ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 597/1178/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/86/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ст. 336 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю обвинуваченого ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження №11-кп/817/86/24 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2023 року про затвердження угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні , внесеному до ЄРДР за № 0000208 від 7.04.2023 року щодо ОСОБА_6 за ст.336 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Заліщицького районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2023 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 20 листопада 2023 року між начальником Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_9 та обвинуваченим ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні , внесеному до ЄРДР за № 0000208 від 7.04.2023 року щодо ОСОБА_6 за ст.336 КК України.

ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України та призначено йому покарання за даною нормою закону України про кримінальну відповідальність у виді 3 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 визначено обчислювати з часу його затримання після звернення вироку до виконання.

В порядку КПК України вирішено питання про долю речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , який 11 січня 2023 року військово-лікарською комісією визнаний придатним до військової служби та отримав повістку про явку о 15 годині 00 хвилин 15 січня 2023 року у ІНФОРМАЦІЯ_1 для відправлення до військової частини у команду № НОМЕР_1 , будучи ознайомленим про вимоги законодавства України з питань оборони та відповідальність за порушення правил військового обліку та ухилення від призову за мобілізацією, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, бажаючи їх настання, з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, без поважних причин, не прибув 15 січня 2023 року о 15 годині 00 хвилин до ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , чим порушив вимоги ст. 65 Конституції України, вимоги Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та вимоги Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року "Про загальну мобілізацію", тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного наміру на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, ОСОБА_6 о 11 годині 00 хвилин 23 березня 2023 року, перебуваючи по АДРЕСА_2 , категорично відмовився без поважних причин отримувати повістку про необхідність його явки на 10 годину 00 хвилин 24 березня 2023 року у приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , для подальшої відправки у військову частину та проходження військової служби у зв`язку з мобілізацією. У зазначені у повістці дату і час ОСОБА_6 так і не з`явився у приміщення вищевказаного відділу.

У період з 11 січня 2023 року до сьогоднішнього дня ОСОБА_6 жодного разу не з`явився у приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 , який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та так і не відправився у військову частину для проходження військової служби у зв`язку з мобілізацією, чим порушив вимоги ст. 65 Конституції України, вимоги Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" та вимоги Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 року "Про загальну мобілізацію".

В апеляційній скарзі обвинувачений просить вирок суду скасувати та направити матеріали кримінального провадження до суду першої інстанції для здійснення судового провадження у загальному порядку посилаючись на те, судом першої інстанції не було виконано вимоги, передбачені ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі щодо роз`яснення йому наслідків укладення угоди, а також зазначає що він не надавав згоди на призначення покарання, визначеного в угоді.

Вказує на те, що угоду про визнання винуватості він підписав не читаючи її змісту. При цьому стверджує, що ні під час її підписання, ні під час судового розгляду йому не було роз`яснено того що він має право на судовий розгляд, заявлення клопотань про допит свідків, а також право на мовчання, на правову допомогу та подання доказів, а також обмеження його права на оскраження судового рішення, у випадку затвердження угоди, не зясовано чи цілком він розуміє характер обвинувачення щодо якого визнає себе винуватимм і погоджується з видом покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали подану апеляцію та просили її задовольнити з викладених у ній мотивів, прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляції, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Згідно з положеннями ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 474 КПК України перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості суд під час судового засідання повинен з`ясувати в обвинуваченого, чи цілком він розуміє: 1) що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення;мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно;допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу;характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

У відповідності до вимог ч.6 ст. 474 КПК України суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладення угоди у разі необхідності суд має право витребовувати документи, у тому числі скарги підозрюваного чи обвинуваченого, подані ним під час кримінального провадження, та рішення за наслідками їх розгляду, а також викликати в судове засідання осіб та опитувати їх.

Згідно ч.7 ст. 474 КПК України суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Як вбачається із матеріалів справи, 20 листопада 2023 року між начальником Заліщицького відділу Бучацької окружної прокуратури ОСОБА_9 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні №0000208, та підозрюваним ОСОБА_6 в порядку, передбаченому ст.ст. 468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000208 від 7.04.2023 року щодо ОСОБА_6 за ст.336 КК України, у присутності захисника ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_10 .

