ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-сс/818/293/24 Доповідач ОСОБА_2
Категорія: тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 08 лютого 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Харківської обласної прокуратури ОСОБА_6 та застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні № 0000376 від 07 квітня 2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, до 03 квітня 2024 року -

У С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Слідчим управленням ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000376 від 07.04.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.189, ч.4 ст.185 КК України

Так, органом досудового розслідування встановлено, що впродовж березня 2023 року на території м. Харкова ОСОБА_10 разом з ОСОБА_11 створили та очолили організовану групу, до складу якої увійшли ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , при цьому попередньо зорганізувавшись у стійке об`єднання п`ятьох осіб для готування та вчинення особливо тяжкого злочину та інших злочинів, що діючи з умислом, направленим на вчинення протиправної діяльності, пов`язаної з вимаганням грошових коштів у потерпілого.

06.02.2024 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, тобто у вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами (вимагання), що завдало значної шкоди потерпілому, вчиненому в умовах воєнного стану, організованою групою.

06.02.2024 року слідчий звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим з прокурором, про застосування запобіжного заходу виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_9 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилався на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_9 злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, та наявність ризиків, передбачених п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 08.02.2024 року задоволено клопотанняслідчого та застосовано до ОСОБА_9 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на строк 60 діб до 03.04.2024 року без визначення розміру застави.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що стороною обвинувачення не доведено та не обґрунтовано наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Вказує, що події, які інкримінуються ОСОБА_9 , відбувались на території м.Дніпро, будь-яких слідчий дій у м.Харкові органом досудового розслідування не проводиться, однак судом було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою у СІЗО, яке розташовано у м.Харкові. На теперішній час м.Харків знаходиться під постійним обстрілом, що ставить під загрозу життя осіб, які перебувають у СІЗО в м.Харкові.

Зазначає, що знаходження ОСОБА_9 в умовах СІЗО позбавляє його доступу до медичної допомоги та вільного вибору лікаря.

Позиції інших учасників судового провадження

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника на підтримання вимог апеляційної скарги, пояснення прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України встановлено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Згідно ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у виді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.177, 178 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Виходячи зі змісту ч.2 ст.177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, у відповідності до вимог ст.193,194 КПК України заслухав доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчого, і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного такого виняткового виду запобіжного заходу як тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, а наявність самої обґрунтованої підозри підтверджується відповідними письмовими доказами, зібраними під час досудового розслідування.

Як убачається з наданих в апеляційний суд матеріалів, в повідомленні про підозру ОСОБА_9 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, вказано зміст підозри та правову кваліфікацію кримінального правопорушення, у вчиненні яких підозрюється останній, із зазначенням статей (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 189 КК України, підтверджується відомостями, які містяться у: протоколах допитів потерпілого; протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками та довідці до пред`явлення особи для впізнання за фотознімками; протоколі про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж; протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії- аудіо, -відеоконтролю особи; протоколі про результати здійснення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних комунікаційних мереж.

Зважуючи на такий обсяг відомостей, матеріали судового провадження об`єктивно свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права підозрюваного, як вжиття запобіжних заходів у зв`язку з наявністю саме обґрунтованої підозри, так як наявні у матеріалах провадження докази формують внутрішнє переконання, в тому числі й для стороннього спостерігача, причетності ОСОБА_9 до вчинення кримінального правопорушення, згідно підозри.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Судом першої інстанції також правильно взято до уваги й самі фактичні обставини (фабули злочину) згідно підозри, а саме те, що ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, а саме вимозі передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим та його близькими родичами (вимагання), що завдало значної шкоди потерпілому, вчиненому організованою групою, в умовах воєнного стану, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку як інкримінованого злочину, так й самої особи підозрюваного.

Також, колегія суддів враховує, що Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним, та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

За таких обставин, враховуючи, що дії ОСОБА_9 , за вчинення яких йому повідомлено підозру, класифікуються як особливо тяжкий злочин, а саме кримінальне правопорушення проти власності, вчинений в умовах воєнного стану, внаслідок чого колегія суддів вбачає, що існує суспільний інтерес який свідчить про те, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, передбаченим п.п.1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків досудового розслідування, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків.

Крім того,ЄСПЛ в своїх рішеннях «Панченко проти Росії» та «Бекчиєв проти Молдови» неодноразово зазначав, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Колегія суддів зазначає, що при встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 ст.23, ст.224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4ст. 95 КПК).

