Справа № 167/189/24 Провадження №11-кп/802/400/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 червня 2024 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000576 від 25 вересня 2023 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_11 на ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 09 квітня 2024 року якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, на підставі ст.46 КК України, у зв`язку із примиренням винного з потерпілим,

В С Т А Н О В И В:

До Луцького міськрайонного суду Волинської області 23.02.2024 року надійшов від Луцької окружної прокуратури обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000576 від 25.09.2023 року щодо ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України.

Стороною обвинувачення ОСОБА_7 обвинувачувався у тому, що він, 23.09.2023 року близько 01 години 30 хвилин, перебуваючи в смт. Дубище Луцького району Волинської області, поблизу КЗЗСО «Дубищенський ліцей», що по вулиці Зелена, 49 у присутності неповнолітнього ОСОБА_12 , керуючись метою спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів раптово виниклого конфлікту, повалив останнього на землю, де двома руками здушуючи, спричинив садна в правій лобно-скроневій ділянці, на поверхні правого колінного суглобу, на зовнішній поверхні правої гомілки, на зовнішній та передній поверхні лівої гомілки, синець на задньо-зовнішній поверхні правого ліктьового суглобу, внутрішньо-шкірні крововиливи на лівій, на правій бокових поверхнях шиї, а також на задній поверхні шиї на межі з лівою боковою поверхнею, з наявністю множинних дрібних саден лінійної та видовженої форми на фоні внутрішньо-шкірного крововиливу на правій боковій поверхні шиї, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень, після чого в ході конфлікту, який продовжився умисно наніс близько шести ударів правим коліном в область грудей потерпілому ОСОБА_9 , спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді перелому двохп`ясної кістки правої кисті, яке згідно висновку судової-медичної експертизи за ступенем тяжкості відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я, оскільки для його загоєння необхідний час більше 21-ї доби.

Органом досудового розслідування вказані дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, тобто умисного ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст.121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я (а.с.2-5).

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_9 подав суду заяву в якій просив звільнити обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності та закрити кримінальне провадження у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, зазначив, що будь - яких претензій до обвинуваченого не має (а.с.64).

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні заяву потерпілого ОСОБА_9 про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим підтримав, оскільки він вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, щиро покаявся, примирився з потерпілим та відшкодував у повному обсязі завдані збитки. Просив закрити дане кримінальне провадження.

Прокурор ОСОБА_11 вважав, що заява потерпілого ОСОБА_9 про звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України у зв`язку з примиренням винного з потерпілим є підставною і підлягає до задоволення, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, яке відноситься до нетяжкого злочину, примирився з потерпілим та відшкодував у повному обсязі завдані кримінальним правопорушенням збитки, що згідно ст.46 КК України є підставою для його звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 09.04.2024 року задоволено заяву потерпілого ОСОБА_9 .

ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, на підставі ст.46 КК України, у зв`язку із примиренням винного з потерпілим.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000576 від 25.09.2023 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України - закрито, на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 до ОСОБА_7 про відшкодування майнової та моральної шкоди залишено без розгляду (а.с.67-69).

Не погоджуючись із ухвалою суду прокурор подав апеляційну скаргу в якій вказує на те, що ухвала Рожищенського районного суду Волинської області від 09.04.2024 року щодо ОСОБА_7 підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягнуло безпідставне звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Вказує на те, що ОСОБА_7 обвинувачувався у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі па строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, у вчиненні якого обвинувачувався ОСОБА_7 , є умисним нетяжким злочином, а не проступком або необережним нетяжким злочином.

Однак, суд першої інстанції, прийнявши заяву потерпілого ОСОБА_9 про закриття вказаного кримінального провадження та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з примиренням винного з потерпілим, на підставі ст.46 КК України, безпідставно звільнив ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, на підставі ст.46 КК України. Отже, суд першої інстанції застосував закон, який не підлягає застосуванню.

Просить ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 09.04.2024 року відносно ОСОБА_7 скасувати. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України (а.с.76-78).

До початку слухання справи апеляційним судом представник потерпілого ОСОБА_10 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 подав суду заяву про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення (а.с.83).

Заслухавши доповідача, який виклав суть заяви потерпілого про закриття кримінального провадження; думку прокурора, яка підтримала апеляцію та просила її задовольнити, одночасно не заперечувала щодо задоволення заяви потерпілого; думку потерпілого та його представника, які підтримали свою подану заяву; обвинуваченого та його захисника, які підтримали заяву потерпілого про закриття кримінального провадження; перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає до часткового задоволення, заява потерпілого до задоволення, з наступних підстав.

Апеляційний суд переглядає судове рішення у межах апеляційної скарги відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України.

Фактичні обставини, доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_7 в апеляційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до п.п.2, 3, 4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є: невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.411 КПК України судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду.

Частиною 1 статті 412 КПК України передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

У пункті 2 частини 1 статті 413 КПК України зазначено, що неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню.

Ухвалюючи рішення щодо ОСОБА_7 , суд першої інстанції звільнив останнього від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України у зв`язку з його примиренням з потерпілим ОСОБА_9 відповідно до ст.46 КК України, та закрив кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.122 КК України на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Колегія суддів не погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та звертає увагу на таке.

Відповідно до ст.46 КК України від кримінальної відповідальності звільняється особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Відповідно до ч.4 ст.12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Як вбачається з кримінального провадження ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України, а саме: умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину, за яке передбачено покарання у виді виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавлення волі на строк до трьох років.

Таким чином, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.122 КК України є умисним нетяжким злочином, а тому у суду першої інстанції не було законних підстав для застосування положень ст.46 КК України через відсутність такої обов`язкової об`єктивної умови для її застосування, як вчинення проступку чи необережного нетяжкого злочину.

Разом з тим, як вбачається з письмової заяви потерпілого ОСОБА_9 , поданої у суд апеляційної інстанції, останній зазначає про відмову від приватного обвинувачення та закриття кримінального провадження.

Відповідно до ч.4 ст.26 КПК України відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Згідно з п.7 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо злочину, пов`язаного з домашнім насильством.

На підставі ч.4 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу повністю чи частково та ухвалити нову ухвалу.

Враховуючи наведене апеляційний суд вважає, що ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 09.04.2024 року про звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України у зв`язку із примиренням винного з потерпілим ОСОБА_9 відповідно до ст.46 КК України та закриттям кримінального провадження №№0000576 від 25.09.2023 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.122 КК України на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, слід скасувати та ухвалити нову ухвалу, якою кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст.122 КК України закрити на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Керуючись ст.ст.379, 404, 405 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури Волинської області ОСОБА_11 задовольнити частково.

Клопотання потерпілого ОСОБА_9 про закриття кримінального провадження у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення задовольнити.

Ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 09 квітня 2024 року якою ОСОБА_7 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, на підставі ст.46 КК України, у зв`язку із примиренням винного з потерпілим, скасувати та ухвалити нову.

Кримінальне провадження №0000576 від 25 вересня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України закрити на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: