ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 629/5206/21 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/819/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

засудженого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 січня 2024 року, -

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 січня 2024 року відмовлено у задоволенні подання адміністрації ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43)» про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_7 ..

Не погодившись з ухвалою суду засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08.01.2024 скасувати та застосувати до нього умовно-дострокове звільнення відповідно до статті 81 КК України.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги засуджений посилається на те, що він відбув більше ніж 2/3 строку покарання, повністю визнав провину у вчиненому злочині, за місцем відбування покарання має позитивну характеристику, дотримується норм, які визначають порядок, умови відбування покарання та розпорядок дня установи, сумлінно ставиться до праці, залучається до суспільно-корисної праці та проведення виховних заходів установи, має два заохочення, стягнення відсутні.

Апелянт вказує на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення не заслухав думку прокурора та представника колонії, що є порушенням положень статті 370 КПК України, належним чином не вмотивував прийняте рішення, а послався лише на зміст подання адміністрації установи та безліч нормативних актів.

Засуджений вказує, що суд першої інстанції в своєму рішенні послався на пункт 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 26.04.2002 № 2, відповідно до якого умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого, при цьому не приділив належної уваги пунктам 17,18 та ретельно не з`ясував ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправної установи, а також його наміри щодо залучення до суспільно-корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Засуджений вважає, що в оскаржуваній ухвалі не міститься жодних аргументованих причин відмови в застосуванні до нього умовно-дострокового звільнення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення засудженого, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга засудженого задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог статті 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Згідно роз`яснень, які містяться в пункті 1 постанови Пленуму Верховного суду України №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої статті 50 КК України.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Застосування до засудженого умовно - дострокового звільнення передбачено дискреційною нормою Кримінального Кодексу України, тобто, не є обов`язком суду, а є правом, яке полягає у попередньому вивченні всіх даних про особу для прийняття правильного, законного рішення, з урахуванням власного внутрішнього переконання.

При вирішенні питання щодо можливості застосування до особи статті 81 КК України слід враховувати також тяжкість призначеного покарання, за що особа була засуджена та чи довела з урахуванням цих обставин своє виправлення.

У відповідності до положень пункту 17 вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України, суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці.

Відмовляючи в задоволенні подання адміністрації ДУ «Харківська виправна колонія (№43)» про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_7 , суд першої інстанції обґрунтував прийняте рішення тим, що матеріали справи не містять будь-яких об`єктивних даних про те, яким чином засуджений своєю активною діяльністю та системою вчинків довів своє виправлення. Наявність двох заохочень хоча і вказують на позитивні зміни у поведінці засудженого ОСОБА_7 , однак є недостатніми для висновку про його остаточне виправлення та не можуть слугувати доказом того, що засуджений став на шлях виправлення та заслуговує на застосування щодо нього умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, подання вважав передчасним.

З таким висновком суду погоджується й суд апеляційної інстанції, оскільки суд першої інстанції об`єктивно дійшов обґрунтованого висновку щодо відсутності всіх передбачених умов, передбачених положеннями статті 81 КК України для умовно-дострокового звільнення та недоцільності і передчасності звільнення засудженого від відбування покарання, на період звернення з відповідним поданням.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_7 засуджений вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29.11.2021 ОСОБА_7 за частиною 2 статті 297 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за частиною 2 статті 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за частиною 2 статті 298 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 6 місяців. Відповідно до частини 1 статті 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_7 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі статті 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного ОСОБА_7 за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24.07.2019 та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці.

На підставі ухвали Полтавського апеляційного суду від 05.12.2022 вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 29.11.2021 в частині засудження ОСОБА_7 за частиною 3 статті 297 КК України скасовано, а кримінальне провадження в цій частині закрито на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України, вирішено вважати ОСОБА_7 засудженим за частиною 2 статті 185, частиною 2 статті 289, частиною 1 статті 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців. На підставі статті 71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання призначено за вироком Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 24.07.2019 та остаточно призначено покарання у виді 2 років 8 місяців позбавлення волі.

