ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3066/17 Номер провадження 11-кп/814/550/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
Категорія: частина 2 статті 307, частина 2 статті 309 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з секретарем ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурорів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинуваченої ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_10 на вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2018 року відносно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Ясне Новгород-Сіверського району Чернігівської області, громадянки України, українки, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , офіційно не працюючої, не одруженої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

- 15 червня 2010 року Київським районним судом м. Полтави за статтею 166, частиною 2 статті 149, статтею 69, частиною 2 статті 309, частиною 1 статті 70 КК України до 2 років 4 місяців позбавлення волі;

- 09 листопада 2012 року Октябрським районним судом м. Полтави за частиною 2 статті 307, статтею 69 КК України до 3 років позбавлення волі. Звільнена 04 серпня 2015 року по відбуттю покарання,

обвинуваченої за частиною 2 статті 307, частиною 2 статті 309 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини

Вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2018 року ОСОБА_8 визнано винуватою та призначено покарання:

-за частиною 2 статті 307 КК України, у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією 1/2 частини належного особистого майна;

-за частиною 2 статті 309 КК України, у виді позбавлення волі строком на 2 роки.

На підставі частини 1 статті 70 КК України, ОСОБА_8 шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням, остаточно призначено покарання - 6 років позбавлення волі з конфіскацією 1/2 частини належного особистого майна.

В строк відбування покарання ОСОБА_8 зараховано строк її перебування під вартою: з 27 березня 2017 року по 20 червня 2017 року - день за два відповідно вимогам частини 5 статті 72 КК України та з 21 червня 2017 року по 13 липня 2017 року - відповідно вимогам частини 5 статті 72 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави понесені витрати на залучення експертів для проведення судово-хімічних експертиз у розмірі 3829,26 грн та експертиз спеціальних хімічних речовин у розмірі 1760,80 грн, а всього 5590,06 грн.

Долю речових доказів вирішено в порядку статті 100 КПК України.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 у невстановлений органом досудового розслідування період часу, перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою подальшого збуту, за допомогою заздалегідь придбаних хімічних складників незаконно виготовила психотропну речовину - метамфетамін, яку, помістивши до полімерних медичних шприців, зберігала деякий час при собі та за вказаною адресою.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_8 20 березня 2017 року близько 18:05 год, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , повторно, умисно, з корисливих мотивів незаконно збула громадянину, під вигаданими анкетними даними, залегендованій особі « ОСОБА_11 » полімерний медичний шприц, об`ємом 2 мл, заповнений до позначки 2 мл прозорою рідиною жовтуватого кольору, масою 2 г, яка, згідно з висновком судово-хімічної експертизи № 923 від 22 березня 2017 року, містить метамфетамін, масою 0,00094 г, що відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено, за 300,00 грн.

Продовжуючи свою протиправну діяльність, ОСОБА_8 27 березня 2017 року близько 14:28 год, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, повторно, з корисливих мотивів незаконно збула громадянину під вигаданими анкетними даними, залегендованій особі « ОСОБА_11 » медичний шприц об`ємом 2 мл, заповнений до позначки 2 мл, рідиною жовтого кольору, масою 2 г, що згідно з висновком судово-хімічної експертизи № 1037 від 04 квітня 2017 року містить метамфетамін масою 0,005 г, що відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено, за 300,00 грн.

Також встановлено, що органом досудового розслідування 27 березня 2017 року у період часу з 15:00 год до 15:20 год, в ході проведення санкціонованого обшуку особистих речей ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , з кишені її куртки було вилучено медичний шприц об`ємом 5 мл, заповнений рідиною світло-коричневого кольору, масою 1,003 г, та медичний шприц об`ємом 2 мл, заповнений рідиною світло-коричневого кольору, масою 0,991 г, що згідно з висновком судово-хімічної експертизи № 1035 від 05 квітня 2017 року містять у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - 1 метамфетамін, масою 0,00040 г та 0,00029 г відповідно, які ОСОБА_8 незаконно, повторно зберігала при собі з метою збуту.

Крім цього, 27 березня 2017 року органом досудового розслідування у період часу з 15:45 год до 16:30 год, в ході проведення санкціонованого обшуку місця мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , було вилучено медичний шприц об`ємом 20 мл, заповнений рідиною жовтого кольору, масою 6,931 г, та медичний шприц об`ємом 10 мл, заповнений рідиною жовтого кольору, масою 0,742 г, що згідно з висновком судово-хімічної експертизи № 1036 від 06 квітня 2017 року, містять у своєму складі психотропну речовину, обіг якої обмежено - метамфетамін масою сухого залишку 0,0117 г та 0,0006 г відповідно, які ОСОБА_8 незаконно, повторно зберігала за вказаною адресою з метою збуту.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, ОСОБА_8 в невстановлений органом досудового розслідування проміжок часу та за невстановлених обставин незаконно повторно придбала особливо небезпечний наркотичний засіб - канабіс, який зберігала за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , у полімерному пакеті з пазовою застібкою для власного вживання без мети збуту.

