України.

Статтею 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» передбачено, що попереднім ув`язненням є запобіжний захід, який у випадках, передбачених КПК України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Як убачається з аналізу матеріалів судового провадження та особової справи, в кримінальних провадженнях, у межах яких було ухвалено обвинувальні вироки Дружківського міського суду Донецької області від 12 листопада 2021 року, 26 грудня 2022 року та Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року (за результатами перегляду вироку місцевого суду від 26 грудня 2022 року), зокрема, в проміжок часу з 24 січня 2022 року до 26 грудня 2022 року, на який ОСОБА_7 посилається в поданих заяві та апеляційній скарзі, до засудженого заходи попереднього ув`язнення не застосовувались.

За останнім вироком суду (Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року), що набрав законної сили та на підставі якого засуджений відбуває покарання в місцях позбавлення волі, ОСОБА_7 призначено остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі із застосуванням положень ст.71 КК України шляхом приєднання до покарання за новим вироком (Дніпровського апеляційного суду від 13 квітня 2023 року) невідбутої частини покарання за попереднім вироком (Дружківського міського суду Донецької області від 12 листопада 2021 року), в ході чого апеляційним судом уже було враховано факт відбуття засудженим покарання за попереднім вироком з 24 січня 2022 року. Водночас строк покарання ОСОБА_7 ухвалено обчислювати з 26 грудня 2022 року (включно), а тому є відсутніми підстави для врахування цього дня повторно в порядку вирішення питання, пов`язаного з виконанням вироку.

Між тим, у період часу з 24 січня 2022 року до 25 грудня 2022 року засуджений відбував покарання у вигляді позбавлення волі за попереднім вироком суду (Дружківського міського суду Донецької області від 12 листопада 2021 року) після набрання ним законної сили та в процесі його виконання, що не є попереднім ув`язненням, оскільки не будь-який час перебування засудженого в слідчому ізоляторі чи іншому місці позбавлення відноситься до попереднього ув`язнення відповідно до ч.5 ст.72 КК України. Положення цієї норми кримінального закону не поширюються на строк знаходження засудженого в місці позбавлення волі після набрання вироком законної сили, у тому числі у зв`язку з відбуттям покарання за іншим вироком, адже після набрання вироком законної сили ув`язнення вже не є попереднім.

При цьому, за змістом ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Вказівка про зарахування у строк покарання засудженому частково відбутого ним покарання за попереднім вироком кримінальним законом не передбачена.

Навпаки, ч.1 ст.71 КК України унормовано, що суд спочатку повинен визначити саме невідбуту засудженим частину покарання за попереднім вироком, тобто частину покарання без урахування вже відбутого винним строку покарання, й потім визначену частину покарання приєднати повністю чи частково до покарання, призначеного за новим вироком, що й було здійснено Дніпровським апеляційним судом у ході ухвалення нового вироку щодо ОСОБА_7 .

За таких обставин, доводи засудженого про необхідність зарахування йому в строк покарання строку його попереднього ув`язнення з 24 січня 2022 року до 26 грудня 2022 року позбавлені підстав.

Окрім того, всупереч аргументам апеляційної скарги, призначене йому остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі із застосування приписів ст.71 КК України за своїм видом і розміром не виходить за встановлені КК України межі його призначення.

Разом з тим, питання справедливості та відповідності призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним про його особу належить до дискреційних повноважень суду при розгляді кримінального провадження за висунутим обвинуваченням по суті та є предметом розгляду під час вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку, в порядку ст.ст.537, 539 КПК України.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_7 .

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, в тому числі обставин упередженого розгляду місцевим судом заяву, про що йдеться апеляційній скарзі, не встановлено. Окрім того, відводів головуючому судді в ході провадження в першій судовій інстанції засуджений не заявляв.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 07 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4