Справа №591/3443/18 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/815/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА

Іменем України

06 березня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 591/3443/18 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 і захисника ОСОБА_7 на вирок Зарічного районного суду м. Суми від 29.11.2023, за яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , раніше судимий

визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисника адвоката ОСОБА_11 ,

установила:

У поданих апеляційних скаргах:

- захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_10 , оскільки досліджені в суді докази не підтверджують його вину. Крім того, суд відмовив у задоволенні клопотань про допит свідків, експертів і проведення додаткової експертизи ножа;

- обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати вирок суду та призначити новий судовий розгляд, оскільки його вина доведена не була.

Вироком Зарічного районного суду м. Суми від 29.11.2023 ОСОБА_10 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 115 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі строком 15 років. Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 500000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди, а також на користь держави процесуальні витрати в сумі 858 грн.

Згідно вироку, 21.04.2018 близько 20:00 ОСОБА_10 , перебуваючи в під`їзді 1 буд. АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно, ножем, який тримав в руці, наніс ОСОБА_13 один удар в область грудної клітини з лівого боку, в результаті чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового пошкодження грудної клітини, в результаті чого останній помер.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи обвинуваченого ОСОБА_10 і його захисника ОСОБА_11 , які підтримали свої апеляційні скарги, доводи прокурора ОСОБА_9 , яка заперечила проти апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданих апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК, за обставин, викладених у вироку, відповідають матеріалам кримінального провадження, ґрунтуються на досліджених у суді першої інстанції доказах і є вмотивованими.

Що стосується доводів апеляційних скарг про недоведеність вини ОСОБА_10 , то вони є безпідставними і задоволенню не підлягають, оскільки на підтвердження визнаного доведеним обвинувачення суд першої інстанції у вироку послався на належні, допустимі та достовірні докази, які у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_10 .

Так, розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 за пред`явленим йому обвинуваченням, суд першої інстанції визнав доведеним, що останній вчинив умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Зокрема, потерпіла ОСОБА_12 пояснила, що 21.04.2018 їй зателефонувала її мати та повідомила, що її брата вбили. Про обставини події їй відомо від сторонніх осіб.

Свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_15 пояснили, що 21.04.2018 між ними та власницею житла ( ОСОБА_16 ), яке вони винаймали, сталась конфліктна ситуація, оскільки вони не могли потрапити до житла щоб забрати речі, тому вони вимушені були звертатись до поліції. Також вони попросили знайомих ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 допомогти їм з переїздом. Коли вони були на вулиці і чекали власницю, до них підходив обвинувачений і провокував на конфлікт, висловлював погрози, після чого пішов. Коли свідки перебували в поліції, їм повідомили, що в зазначеній квартирі хтось перебуває. Після приїзду вони знову не змогли потрапити до квартири, оскільки вона була зачинена на замок, від якого у них не було ключів, а двері їм ніхто не відчиняв, хоча було чутно, що в приміщенні хтось перебуває. На сходинках біля квартири перебували вони та ОСОБА_20 , а ОСОБА_21 та ОСОБА_22 були назовні. В якийсь момент до під`їзду зайшов обвинувачений та дістав ніж, яким змахнув перед обличчям ОСОБА_14 , а ОСОБА_20 вдарив обвинуваченого та намагався повалити його. ОСОБА_14 бачила як обвинувачений здійснив замах ножем в сторону лівої частини тулуба ОСОБА_23 . У цей час до під`їзду вбігли ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які виштовхати обвинуваченого з під`їзду.

Свідок ОСОБА_21 пояснив, що коли він та ОСОБА_22 на жіночі крики вбігли до під`їзду будинку, то побачили обвинуваченого з ножем в руках, який намагався вдарити і його, тому між ними сталась бійка, під час якої їм вдалось виштовхати обвинуваченого назовні та позбавити його ножа, після чого він втік.

Свідки ОСОБА_24 та ОСОБА_25 пояснили, що бачили як обвинувачений вистрибнув з вікна квартири та зайшов до під`їзду будинку, звідки майже одразу пролунав жіночий крик, а до під`їзду забігли ОСОБА_21 та ОСОБА_26 . Через певний час хлопці виштовхали з під`їзду обвинуваченого, при цьому хтось відкинув в сторону ніж.