Також у невстановлений період часу, ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_2 , умисно, повторно, незаконно виготовила особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, який, помістивши до полімерних медичних шприців, незаконно зберігала за місцем свого мешкання для власного вживання без мети збуту.

Так, 27 березня 2017 року у період часу з 15:45 год по 16:30 год в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_8 , що за адресою: АДРЕСА_2 , було вилучено медичний шприц, об`ємом 5 мл, заповнений рідиною коричневого кольору, яка, згідно з висновком судово-хімічної експертизи № 1036 від 06 квітня 2017 року, містить особливо небезпечний наркотичний засіб - опій ацетильований, масою 0,0598 г, та полімерний пакет з пазовою застібкою, заповнений речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка згідно з висновком судово-хімічної експертизи №1038 від 20 квітня 2017 року, що є особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом, масою (в перерахунку на суху речовину) 25,159 г.

Вказані наркотичні засоби ОСОБА_8 незаконно, повторно зберігала для власного вживання без мети збуту.

Визнаючи обвинувачення ОСОБА_8 за частиною 2 статті 307 та частиною 2 статті 309 КК України доведеним, суд першої інстанції судове рішення обґрунтував показаннями обвинуваченої, свідків та сукупністю інших даних, які містяться у письмових, речових доказах та висновках експертів.

Вимоги апеляційних скарг й узагальнені доводи осіб, які їх подали

З вироком Полтавського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2018 року не погодилися обвинувачена ОСОБА_8 та прокурор, оскарживши вище вказаний вирок в апеляційному порядку подавши до суду апеляційні скарги.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої з доповненнями

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить вирок скасувати та постановити новий, яким провадження за її обвинуваченням закрити на підставі пункту 3 частини 1 статті 284 КПК України щодо висунутого обвинувачення за частиною 2 статті 307 КК України, а за частиною 2 статті 309 КК України призначити покарання із застосуванням статті 75 КК України.

Обвинувачена вважає, що засудження її за частиною 2 статті 307 КК України є незаконним, а висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду. Зібрані у справі докази є суперечливими і суд у вироку не вказав, чому взяв до уваги одні докази і відхилив інші.

Доводи апеляційної скарги прокурора зі змінами

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду стосовно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання особі та ступеню тяжкості вчиненого злочину через його м`якість. Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за частиною 2 статті 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 8 років, з конфіскацією належного їй майна; за частиною 2 статті 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі частини 1 статті 71 КК України, за сукупністю злочинів, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років з конфіскацією майна, яке є власністю засудженої.

Не оскаржуючи доведеність вини та кваліфікацію дій засудженої, вважає, що суд не в повній мірі врахував обставини, передбачені статтею 65 КК України, внаслідок чого призначене покарання є недостатнім для виправлення засудженої.

Так, ОСОБА_8 вчинила 6 злочинів пов`язаних з незаконним обігом психотропних речовин та наркотичних засобів, чотири з яких тяжкі і два - середньої тяжкості. Обвинувачена має дві не знятих та не погашених у встановленому порядку судимості і протягом приблизно через 1,5 роки після звільнення з місць позбавлення волі знову вчинила злочин.

Зазначає, що судом не враховано те, що злочини вчинено ОСОБА_8 на ґрунті наркоманії, що підтверджується показаннями обвинуваченої та не враховано рецидив злочину.

В подальшому прокурором в порядку частити 3 статті 403 КПК України було подано зміни до апеляційної скарги, з їх уточненнями прокурор просив вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2018 року в частині засудження ОСОБА_8 за частиною 2 статті 309 КК України змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 по епізоду незаконного придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без мети збуту від 27 березня 2017 року з частини 2 статті 309 КК України на частину 1 статті 309 КК України, засудити за вказаною статтею до покарання у виді пробаційного нагляду на строк 1 рік. Звільнити ОСОБА_8 від призначеного за частиною 1 статті 309 КК України покарання на підставі абзацу 3 частини 1 статті 49, частини 5 статті 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Виключити з вироку посилання на застосування положень частини 1 статті 70 КК України та рішення про призначення ОСОБА_8 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 307 КК України та частини 2 статті 309 КК України. Вважати ОСОБА_8 засудженою до покарання, призначеного судом за частиною 2 статті 307 КК України, у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією 1/2 частини належного особистого майна. В іншій частині вирок залишити без змін.

Прокурор мотивував подачу змін до апеляційної скарги тим, що Закон України від 22 листопада 2018 року № 2617-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» який вступив в дію 01 липня 2020 року та відповідно до якого внесено зміни до диспозиції частини 2 статті 309 КК України, зокрема й виключено кваліфікуючу ознаку «повторність».

У подальшому, 28 березня 2024 року набрав чинності Закон України № 3342-ІХ «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів щодо удосконалення видів кримінальних покарань в умовах воєнного стану».