Початок строку покарання відраховано з 29.11.2021, кінець строку відбування покарання 29.07.2024.

Засуджений ОСОБА_7 з 01.12.2021 перебував в ДУ «Харківській слідчий ізолятор». З 12.01.2023 відбуває строк покарання у ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43)», під час тримання в установі характеризується позитивно, підтримує рівні взаємовідносини з іншими засудженими, адекватно реагує на критику на свою адресу, дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом, утримує в чистоті і порядку своє спальне місце та приліжкову тумбочку, завжди має охайний зовнішній вигляд, дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійснює за ними належний догляд, в установі працевлаштований в їдальні установи, до праці ставиться сумліно.

З характеристики на засудженого ОСОБА_7 , затвердженої начальником ДУ «Харківська виправна колонія (№43)» Д. Фендріковим вбачається, що засуджений ОСОБА_7 раніше неодноразово був судимим за вчинення, в тому числі умисних корисливих злочинів проти власності та злочинів у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, до призначеного йому раніше покарання застосовувались положення статті 75 КК України, неодноразово відбував покарання в місцях позбавлення волі, та 03.02.2021 був умовно - достроко звільнений на невідбутий строк 10 місяців 20 днів.

Має три заохочення, а саме: від 30.06.2023 подяка, заохочений рішенням дисциплінарної комісії за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених Кримінально виконавчим кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці; 25.09.2023 - подяка, заохочений рішенням дисциплінарної комісії за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених Кримінально виконавчим кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці; 25.03.2024 - подяка, заохочений рішенням дисциплінарної комісії за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених Кримінально виконавчим кодексом та правилами внутрішнього розпорядку колонії, дотримання правил трудового розпорядку та вимог безпеки праці. Дисциплінарних стягнень не має.

Суд апеляційної інстанції приймає до уваги наявність заохочень, позитивну характеристику засудженого, його працевлаштування в установі, його сумлінне ставлення до праці, однак наведені обставини є недостатніми для висновку, що на час розгляду судом першої інстанції подання установи засуджений ОСОБА_7 довів своє виправлення, з огляду на те, що до нього раніше вже було застосовано умовно-дострокове звільнення та він 03.02.2021 був звільнений з місць позбавлення волі. Проте, вже 17.06.2021 знову вчинив корисливий злочин. Наведені обставини характеризують засудженого як особу схильну до вчинення корисливих злочинів, а з урахуванням того, що згідно оцінки адміністрації установи виконання покарань, ризик вчинення засудженим повторного кримінального правопорушення є середнім, не виключена можливість вчинення ним нового кримінального правопорушення.

На переконання колегії суддів, доказів того, що поведінка засудженого ОСОБА_7 зазнала суттєвих змін, суду не надано. Слід зауважити, що дотримання порядку та умов відбування покарання, правил поведінки засудженого під час відбування покарання, відповідно до статті 9 КВК України є обов`язком засудженого, а залучення до робіт в установі не є безумовною підставою для застосування статті 81 КК України.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з рішенням суду щодо відмови у задоволенні подання адміністрації ДУ «Харківська виправна колонія (№ 43)», внаслідок неефективності такого заходу щодо попередження вчинення засудженим ОСОБА_7 злочинів, та відсутності беззаперечних і переконливих підстав, відповідно до яких можна зробити висновок про виправлення засудженого та досягнення цілей покарання в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком суду.

Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 безпідставними та такими, що не гуртуються на вимогах закону, оскільки суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції та відсутність правових підстав для зміни чи скасування ухвали Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 08 січня 2024 року, за доводами апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 ..

У зв`язку із викладеним, апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 належить залишити без задоволення, а ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 08 січня 2024 року залишити без змін.

Керуючись статтями 405, 407 КПК України, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 08 січня 2024 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: