ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 568/973/24

Провадження № 1-кп/568/90/24

"26" червня 2024 р. м.Радивилів

Радивилівський районний суд Рівненської області

суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

прокурор ОСОБА_3

обвинувачений ОСОБА_4

захисник ОСОБА_5

розглянувши обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000132 (від 04.06.2024 р.) по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та житель АДРЕСА_1 , не працюючий, неодружений, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не має, не депутат, раніше не судимий, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст.185 КК України

ВСТАНОВИВ:

04.06.2024 р. близько 16:30 год. ОСОБА_4 перебуваючи в автомобілі, який належить ОСОБА_6 на стоянці поблизу магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ( АДРЕСА_2 ), виявивши в автомобілі сумку ОСОБА_6 , у якій знаходилися грошові кошти в сумі 2000 грн., реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на особисте збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, скориставшись тимчасовою відсутністю власника майна, переконавшись, що його дії не будуть помічені іншими особами, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, умисно, таємно, в умовах воєнного стану, викрав із сумки грошові кошти в сумі 2000 грн., після чого покинув місце події. Своїми діями заподіяв ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються, як таємне викрадення чужого майна, вчиненого в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, 04.06.2024 р. близько 16:30 год. ОСОБА_4 перебуваючи в автомобілі, який належить ОСОБА_6 на стоянці поблизу магазину " ІНФОРМАЦІЯ_2 " ( АДРЕСА_2 ), виявивши в автомобілі сумку ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний намір, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу, умисно, таємно, викрав з сумки належну ОСОБА_6 банківську картку АТ "Універсал Банк" Monobank № НОМЕР_1 , після чого покинув місце події.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються, як викрадення офіційного документа, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України.

05.06.2024 р. близько 11:40 год., ОСОБА_4 використовуючи попередньо викрадену банківську картку АТ "Універсал Банк" Monobank № НОМЕР_1 , яка належить ОСОБА_6 , умосно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, діючи в умовах воєнного стану, шляхом використання терміналу, за адресою: АДРЕСА_3 , здійснив зняття з картки готівкові коштти в сумі 2500 грн., чим заподіяв ОСОБА_6 матеріалтну шкоду на вказану суму, після чого покинув місце події.

Дії ОСОБА_4 кваліфікуються, як таємне викрадення чужого майна, вчиненого повторно в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

19.06.2024 р. між прокурором у кримінальному провадженні, підозрюваним ОСОБА_4 за участю захисника ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно угоди, сторони домовилися про те, що обвинувачений беззастережно визнає свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.

Сторони погоджуються на призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі один рік, ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі, та звільнити від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України.

В угоді зазначено наслідки укладення та затвердження угоди, наслідки невиконання угоди.

В судовому засіданні прокурор, вважаючи, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК України та КК України, просив дану угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування покарання.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що повністю розуміє права, надані йому законом, наслідки укладення та затвердження угоди, характер обвинувачення. Визнав себе винни у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ст. 357, ч.4 ст. 185 КК України в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання.

Захисник обвинуваченого просив затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання.

Враховуючи викладене, заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов висновку про доцільність затвердження угоди про визнання винуватості, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Судом встановлено, що угода про визнання винуватості, за своїм змістом та порядком укладення відповідає вимогам ст.ст. 468-470, 472 КПК України, правовій кваліфікації кримінального правопорушення щодо узгодженого покарання.

Шляхом вивчення документів кримінального провадження, опитування сторін, суд переконався, що укладення угоди є добровільним, тобто згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом встановлено, що умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, наявні фактичні підстави для визнання винуватості обвинуваченим.

Окрім цього, обвинуваченому роз`яснено частини 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, положення яких йому зрозумілі, ним усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 пункту 1 частини 4 статті 474 КПК України, також усвідомлено, що наслідком укладення та затвердження угоди є обмеження його права на оскарження вироку, згідно з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу. Наслідки невиконання угоди обвинуваченому зрозумілі.

Суд вважає, що дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 185 КК України.

Перевіряючи покарання, яке узгоджене сторонами угоди на відповідність вимогам КК України, суд враховує ступінь тяжкості та ступінь суспільної небезпечності вчинених правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України за ч. 4 ст. 185 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за ч. 1 ст. 357 КК України, як кримінальний проступок.

Судом досліджено дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання обвинуваченого.

У відповідності до ст. 66 КК України в якості обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

У відповідності до ст. 67 КК України обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого - відсутні.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним призначити ОСОБА_4 узгоджене в угоді покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк один рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Крім того, беручи до уваги критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого кримінального правопорушення, активне сприяння у розкритті злочину, щире каяття, відсутність обставин, що обтяжують покарання, враховуючи, що шкода потерпілому відшкодована, суд приходить до висновку про те, що перевиховання та виправлення винного можливо без ізоляції від суспільства, а тому необхідно призначити йому покарання із застосуванням ст. 75 КК України.

А відтак, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням та встановити іспитовий строк тривалістю один рік, який є достатнім для того, щоб винний в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про доцільність затвердження угоди про визнання винуватості.

Питання щодо речових доказів у справі належить вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 370, 371, 373, 374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 19.06.2024 року, укладену між прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 за участю захисника обвинуваченого ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000132 (від 04.06.2024 р.) по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст.185 КК України.

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України та призначити йому узгоджене в угоді покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк п`ять років;

- за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі на строк один рік.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання з іспитовим строком один рік.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази, а саме: банківську картку АТ "Універсал Банк" Monobank № НОМЕР_1 - залишити власнику; оптичний диск із відеозаписом з камер відеоспостереження магазину "Foodmarket" за 04.06.2024 р. - залишити в матеріалах кримінального провадження.

На вирок суду може бути подана апеляцiйна скарга до Рiвненського апеляцiйного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копію даного вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1