Щодо явки та позиції учасників провадження в суді апеляційної інстанції

В судовому засіданні в режимі відеоконференції обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник апеляційну скаргу обвинуваченої підтримали та просили її задовольнити з наведених у ній підстав.

Прокурор просила апеляційну скаргу прокурора, що приймав участь у провадженні в суді першої інстанції з подальшими змінами, задовольнити, а в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченої відмовити.

Крім того, обвинувачена не заперечувала проти закриття кримінального провадження та просила звільнити її від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України за частиною 1 статті 309 КК України.

Мотиви суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, захисника ОСОБА_9 та обвинувачену ОСОБА_8 на підтримку апеляційної скарги обвинуваченої, прокурора на підтримку апеляційної скарги державного обвинувача, перевіривши вирок суду та матеріали кримінального провадження в межах поданих апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що постановою Верховного Суду від 23 вересня 2022 року касаційну скаргу обвинуваченої задоволено, а саме ухвалу Полтавського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року щодо ОСОБА_8 в даному кримінальному провадженні скасовано та призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Повертаючи кримінальне провадження на новий апеляційний розгляд, суд касаційної інстанції зазначив, що при повторному апеляційному перегляді необхідно перевірити, у тому числі, і доводи апеляційної скарги обвинуваченої в частині провокації злочину та з`ясувати, чи вживалися стороною обвинувачення в ході досудового розслідування заходи для своєчасного забезпечення ознайомлення сторони захисту з постановами прокурора про контроль за вчиненням злочинів.

Щодо кримінального правопорушення, передбаченого статтею 309 КК України

Висунуте кримінальне обвинувачення ОСОБА_8 за статтею 309 КК України учасниками провадження не оспорюється, тому в цій частині вирок суду про доведеність вини за вище вказаною статтею не переглядається.

Щодо правових підстав перекваліфікації дій обвинуваченої

Відповідно до положень частини 3 статті 337 КПК України, суд, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Згідно статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до вимог частин 1, 3 статті 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Як вже зазначалося, 01 липня 2020 року набрав чинності Закон України №2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень», а саме внесено зміни до диспозиції частини 2 статті 309 КК України, зокрема, кримінальним правопорушенням визнається незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів без мети збуту, вчинені за попередньою змовою групою осіб чи протягом року після засудження за цією статтею або якщо предметом таких дій були наркотичні засоби, психотропні речовини або їх аналоги у великих розмірах.

Внесені законодавцем зміни до закону про кримінальну відповідальність, призвели до пом`якшення кримінальної відповідальності, яка має зворотну дію у часі, оскільки з диспозиції частини 2 статті 309 КК України виключено такі кваліфікуючі ознаки, як «вчинення злочину повторно», чи «особою, яка раніше вчинила один із злочинів, передбачених статтями 307, 308, 310, 317 КК України».

Як вбачається з оскаржуваного вироку, кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 309 КК України, за яким обвинувачується ОСОБА_8 було триваючим та припинено 27 березня 2017 року,тобто до набрання чинності 01 липня 2020 року Закону України №2617-VІІІ від 22 листопада 2018 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень».

Отже, дії обвинуваченої за встановленими судом обставинами не містять в собі ознак передбачених частиною 2 статті 309 КК України в новій її редакції, яка діє з 01 липня 2020 року, а тому внесені зміни до частини 2 статті 309 КК України призвели до пом`якшення кримінальної відповідальності, яка має зворотню дію в часі.

Тобто, за наведених обставин, дії обвинуваченої ОСОБА_8 слід перекваліфікувати з частини 2 статті 309 КК України на частину 1 статті 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту та, відповідно, змінити в частині призначеного покарання.

Щодо підстав для звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 309 КК України

З матеріалів провадження вбачається, ОСОБА_8 вчинила злочин, передбачений частиною 1 статті 309 КК України, 27 березня 2017 року.

Відповідно до статті 12 КК України даний злочин відноситься до категорії кримінального проступку.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі і до дня набрання вироком законної сили минули три роки.

Так, станом на момент апеляційного перегляду вироку, строк притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності, визначений статтею 49 КК України сплинув.

При цьому, відомості про ухилення обвинуваченої від органів досудового розслідування або суду, а також про вчинення нею нового злочину матеріали провадження не містять.

Обвинуваченій ОСОБА_8 , відповідно до вимог статті 285 КПК України, роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 309 КК України, і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, обвинувачена не заперечувала проти закриття кримінального провадження та просила звільнити її від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 КК України.

Отже, встановлення вищевикладених обставин є правовою підставою для прийняття рішення судом про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 309 КК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно статті 417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

З огляду на вище наведене, дії обвинуваченої ОСОБА_8 слід перекваліфікувати з частини 2 статті 309 КК України на частину 1 статті 309 КК України, а також звільнити останню від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 309 КК України у зв`язку із закінченням строків давності на підставі статті 49 КК України, а тому вирок суду в цій частині підлягає скасуванню із закриттям кримінального провадження на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України.