Крім того, суд першої інстанції поклав в основу вироку й інші докази:

- протокол огляду місця події від 21.04.2018, яким зафіксована слідова картина злочину, вилучено ніж, змиви речовини бурого кольору з вулиці біля під`їзду та з самого під`їзду буд. АДРЕСА_2 ;

- протокол огляду місця події від 21.04.2018, відповідно якого оглянуто труп ОСОБА_19 , вилучено його одежу;

- висновки судово-медичних експертиз (імунологічних) № 491, 493, 495, 494, 492, 423, згідно яких на одежі загиблого виявлені сліди крові, які можуть походити від нього та не походять від обвинуваченого;

- висновок судово-медичної експертизи (цитологічної) № 109, згідно якого на клинку зазначеного вище ножа виявлені біологічні сліди, які можуть походити від загиблого. Біологічних слідів обвинуваченого на клинку не виявлено. На руків`ї ножа виявлені біологічні сліди, які можуть походити від обвинуваченого з можливістю домішок поту потерпілого ОСОБА_13 ;

- висновок судово-медичної експертизи № 395/262, яким визначено характер, ступінь тяжкості, механізм заподіяння та локалізацію тілесних ушкоджень, від яких помер ОСОБА_20 ;

- висновок судово-медичної (медико-криміналістичної) експертизи № 165, згідно якого тілесні ушкодження загиблому могли бути заподіяні вилученим у ході огляду місця події ножем;

- протоколи пред`явлення для впізнання від 22.04.2018 за участі свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , з яких убачається, що свідки упізнали обвинуваченого як особу, яка заподіяла ОСОБА_27 тілесне ушкодження;

- протоколи слідчих експериментів від 22.04.2018 за участю свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , під час яких були перевірені та уточнені показання зазначених осіб щодо обставин кримінального правопорушення, зокрема відтворені дії свідків, потерпілого та обвинуваченого, а також обставини спричинення обвинуваченим тілесного ушкодження потерпілому;

- висновки судово-медичних експертиз № 395/262 (додаткові 1-4) від 11.06.2018, проведених за результатами слідчих експериментів зі свідками ОСОБА_14 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , згідно яких механізм утворення тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_19 , відповідає механізму утворення тілесних ушкоджень, продемонстрованому свідками під час слідчих експериментів;

- висновок судово-психіатричної експертизи № 250 від 14.05.2018, яким встановлена осудність ОСОБА_10 .

Оцінивши всі зібрані докази відповідно ст. 94 КПК з точки зору їх належності, достовірності й допустимості, а сукупність цих зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції, здійснивши судовий розгляд у межах пред`явленого обвинувачення, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Диспозицією ст. 115 КК передбачено кримінальну відповідальність за вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. За змістом ст. 24 КК наявність вини у формі прямого умислу передбачає, що особа усвідомлює суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачає його суспільно небезпечні наслідки і бажає їх настання.

Питання про наявність умислу вирішується з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховується кількість, характер і локалізація поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінка винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події, а також спосіб вчинення злочину, засоби та знаряддя злочину. Спосіб відображає насамперед причинний зв`язок між діяннями і наслідками. Певна залежність між способом і метою вчинення тих чи інших діянь виявляється в тому, що спосіб і засоби вчинення злочинів обираються особою відповідно до поставленої цілі. Ціль є передумовою усвідомлення особою результатів і наслідків своїх діянь, що проявляє свою конкретизацію в способі вчинення діянь.

Судом першої інстанції було належним чином встановлено та описано у вироку всі обставини справи та вказано, що сукупність всіх обставин вчиненого діяння, доведеність спрямованості умислу на умисне вбивство ОСОБА_19 , локалізація заподіяння тілесного ушкодження та знаряддя злочину свідчать про те, що обвинувачений бажав настання смерті останнього, тобто вбачається суб`єктивна ознака сторони складу такого злочину, як умисне вбивство. Що стосується мотиву, яким керувався обвинувачений, то судом встановлено, що вбивство відбулося через конфлікт на ґрунті особистих неприязних відносин, викликаних питанням оренди квартири.

Наводячи докази на підтвердження встановлених обставин, суд першої інстанції, як того і передбачають положення ст. 374 КПК, надав належну правову оцінку запереченням сторони захисту на пред`явлене обвинувачення, зокрема щодо перебування обвинуваченого в стані необхідної оборони, оскільки фактичні обставини провадження вказують на те, що такого суспільно небезпечного посягання, яке б за своїми об`єктивними ознаками становило реальну та безпосередню у часі загрозу для життя/здоров`я обвинуваченого та підлягало негайному відверненню/припиненню, та могли б викликати у обвинуваченого стан необхідної оборони відповідно критеріїв, визначених ст. 36 КК, зі сторони ОСОБА_13 не було. Зокрема, не встановлено обставин, за яких обвинувачений міг би вбачати реальну загрозу з боку ОСОБА_19 , певної підстави (юридичного факту), наявність якої б вказувало на обгрунтованість виникнення у нього правомірного захисту.