Таким чином, ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що достатньо обґрунтованими є ризики знищення, схову або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, з огляду на те, що досудове розслідування на даний час не завершено.

Також колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про доведеність органом досудового розслідування існування ризику вчинення підозрюваним іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому підозрюється, оскільки ОСОБА_9 раніше судимий вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровськ від 02.02.2023 року за ч.2 ст.355 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, на підставі ст. 75,76 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням (іспитовим строком 2 роки), тобто підозрюваний має не зняту не непогашену судимість у встановленому законом порядку.

Таким чином, доводи захисника про те, що фактично лише тяжкість інкримінованого злочину формально стала єдиною підставою для обрання найбільш суворого виду запобіжного заходу як тримання під вартою є необґрунтованими.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

За таких обставин доводи сторони захисту про недоведеність висновків суду першої інстанції з цього приводу та їх декларативність не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, не є слушними та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не ґрунтуються на відомостях провадження.

Зважаючи на вагомість доказів та обґрунтованість підозри у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення проти власності, вчинене в умовах воєнного стану, за яке передбачено покарання лише у виді позбавлення волі від 7 до 12 років з конфіскацією майна, а також враховуючи особу підозрюваного, слідчий суддя, керуючись положеннями ч.1 ст.194 КПК України, обґрунтовано, враховуючи суспільний інтерес, який в даному випадку превалює над приватним, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, слідчий суддя дійшов до цілком правильного висновку про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Колегія суддів приймає до уваги, що ОСОБА_9 має постійне місце проживання та реєстрації, має вищу освіту, розлучений, офіційно працевлаштований, однак такі відомості не спростовують та не мінімізують наявних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою. Крім того, зазначені обставини існували на час інкримінованих підозрюваному дій, однак, згідно підозри, вони не стали для нього стримуючим фактором для уникнення від вчинення дій відповідно до повідомлення про підозру.

Таким чином відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, тому колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді щодо необхідності задоволення клопотання слідчого, оскільки слідчий та прокурор в повному обсязі довели суду обставини, які виправдовують обмеження ОСОБА_9 на свободу саме в такий спосіб процесуального примусу.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо необхідності застосування ч.4 ст.183 КПК України, а саме не застосувати до підозрюваного альтернативного запобіжного заходу у виді застави, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України.

Доводи захисника про те, що знаходження ОСОБА_9 в ДУ «ХСІ» порушує його право на медичну допомогу є необґрунтованими, оскільки відповідно до ст.11 Закону України «Про попереднє ув`язнення», медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, особам які утримуються у слідчому ізоляторі забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Колегія суддів роз`яснює щодо процесуального права підозрюваного та захисника подавати клопотання про проведення відповідних судово-медичних експертиз і за наявності відповідних висновків, ставити питання про зміну запобіжного заходу, а також право оскаржувати у відповідному порядку дії, рішення або бездіяльність посадових осіб адміністрації ДУ «Харківський слідчий ізолятор» у випадках, коли не приймаються заходи щодо звернень підозрюваного, в тому числі, стосовно стану здоров`я.

Твердження захисника про безпідставність визначення місця тримання ОСОБА_9 у ДУ «Харківський слідчий ізолятор», через проведення слідчих дій у м.Дніпро та небезпеку перебування підозрюваного у м.Харкові, колегія судді не приймає до уваги, оскільки місце тримання підозрюваного було обрано відповідно до клопотання слідчого погодженого з прокурором та у відповідності до розташування органу досудового розслідування, визначеного постановою керівника Харківської обласної прокуратури від 06.07.2023 року. У той же час суд не уповноважений спрямовувати хід досудового розслідування, зокрема, шляхом нав`язування слідчому або прокурору місця тримання підозрюваного під вартою. В подальшому, органом досудового розслідування може бути змінено уповноваженими особами ДУ «ХСІ», у разі необхідності проведення певних слідчих дій за участі підозрюваного.

До того ж, на даний час загроза застосування ракет, БПЛА та іншого виду зброї з боку РФ, є рівнозначною на більшій частині України, а посилання захисника на активізацію противником бойових дій на Харківському напрямку є безпідставним, оскільки лінія фронту, перебуває більш ніж за сто кілометрів від м. Харкова.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає необґрунтованими, а тому і такими, що не підлягають задоволенню доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та про необхідність зміни запобіжного заходу.

За таких обставин, ухвала слідчого судді відповідно до вимог ст.370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, про що йде мова в апеляційній скарзі захисника, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.407,419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 08 лютого 2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4