Щодо кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України

Щодо доведеності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 307 КК України

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що вина ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих їй злочинів підтверджується наступними доказами у їх сукупності.

Щодо першого епізоду:

протоколом огляду покупця від 20 березня 2017 року (т.1 а.с. 110, 112); протоколом добровільної видачі від 20 березня 2017 року працівникам поліції медичного шприца об`ємом 2 мл, заповненого рідиною прозорого кольору до позначки 2 мл (т.1 а.с. 111); протоколом про результати: контролю за вчиненням злочину від 21 березня 2017 року №1.02/396т, у якому відображено хід проведення відносно ОСОБА_8 вказаної негласної слідчої дії та зафіксовано факт збуту останньою 20 березня 2017 року ОСОБА_11 медичного шприцу з психотропною речовиною (т.1 а.с. 113); висновком експерта №923 від 22 березня 2017 року, згідно якого надана на експертизу прозора рідина жовтого кольору в полімерному шприці, добровільно виданому 20 березня 2017 року ОСОБА_11 , містить метамфетамін, який відноситься до психотропних речовин, обіг яких обмежено. Маса метамфетаміну в рідині, масою 2,000 г, становить 0,00094 г (т.1 а.с. 116-118).

Щодо другого епізоду:

протоколом огляду і помітки грошових коштів від 27 березня 2017 року з додатком у вигляді ксерокопій грошових купюр; протоколом огляду покупця ОСОБА_11 від 27 березня 2017 року, якому було видано для проведення оперативної закупівлі гроші в сумі 300 грн, купюрами номіналом 200 грн (ЕЄ 2285489), 50 грн (ПЖ 0241443), 20 грн (СА 2812604, СЗ 9117254), 10 грн (М3 2599219); протоколом добровільної видачі від 27 березня 2017 року, відповідно до якого ОСОБА_11 , у присутності понятих, добровільно видав працівникам поліції медичний шприц об`ємом 2 мл, заповнений рідиною прозорого кольору до позначки 2 мл. Як пояснив ОСОБА_11 , даний медичний шприц містить психотропну речовину - метамфетамін та був придбаний ним 27 березня 2017 року, близько 14:28 год по АДРЕСА_2 , у ОСОБА_8 за надані працівниками поліції грошові кошти в сумі 300 грн; протоколом обшуку від 27 березня 2017 року з додатком у вигляді фототаблиці, згідно якого цієї ж дати, в період часу з 15:00 год по 15:20 год за адресою: АДРЕСА_4 , проведено санкціонований обшук особистих, речей: ОСОБА_8 , в ході якого виявлено та вилучено з кишені її куртки медичний шприц обємом 5 мл, заповнений рідиною світло-коричневого кольору, та медичний шприц, обємом 2 мл, заповнений рідиною світло-коричневого кольору, мобільний телефон марки «Nokia», ІМЕІ: НОМЕР_1 , мобільний телефон марки «Samsung», чорного кольору, грошові кошти в сумі 300 грн купюрами номіналом 200 грн (ЕЄ 2285489), 50 грн (ПЖ 0241443), 20 грн (СА 2812604, СЗ 9117254), 10 грн (М3 2599219), які, при освітленні ультрафіолетовою фарбою, видавали світіння жовто-зеленого кольору з надписом «збут» (т. 1 а.с. 128-137).

Крім цього, з лівої кишені куртки ОСОБА_8 вилучено частину підкладки, яка при освітленні її ультрафіолетовою фарбою також видавала світіння. Протокол підписано понятими та слідчим, ОСОБА_8 від підпису відмовилася; протоколом освідування особи від 27 березня 2017 року, згідно якого, цієї ж дати, на підставі постанови прокурора Полтавської місцевої прокуратури від 27 березня 2017 року, проведено освідування ОСОБА_8 під час якого при освітленні рук останньої ультрафіолетовою лампою виявлено світіння спеціальної хімічної речовини. За наслідками освідування, з рук ОСОБА_8 зроблено змиви з допомого марлевого бинта. Протокол підписано понятими та слідчим, ОСОБА_8 від підпису відмовилася; протоколом обшуку від 27 березня 2017 року з додатком у вигляді фототаблиці, згідно якого цієї ж дати, в період часу з 15:45 год по 16:30 год за адресою: АДРЕСА_2 , проведено санкціонований обшук особистих речей ОСОБА_8 , в ході якого виявлено та вилучено медичний шприц об`ємом 20 мл, заповнений рідиною жовтого кольору, медичний шприц об`ємом 10 мл, заповнений рідиною жовтого кольору, медичний шприц об`ємом 10 мл, заповнений рідиною жовтого кольору, медичний шприц об`ємом 5 мл, заповнений рідиною коричневого кольору, полімерний пакет з пазовою застібкою, заповнений речовиною рослинного походження зеленого кольору, частини паперу з речовиною, дві скляні невеликі баночки з речовиною темного кольору, грошові кошти в сумі 43 грн, мобільний телефон марки «Keneksi»,ІМЕІ НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , ноутбук марки «DELL», чорного кольору, модель РР 29L, sНОМЕР_4 , та зарядний пристрій до нього. Протокол підписано понятими та слідчим, ОСОБА_8 від підпису відмовилася (т. 1 а.с. 141-148).

