Справа № 642/1174/24
Провадження № 1-кс/642/826/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2024 року слідчий суддя Ленінського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши внесене клопотання у кримінальному провадженні № 0001291 від 01.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Ленінського районого суду м. Харкова із клопотанням у кримінальному провадженні № 0001291 від 01.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, про накладення арешту на майно шляхом заборони його користування, розпорядження та відчуження, вилучене 01.03.2024 під час проведення огляду місця дорожньо - транспортної пригоди за адресою: ділянка автодороги Ізюм - Борова. Харківської області, а саме: на транспортний засіб марки «Hummer», (HMMWV), модель M1151A1.W1, рік випуску 2011 року, VIN НОМЕР_4, група експлуатації - бойова, тип - вантажний автофургон броньований, колір жовтий, який вилучено та поміщено на зберігання на майданчик у місці дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України: АДРЕСА_1 . Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу власником вказаного автомобіля є військова частина НОМЕР_1 Збройних Сил України. Вказаний транспортний засіб, просив до прийняття відповідного рішення у провадженні, зберігати на майданчику у місці дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України: АДРЕСА_1 (або іншому місці визначеному командуванням військової частини НОМЕР_1 , враховуючи обставини переміщення військової частини).

Матеріали клопотання свідчать про те, що слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, за процесуального керівництва Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001291 від 01.03.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України.

Як зазначено у клопотанні, під час здійснення досудового розслідування встановлено, що до Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) ТУ ДБР у м. Полтаві, надійшло повідомлення, що 01.03.2024, орієнтовно о 06:00, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3) Збройних Сил України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи за кермом військової транспортної машини марки «Hummer» в.н. « НОМЕР_3 », 2011 року випуску, на ділянці автодороги Ізюм - Борова Харківської області, порушив правила водіння, не впорався з керуванням та транспортний засіб з`їхав з автомобільної дороги в кювет, внаслідок чого пасажир вказаного військового транспортного засобу ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження: закрита черепено - мозкова травма. Забійна рана лівої тім`яної ділянки.

01.03.2024, слідчо - оперативною групою Ізюмського РУП ГУНП в Харківській області, проведено огляд місця дорожньо - транспортної пригоди за адресою: ділянка автодороги Ізюм - Борова. Харківської області. Так, в ході проведення огляду місця дорожньо - транспортної пригоди за вказаною адресою виявлено та вилучено вказаний транспортний засіб.

Прокурор вказує, що вилучений 01.03.2024 транспортний засіб відповідно до ст. 98 КПК України є речовими доказами так, які зберегли на собі сліди вчинення злочину та сліди деформації автомобіля в результаті ДТП, а також відомості щодо технічного стану транспортної машини. Вказані відомості можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вказаний транспортний засіб необхідний для проведення автотехнічних та транспортно - трасологічних досліджень.

У даному кримінальному жодній особі про підозру не повідомлялося.

В обгрунтування клопотання прокурор посилається на те, що вилучені в ході огляду місця події речі можуть зберігати на собі сліди злочину та бути використаними як доказ у кримінальному провадженні, з метою забезпечення збереження речових доказів та з метою забезпечення в подальшому проведення експертних досліджень для всебічного з`ясування обставин справи, вбачається необхідність та підстави для накладення арешту на вилучений в ході огляду місця події транспортний засіб з метою запобігання приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження зазначеного майна.

Під час судового засідання прокурор клопотання підтримав та просив задовольнити.

Слідчий суддя, вислухавши пояснення прокурора, розглянувши клопотання, дослідивши додані до клопотання документи матеріалів кримінального провадження вважає, що клопотання підлягає частковому задоволенню.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За змістом ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цього Кодексу, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу (ч. 1 ст. 173 КПК України).

Вказане у клопотанні майно було вилучено під час огляду місця події 01.03.2024 року. Стороною обвинувачення доведено, що транспортний засіб, має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Вилучені речі, підлягають арешту, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України прокурором доведено слідчому судді необхідність арешту майна у вказаній частині, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність правових підстав до арешту майна - яке вилучене 01.03.2024 в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, а саме на автомобіль марки «Hummer», (HMMWV), модель M1151A1.W1, рік випуску 2011 року, VIN НОМЕР_4,, вказаного в клопотанні сторони обвинувачення, враховує можливість використання його як доказу у даному кримінальному провадженні, наслідки арешту майна, розумність та співрозмірність обмеження завданням кримінального провадження, а тому клопотання про арешт майна в цій частині підлягає задоволенню.

Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

В силу ст. 41 Конституції України, ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, ніж на користь суспільства і на умовах, передбачених Законом або загальними принципами міжнародного права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно називається правом на власність.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

У справі Раймондо проти Італії (Raimondo v. Italy, рішення 24.01.1994), заявник скаржився на контроль за використанням власності в зв`язку з провадженням кримінального розслідування, не знайшовши у цьому випадку порушення ст.1 протоколу № 1, Суд відзначив порушення в тому, що уряд не вжив швидких заходів для того, щоб знову надати в повноправне користування власність після закінчення відповідних розслідувань (п.35).

Під заходами забезпечення кримінального провадження прийнято розуміти передбачені КПК заходи примусового характеру, які застосовуються за наявності підстав та в порядку, встановленому законом, з метою запобігання і подолання негативних обставин, що перешкоджають або можуть перешкоджати вирішенню завдань кримінального провадження, забезпеченню його дієвості.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, а також необхідність проведення експертних досліджень із вказаним автомобілем, який потрапив у ДТП, слідчий суддя приходить до висновку, що потреби досудового розслідування у даному кримінальному провадженні на теперішній час виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи осіб, як арешт вказаного вище транспортного засобу, з забороною відчуження, розпорядження, користування, на період проведення експертних досліджень.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Однак, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для володільця майна, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя вважає можливим після проведення всіх необхідних експертних досліджень у даному кримінальному провадженні, передати на відповідальне зберігання володільцю транспортний засіб на відповідальне зберігання з можливістю користування транспортним засобом, в тому числі враховуючи необхідність викоритсання вказаного транспорного засоду у бойових діях, адже вказаний транспортний засіб є бойовою машиною, які вкрай необхідний ЗСУ.

Керуючись ст. ст. 131-132, 171-173, 376 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання- задовольнити частково.

Накласти арешт на майно вилучене 01.03.2024 в ході огляду місця дорожньо-транспортної пригоди року, а саме на:

- транспортний засіб марки «Hummer», (HMMWV), модель M1151A1.W1, рік випуску 2011 року, VIN НОМЕР_4, група експлуатації - бойова, тип - вантажний автофургон броньований, колір жовтий, який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу належить військовій частині НОМЕР_1 Збройних Сил України, та який вилучено та поміщено на зберігання на майданчик у місці дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України: АДРЕСА_1 ,

шляхом тимчасового позбавлення права на його відчуження, розпорядження та користування ним, на період проведення експертних досліджень.

Визначити місцем зберігання вказаних речових доказів, майданчик у місці дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України: АДРЕСА_1 (або іншому місці визначеному командуванням військової частини НОМЕР_1 , враховуючи обставини переміщення військової частини)..

Після проведення необхідних експертних досліджень передати власнику на відповідальне зберігання з можливістю користування транспортним засобом.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1