Ні сам ОСОБА_20 , ні свідки не вчиняли дій, що свідчили б про наявність дійсного, реального та об`єктивного суспільно небезпечного посягання, які за своїм характером і ступенем небезпеки могли заподіяти чи створити загрозу заподіяння шкоди обвинуваченому та зумовили б останнього вдатись до оборони, завдавши удару ножем в грудну клітину ОСОБА_23 . Навпаки, з досліджених доказів встановлено, що ініціатором конфлікту був сам обвинувачений, а заподіяння йому тілесних ушкоджень пов`язано виключно із припиненням його ж дій.

Не відтворення під час слідчих експериментів саме тієї обстановки та обставин події кримінального правопорушення, про які вказує захисник, не може, в цьому випадку, якимось чином вказувати на необ`єктивність чи неповному досудового розслідування, так як прийняття відповідного рішення щодо необхідності проведення тієї чи іншої слідчої дії, в тому числі її обсягу, відноситься виключно до компетенції конкретного слідчого, що здійснює досудове розслідування, та який діючи в межах кримінального процесуального законодавства досліджує обставини, що мають суттєве значення для кримінального провадження, надає їм належну правову оцінку та забезпечує прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень (дискреційні повноваження слідчого).

В цьому контексті варто зазначити, що викладені захисником в апеляційній скарзі обставини щодо деяких суперечностей у показаннях свідків за своєю суттю є суб`єктивними міркуваннями та припущеннями, які жодним чином не вказують на наявність хоча б найменшого обгрунтованого розумного сумніву щодо доведеності вини у пред`явленому обвинуваченні, а тому не є такими, що повинні тлумачитися на його користь. Зазначені обставини не доводять непричетність ОСОБА_10 , а тільки підтверджують певні факти, які не впливають на ступінь доведеності його винуватості.

Суд першої інстанції вірно встановив, що показання свідків об`єктивно доповнюють та підтверджують одне одного, є суб`єктивним поглядом конкретної фізичної особи на певні події зі сторони, але одночасно ці пояснення є послідовними щодо фактичних обставин, які підлягають доказуванню в цьому кримінальному провадженні.

Всі наведені вище та у вироку суду першої інстанції докази є тісно пов`язаними між собою та створюють цілісну систему доказів, які без жодних сумнів дозволяють зробити однозначний і беззаперечний висновок про доведеність вини ОСОБА_10 в умисному протиправному заподіянні смерті ОСОБА_28 .

Не здійснення допиту у якості свідка сина обвинуваченого не свідчить про неповноту судового розгляду, оскільки відсутні підстави вважати, що вказана особа могла б повідомити такі обставини події, які хоча б якимось чином могли вплинути на висновок суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_10 , зважаючи на сукупність належних і достовірних доказів, яким суд першої інстанції надав належну оцінку.

Так само відсутні підстави вважати, що проведення додаткової експертизи ножа на предмет виявлення інших слідів призвело б до отримання нових та відмінних від першої експертизи відомостей, у зв`язку з чим судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено в задоволенні відповідного клопотання сторони захисту, в тому числі щодо допиту експертів.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, обставин і фактів, які могли б вплинути на законність, вмотивованість та/чи обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення щодо доведення винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, і які б не були досліджені чи належним чином не оцінені цим судом, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який раніше судимий, свою вину не визнав, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, і дійшов цілком обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання саме у виді позбавлення волі строком 15 років, яке на думку колегії суддів відповідає його меті, гуманності, справедливості, фактичним обставинам кримінального провадження, тяжкості вчиненого правопорушення, є необхідним й достатнім для його виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень, і не потягне за собою порушення засад виваженості.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_10 підлягає залишенню без змін, а апеляційні скарги без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України,

постановила:

Вирок Зарічного районного суду м. Суми від 29.11.2023 відносно ОСОБА_29 залишити без змін, а апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 і захисника ОСОБА_7 на цей вирок без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а ОСОБА_10 , в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4