Щодо провокації вчинення злочину

При здійсненні апеляційного перегляду провадження в цій частині, колегія суддів поряд з національним законодавством також керується Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» № 3477 від 23 лютого 2006 року, статтями 2, 17 якого передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як обов`язкове джерело права. Основним джерелом правозастосовної діяльності ЄСПЛ є Конвенція «Про захист прав людини та основоположних свобод», якою на міжнародному рівні закріплені головні принципи права на справедливий публічний розгляд справи незалежним та безстороннім судом, права на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Таким чином, норми Конституції України, національного законодавства, в тому числі і кримінально процесуального законодавства мають узгоджуватися з нормами Конвенції та рішеннями ЄСПЛ.

В рішенні ЄСПЛ від 5 лютого 2008 року у справі «Раманаускас проти Литви», суд висловив правову позицію про те, що Конвенцією не заборонено використовувати на стадії попереднього розслідування такі джерела, як анонімні інформатори, відомості надані особами, що причетні до злочинної діяльності та перебувають під контролем правоохоронців, якщо це виправдано характером злочину. Однак використання надалі таких джерел інформації судом для обґрунтування обвинувального вироку буде правомірним тільки в тому разі, коли є належні й достатні гарантії недопущення зловживань, зокрема коли встановлена чітка та прозора процедура надання дозволу на застосування таких оперативно-розшукових заходів, їх здійснення та контролю за цими діями (аналогічні правові позиції викладені в рішеннях від 26 жовтня 2006 року у справі «Худобін проти Росії», № 59696/00, пункт 135; рішення від 6 вересня 1978 року у справі «Клаас та інші проти Німеччини», № 15473/89, пункти 52-56). Суд, розбираючи таку правову проблему, неодноразово зазначав, що діяльність негласних агентів можлива за наявності чітких обмежень та гарантій від зловживань. Використання доказів, отриманих унаслідок підбурювання з боку поліції, не можна виправдати суспільним інтересом, оскільки в такому випадку обвинувачений із самого початку може бути позбавлений права на справедливий судовий розгляд справи (див. зазначені рішення у справі «Тейксейра де Кастро проти Португалії», пункти 35, 36; «Худобін проти Росії», пункт 128; рішення від 15 грудня 2005 року у справі «Ванян проти Росії», № 53203/99, пункти 46, 47). Судом у рішеннях визначено, що підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли відповідні працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений, провокація злочину має місце, коли дії правоохоронців, чи осіб які перебувають під їх контролем, виходять за межі функцій негласних агентів і стосуються випадків, коли без їх втручання не було підстав вважати, що злочин дійсно було б вчинено особою.

В рішеннях від 2 грудня 2015 року у справі «Таранекс проти Латвії» та від 30 жовтня 2014 року у справі «Носко і Нефедов проти Росії» Європейський суд також відзначав, що негласні операції повинні проводитися пасивним шляхом за відсутності тиску на заявника для вчинення ним злочину за рахунок таких засобів, як прийняття на себе ініціативи в контактах із заявником, наполегливе спонукання, звернення до почуття жалю заявника. Нарешті, Європейський суд зазначив що, якщо обвинувачені висувають аргумент про підбурювання, внутрішньодержавні суди зобов`язані розглянути його в рамках змагальної, ретельної, всебічної і переконливої процедури, при цьому на сторону обвинувачення покладається тягар доведення відсутності підбурювання. Межі судової перевірки повинні включати мотиви прийняття рішення про негласний захід, про ступінь участі правоохоронного органу в скоєнні злочину, а також про характер будь-якого підбурювання або тиску, якого зазнав заявник.

Перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що встановлені судом першої інстанції обставини свідчать про те, що органи досудового розслідування діяли у пасивний спосіб і не підбурювали ОСОБА_8 до вчинення злочину.

Так, підбурювання мало б місце тоді, коли таємний агент перед тим, як було прийнято рішення про закупку і продаж наркотиків, неодноразово б заохочував обвинувачену до вчинення злочину або сприяв утвердженню у прийнятті такого початкового рішення обвинуваченою. Втім, докази ясно показують, що така пропозиція була лише загальним абстрактним виразом готовності таємного агента заплатити певну суму грошей за поставлені наркотики, після чого ОСОБА_8 добровільно продовжувала спілкуватися з ним, щоб отримати особисту користь від абстрактної готовності «покупця» купувати наркотики. Звернення таємного агента у цьому випадку не було обов`язковою умовою для злочинної діяльності обвинуваченої, тобто дії, якої в іншому випадку вона би не вчинила.

