ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-сс/819/73/24
Номер справи місцевого суду: 766/22/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

21 лютого 2024 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора на ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 23 січня 2024 року, про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 23 січня 2024 року в кримінальному провадженні №0001749 від 30.12.2023 року, відмовлено в задоволенні клопотання слідчого про застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосовано стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 у період часу з 20:00 години до 06:00 години.

Крім того на ОСОБА_7 покладено наступні обов`язки:

-прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження;

-не відлучатися за межі м.Херсон без дозволу слідчого, прокурора, суду, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження;

-повідомляти слідчого, прокурора чи суд, в провадженні яких перебуватиме дане кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання.

Термін дії ухвали визначено до 19 березня 2024 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 23 січня 2024 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваної запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, в межах строку досудового розслідування.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначив, що сторона обвинувачення посилалася на існування ризиків, передбачених п.п.1,3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Поруч із цим, слідчий суддя прийшов до помилкового висновку, що запобігти наведеним ризикам можливо шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу - домашнього арешту.

Зокрема слідчий суддя не надав належної оцінки тим фактам, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за скоєння якого передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років. Таким чином у разі визнання ОСОБА_7 винною у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення до неї може бути застосована реальна міра покарання на тривалий строк. Крім того, підозрювана офіційно ніде не працює, не має постійного джерела доходів, раніше судима та характеризується негативно.

На думку прокурора слідчий суддя однобічно дослідив обставини справи та не в повній мірі врахував необхідність запобігання наявним ризикам шляхом обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

У судовому засіданні прокурор підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Підозрювана ОСОБА_7 просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

З клопотання слідчого вбачається, що слідчим відділенням ВП№2 Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні №0001749 від 30.12.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

19 січня 2024 року в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, вчинене в умовах воєнного стану.

За твердженням слідчого ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні вказаного злочину, що підтверджується долученими до клопотання доказами. Крім того, слідчий послався на існування ризиків того, що ОСОБА_7 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду чи незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні чи вчинити інше кримінальне правопорушення. При цьому запобігти вказаним ризикам неможливо, окрім як шляхом застосування найсуворішого запобіжного заходу - тримання під вартою.

Розглянувши вказане клопотання, слідчий суддя не погодився із доводами сторони обвинувачення та застосував до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту із покладенням обов`язків, що передбачені ч.5 ст.194 КПК України. Таке рішення слідчий суддя мотивував тим, що прокурором доведено існування обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_7 інкримінованого злочину, а також існування ризику вчинення іншого кримінального правопорушення чи перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.. В той же час, стороною обвинувачення не доведено існування ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків та неможливість застосування до підозрюваної більш м`яких запобіжних заходів. На думку слідчого судді запобіжний захід у виді домашнього арешту зможе запобігти встановленому ризику.

Надаючи оцінку вказаним висновками слідчого судді у відповідності із доводами апеляційної скарги прокурора, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що слідчим суддею належним чином виконано вимоги процесуального законодавства та вірно встановлено відсутність правових підстав для застосування стосовно ОСОБА_7 саме запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Так, наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які долучені до матеріалів клопотання, а саме: протоколом огляду місця події від 30.12.2023; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 31.12.2023; протоколом огляду відеозапису від 03.01.2024; іншими матеріалами кримінального провадження.

Оцінюючи питання існування обґрунтованої підозри, суд апеляційної інстанції виходить із поняття «обґрунтована підозра», приведеного в п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України». Згідно вказаного в рішенні ЄСПЛ визначення, обґрунтована підозра означає, що існують факти і інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд, проаналізувавши зазначені докази, що долучені до клопотання слідчого, вважає, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази є вагомими та такими, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованим йому кримінальним правопорушенням, адже фактів і інформації, які переконливо свідчать про причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, в клопотанні та доданих до нього матеріалах достатньо для висновку про обґрунтованість повідомленої їй підозри. Зазначена обставина сторонами не оспорюється.

Крім того, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про те, що в судовому засіданні прокурор довів лише існування ризику, передбаченого п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України - можливе вчинення іншого кримінального правопорушення.

Так, матеріали провадження свідчать, що в провадженні суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 перебуває ряд обвинувальних актів, щодо вчинення в тому числі злочинів проти власності, офіційної роботи та джерел доходів вона не має.

Що стосується існування ризиків переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду чи незаконного впливу на свідків, на які також посилається прокурор в апеляційній скарзі, то висновки слідчого судді із вказаного питання також є обґрунтованими.

Так, відповідно до ч.6 ст.132 КПК України під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Разом із цим, ні слідчий під час розгляду клопотання, ні прокурор під час апеляційного розгляду не надали жодних належних доказів щодо існування ризиків переховування підозрюваної від органів досудового розслідування та суду та незаконного впливу на свідків.

Доводи слідчого та прокурора із вказаного приводу зводяться лише до посилань на тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, а також на відомості про особу підозрюваної. Поруч із цим, сама по собі тяжкість кримінального правопорушення у скоєнні якого підозрюється особа не є самостійною обставиною, яка може вказувати на існування зазначених ризиків.

Зокрема, як вірно вказав слідчий суддя, підозрювана має постійне місце проживання, соціальні зв`язки, має на утриманні малолітню дитину та не має можливості переховуватися.

Що стосується незаконного впливу на свідків, то матеріали провадження свідчать, що підозрювана не заперечує обставини кримінального правопорушення. При цьому прокурором не наведено будь-яких об`єктивних відомостей, які б свідчили, що потерпіла вчиняла чи має намір вчинити будь-які дії з метою впливу на свідків.

Крім того, суд апеляційної інстанції вважає непереконливими доводи прокурора щодо неможливості застосування щодо ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Так, ОСОБА_7 хоч і підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, разом із цим, матеріали провадження свідчать, що вона має постійне місце проживання та соціальні зв`язки, має на утриманні малолітню дитину, а тому застосування до підозрюваної найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не викликане об`єктивною необхідністю.

Стороною обвинувачення не наведеного жодного обґрунтування яким чином, підозрювана, перебуваючи під домашнім арештом зможе перешкоджати кримінальному провадженню. Зокрема стороною обвинувачення не надано жодних відомостей, що з моменту застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту підозрюваною здійснювалися спроби вчинити такі дії.

Крім того апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

За наведених обставин, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування ухвали слідчого судді, адже слідчий суддя обґрунтовано застосував до підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту із покладенням на неї обов`язків передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді - без змін.

Керуючись статтями 376 ч.2, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Херсонського міського суду Херсонської області від 23 січня 2024 року, стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4