З огляду на встановлені обставини вчинення кримінальних правопорушень та зібрані докази, колегія апеляційного суду приходить до висновку, що особа, щодо якої здійснювалися заходи забезпечення безпеки, залегендована особа - ОСОБА_11 , діяв під контролем співробітників поліції з метою викриття фактів збуту наркотичних засобів обвинуваченою ОСОБА_8 , але це не впливало на можливість останньої відмовитись від продажу психотропних речовин. Обвинувачена була вільною у виборі своїх дій. Закупний не допомагав обвинуваченій вчиняти злочини, не впливав на її дії ні шляхом умовлянь, ні шляхом завищення вартості заборонених речовин, при цьому жодних заходів примусу до обвинуваченої не вчинялося, обвинувачена не була поставлена у такі несприятливі умови, які би спонукали її до вчинення кримінальних правопорушень.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17 та в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 17 березня 2021 року у справі №761/10306/15 приписи частини 4 статті 95 КПК України про те, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або які було отримано в порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, мають застосовуватися лише до відомостей, що відповідають ознакам показань, як самостійного процесуального джерела доказів, згідно статті 95 КПК України.

Судом першої інстанції 21 липня 2017 року було допитано свідка ОСОБА_11 , який на питання прокурора та сторони захисту повідомив обставини вчинених ОСОБА_8 злочинів.

Так, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що сторони не були обмежені в можливості поставити свідку питання, та перевірити шляхом допиту останнього обставини на які вони посилаються, як на підстави свої вимог та заперечень інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, у тому числі і з приводу провокації злочину, що і було зроблено. Відповідно доводи обвинуваченої в апеляційній скарзі з приводу провокації злочину суд апеляційної інстанції вважає неспроможними і такими, що не ґрунтуються на зібраних доказах.

Сама обвинувачена ОСОБА_8 у суді першої інстанції зізналася, що двічі продала знайомому на його прохання психотропну речовину метамфетамін.

Колегія суддів також виходить з того, що обвинувачена жодних заходів щодо відвернення вчинення злочину не вчинила, із зізнанням не з`явилася, а навпаки, діяла активно за звичайних для неї обставин.

Суд апеляційної інстанції вважає, що у даному випадку органи досудового розслідування діяли у пасивний спосіб і не підбурювали обвинувачену до вчинення злочину.

Всі негласні оперативно-розшукові заходи були спрямовані виключно на викриття злочинної діяльності обвинуваченої та проводились на підставі відповідних процесуальних рішень, прийнятих із дотриманням вимог КПК України та процесуальних строків. Кримінальна діяльність ОСОБА_8 ґрунтувалась виключно на її волі й не була наслідком провокації з боку працівників поліції чи їх агентів, що також узгоджується з правовими позиціями ЄСПЛ у справі «Секейра проти Португалії».

Проаналізувавши наведені обставини, колегія суддів вважає, що ОСОБА_8 без жодного тиску та примусу, будь-яких умовлянь, переконань, звернень до почуття жалю, добре розуміючись в предметі злочинної оборудки, реалізувала особливо небезпечний наркотичний засіб ОСОБА_11 .

Щодо постанов прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину

Суд зазначає, що відповідно до висновків, викладених в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року та від 16 жовтня 2019 року для доведення допустимості результатів НСРД мають бути відкриті документи, які стали правовою підставою їх проведення (клопотання слідчого, прокурора, їх постанови, доручення, ухвала слідчого судді).

Такі документи, якщо вони не були відкриті стороні захисту в порядку, передбаченому статтею 290 КПК України, оскільки їх не було у розпорядженні сторони обвинувачення, можуть бути відкриті іншій стороні під час розгляду справи у суді за умови своєчасного вжиття прокурором всіх необхідних заходів для їх отримання.

У цьому провадженні під час відкриття матеріалів в порядку статті 290 КПК України, сторона захисту, ознайомившись з результатами НСРД, не заявила про необхідність ознайомлення також з відповідними постановами прокурора. Вказані постанови прокурора були відкриті на стадії розгляду в суді першої інстанції.

Обставин, які б указували на те, що відкриття вказаних постанов на стадії судового розгляду в суді першої інстанції настільки обмежило можливості сторони захисту в підготовці до захисту, щоб це вимагало визнання всіх результатів відповідної НСРД недопустимими, судом апеляційної інстанції не вбачається.

При цьому, слід звернути увагу, що схожа правова позиція була висловлено у постанові Верховного Суду від 23 травня 2023 року у справі № 758/5719/16-к.

Крім того, у цьому кримінальному провадженні сторона обвинувачення відкрила під час судового розгляду лише матеріали, яких вона не мала на стадії завершення досудового розслідування та для отримання яких вона не проводила жодних нових слідчих (розшукових) дій «поза межами досудового розслідування».

Разом з тим, суд апеляційної інстанції не вважає це істотним порушенням статті 412 КПК України, або таким, що вплинуло на принцип рівності сторін чи справедливість процесу в цілому. Суд виходить із того, що сторона захисту була ознайомлена з документами, на підставі яких були проведені НСРД, а в подальшому призначені експертизи. Крім того, до моменту дослідження постанов прокурора про контроль за вчиненням злочину судом, сторона захисту була з ними ознайомлена, і, очевидно, мала можливість висловити свої заперечення щодо цих постанов, подібна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 20 листопада 2023 року у справі № 359/10291/19.

Щодо протоколу про результати аудіо- відео контролю особи з додатками у вигляді флеш-накопичувачів №144, №147, складеного оперуповноваженим ВП №1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_12 .

Частина 12 статті 290 КПК України фактично передбачає кримінальну процесуальну санкцію стосовно сторін кримінального провадження, яка реалізується в разі невиконання сторонами обов`язку щодо відкриття матеріалів. Вона полягає в тому, що в майбутньому суд не має права допустити відомості як докази у невідкритих матеріалах.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до частини 1 статті 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Даною нормою закріплено як загальну підставу визнання доказів недопустимими - їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, так і підставу, яку в доктрині кримінального процесу іменують правилом «плодів отруєного дерева», тобто здобуття інших доказів завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Матеріали справи не містять доказів щодо відкриття стороні захисту, із урахуванням положень статті 290 КПК України та дослідження в суді першої інстанції, ухвали слідчого судді Апеляційного суду Полтавської області від 15 березня 2017 року № 771, яка зазначена в протоколі про результати аудіо-відеоконтролю особи з додатками у вигляді флешнакопичувачів №144,№147, складеного оперуповноваженим ВП №1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_12 (т.1 а.с.161-163), та яка стала підставою для проведення даної слідчої дії.

Отже, вказані докази є недопустимими доказами, а тому посилання на ці докази має бути виключено із рішення суду першої інстанції.

Щодо інших доказів

Слід зауважити, що аудіо - відеоконтроль особи є одним з видів НСРД і полягає у втручанні в приватне спілкування з метою фіксації розмов, інших звуків, рухів, дій особи, що можуть містити відомості, які мають значення для досудового розслідування. Тоді як контроль за вчиненням злочину є іншою окремою самостійною негласною слідчою (розшуковою) дією, яка може реалізуватися у різних формах, в тому числі у формі оперативної закупки, спеціального слідчого експерименту та інших.

З матеріалів кримінального провадження та допиту залегендованої особи ОСОБА_11 вбачається, що для проведення оперативної закупки було проведено огляд покупця, помічено грошові кошти, а після здійснення оперативних закупок було складено протоколи добровільної видачі придбаних засобів та протоколи про результати контролю за вчиненням злочину у вигляді оперативної закупки від 21 та 28 березня 2017 року, у яких зафіксовано проведення цієї НСРД відповідно 20 та 27 березня 2017 року.

Так, речовину, придбану в обвинуваченої ОСОБА_8 залегендованою особою ОСОБА_11 20 березня 2017 року, було передано на експертизу, в результаті чого отримано висновок № 923 від 22 березня 2017 року, а за результатами дослідження речовини, придбаної 27 березня 2017 року, отримано висновок експертизи № 1037 від 04 квітня 2017 року.

Висновок експертизи № 58 від 18 квітня 2017 року складено за результатами дослідження марлевих тампонів зі змивами з долонь обвинуваченої, отриманими після оперативної закупки 27 березня 2017 року та затримання останньої. Висновок експертизи № 1035 від 05 квітня 2017 року складений за результатами дослідження речовин, вилучених у ОСОБА_8 під час обшуку.

Тобто, отримання вказаних доказів, про визнання недопустимими яких за правилом «плодів отруєного дерева» ставить питання у скарзі обвинувачена, пов`язане з проведенням такої НСРД як контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, й вони жодним чином не є похідними від проведення такої НСРД як аудіо - відеоконтроль особи.

Аналогічну позицію висловив Верховний Суд у постанові від 23 вересня 2022 року, яку ухвалено за результатами перегляду цієї справи у суді касаційної інстанції.

Щодо походження грошових коштів

Колегія суддів апеляційного суду вважає неспроможними доводи апеляційної скарги обвинуваченої з приводу відсутності даних про походження грошових коштів, які використовувались для проведення оперативної закупки.

Матеріали кримінального провадження містять постанови прокурора про проведення контролю за вчиненням злочину, у якій він доручає оперативним співробітникам отримати кошти для проведення оперативної закупки (т. 1 а.с. 240-245), протоколу огляду та помітки грошових коштів, у результаті якого вони були ідентифіковані (т.1 а.с. 120-122), що, в свою чергу, виключає обґрунтовані сумніви у законності походження коштів для використання під час оперативної закупки, таке твердження узгоджується з правовою позицією, яка також викладена Верховним Судом за результатом перегляду даної справи у постанові від 23 вересня 2022 року та у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 613/1306/13-к.

Щодо призначеного покарання за частиною 2 статті 307 КК України

Відповідно до статті 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно з вимогами статті 65 КК України при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Як вбачається з оскаржуваного судового рішення, суд належно виконав зазначені вимоги закону.

При призначенні покарання обвинуваченій суд врахував як ступінь тяжкості вчинених злочинів, один з яких відноситься до категорії тяжких, так і дані про особу винної, яка не вперше притягується до кримінальної відповідальності, характеризується негативно.

Суд дійшов обґрунтованого висновку, що необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_8 та попередження нових злочинів є реальне покарання за частиною 2 статті 307 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією 1/2 її майна.

Висновки

Відповідно до вимог статті 370 КПК України судове рішення повинне бути законним (ухвалене компетентним судом згідно із нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених діючим КПК України), обґрунтованим (ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу) та вмотивованим (ухваленим із наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення).

Згідно частини 1 статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 2 статті 404 КПК визначає, що суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого.

Стаття 407 КПК України зазначає, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право: залишити вирок або ухвалу без змін; змінити вирок або ухвалу; скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок; скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу; скасувати вирок або ухвалу і закрити кримінальне провадження; скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції, зважаючи на вище вказане вважає, що апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_10 підлягають частковому задоволенню.

Відповідно, вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2018 року щодо ОСОБА_8 в частині кваліфікації дій за частиною 2 статті 309 КК України та призначення покарання за це кримінальне правопорушення має бути змінено, дії ОСОБА_8 необхідно перекваліфікувати з частини 2 статті 309 КК України на частину 1 статті 309 КК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року та на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів щодо удосконалення видів кримінальних покарань в умовах воєнного стану» № 3342-ІХ від 23 серпня 2023 року, та призначити їй покарання за цим законом у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.

Зважаючи на те, що обвинувачена не заперечувала проти звільнення від кримінальної відповідальності за вище вказаною статтею, суд апеляційної інстанції приходить до переконання про звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 309 КК України на підставі пункту 1 частини 1 статті 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності, відповідно, кримінальне провадження за частиною 1 статті 309 КК України відносно ОСОБА_8 слід закрити на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України.

Також слід виключити з вироку посилання на застосування положень частини 1 статті 70 КК України та рішення про призначення ОСОБА_8 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 307 КК України та частиною 2 статті 309 КК України.

Слід вважати ОСОБА_8 засудженою до покарання, призначеного судом за частиною 2 статті 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією 1/2 частини належного особистого майна та виключити з мотивувальної частини вироку вказівку суду, як посилання на доказ, на протокол про результати аудіо- відеоконтролю особи з додатками у вигляді флеш-накопичувачів №144, №147, складеного оперуповноваженим ВП №1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_12 , у якому відображено хід проведення відносно ОСОБА_8 вказаної негласної слідчої дії.

В іншій частині вирок суду слід залишити без змін.

Щодо міри запобіжного заходу

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що згідно з даними, які містяться в ЄДРСР, кримінальне провадження № 554/6161/21 щодо кількох обвинувачених, серед яких також є ОСОБА_8 , яка обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених частиною 2 статті 306, частиною 2 статті 27 частиною 3 статті 307, частиною 2 статті 27 частиною 3 статті 311, частиною 2 статті 27 частиною 3 статті 313 КК України, раніше обраний щодо неї запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Тобто ОСОБА_8 на даний час перебуває під вартою в іншому кримінальному провадженні, у зв`язку з чим колегія суддів не вирішує питання щодо запобіжного заходу відносно неї у цьому провадженні.

Керуючись статями 284, 285, 288, 404, 405, 407, 419 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги обвинуваченої ОСОБА_8 та прокурора ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Полтавського районного суду Полтавської області від 19 лютого 2018 року щодо ОСОБА_8 в частині кваліфікації дій за частиною 2 статті 309 КК України та призначення покарання за це кримінальне правопорушення - змінити.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_8 з частини 2 статті 309 КК України на частину 1 статті 309 КК України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року і на підставі Закону України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів щодо удосконалення видів кримінальних покарань в умовах воєнного стану» № 3342-ІХ від 23 серпня 2023 року, призначивши їй покарання за цим законом у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за частиною 1 статті 309 КК України на підставі пункту 1 частини 1 статті 49 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження за частиною 1 статті 309 КК України закрити на підставі пункту 1 частини 2 статті 284 КПК України.

Виключити з вироку посилання на застосування положень частини 1 статті 70 КК України та рішення про призначення ОСОБА_8 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених частиною 2 статті 307 КК України та частиною 2 статті 309 КК України.

Вважати ОСОБА_8 засудженою до покарання, призначеного судом за частиною 2 статті 307 КК України, у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією 1/2 частини належного особистого майна.

Виключити з мотивувальної частини вироку вказівку суду як посилання на доказ на протокол про результати аудіо- відеоконтролю особи з додатками у вигляді флеш-накопичувачів №144, №147, складений оперуповноваженим ВП №1 Полтавського ВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_12 , у якому відображено хід проведення відносно ОСОБА_8 вказаної негласної слідчої дії.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4