Згідно з даною угодою прокурор та ОСОБА_6 у присутності захисника ОСОБА_10 дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст. 336 КК України, які кваліфіковано як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації. ОСОБА_6 у повному обсязі сформульованої та пред`явленої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_6 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме: у виді 3 років позбавлення волі.

Окрім того, ОСОБА_6 підтвердив що наслідком її укладення та затвердження для нього є відмова від здійснення прав, передбачених абз.1 та 4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, зокрема, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобовязаний довести кожну обставину інкримінованого йому правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявлення клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів, а також підстави оскарження в апеляційному та касаційному порядку обвинувального вироку, яким буде затверджена угода, що визначені п.1 ч.1 ст.394 КПК України та п.1 ч.3 ст.424 КПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме із оскаржуваного вироку та звукозапису судового засідання від 20 листопада 2023 року, обвинувачений ОСОБА_6 при укладенні угоди про визнання винуватості у суді першої інстанції погодився на призначення йому узгодженого покарання, і при цьому, судом першої інстанції виконано вимоги, встановлені ч. ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України.

Зокрема, як зафіксовано на технічному носії звукозапису судового засідання суд після оголошення прокурором змісту угоди зясував у обвинуваченого чи повністю він визнає вину у скоєнні кримінального правопорушення, чи зрозумілі його права, надані законом(відмова від права на судовий розгляд, допит свідків, подання клопотань та доказів, право на мовчання) та наслідки укладеної угоди (якими згідно з п.п.а,б ч.5 угоди є обмеження права на оскраження вироку та відмова від права на судовий розгляд, допит свідків, подання клопотань та доказів) та характер обвинувачення, у якому він визнав себе винним, вид покарання, який буде призначено у випадку її затвердження, чи є у нього запитання щодо предявленого обвинувачення, чи було укладення угоди добровільним та без примусу чи насильства, на що ОСОБА_6 у присутності захисника надав ствердні відповіді.

Отже, судом першої інстанції призначено ОСОБА_6 покарання, яке узгоджене між сторонами та визначене в угоді, судом першої інстанції виконано вимоги, передбачені ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК, зокрема, суд переконався, що укладення угоди про визнання винуватості між обвинуваченим, який згідно цієї угоди повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення та прокурором є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді, а також з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК, а також наслідки укладення та затвердження цієї угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що при затвердженні угоди суд перевірив її на відповідність вимогам цього Кодексу та не знайшов підстав для відмови в її затвердженні умови оскільки переконаався в тому що угоди не суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі щодо правильності правової кваліфікації кримінального правопорушення, за ст. 336 КК України, як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, яке не є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; умови угоди відповідають інтересам суспільства; умови угоди не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; відсутні підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, та відсутня очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань чи відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Посилання апелянта на те, що він не читав угоди перед її підписанням колегія суддів не приймає до уваги оскільки він є повнолітньою та дієздатною особою, а тому перед підписанням процесуального документу у кримінальному проваджені про затвердження покарання за вчиненене ним кримінальне правопорушення повинен був усвідомлювати необхідність ознайомитись з його змістом, окрім того, угоду було підписано ним у присутності його захисника, підпис якого проставлено в кінці угоди після її підписання ОСОБА_6 та прокурором, що підтверджує те, що захисник переконався у розумінні його клієнтом змісту угоди, окрім того, захисник володіє спеціальними знаннями у галузі права та ОСОБА_6 мав можливість звернутись до нього за розясненням незрозумілих йому положень угоди, також прорурором у судовому засіданні було повністю оголошено її зміст у присутності ОСОБА_6 , в тому числі щодо наслідків угоди, про ознаймлення з якими він окремо підписався в п.п.б п.5 угоди щодо його прав, передбачених абз.1 та 4 п.1 ч.4 ст.474 КПК України, зокрема, права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобовязаний довести кожну обставину інкримінованого йому правопорушення, на допит у судовому засіданні свідків обвинувачення, заявлення клопотань, виклик свідків і надання суду своїх доказів. Також звукозаписом судового засідання спростовується доводи обвинуваченого про те, що він не надав згоди на узгоджене угодою покарання та не розумів характеру угоди, оскільки від нього прозвучали ствердні відповіді про те, що він розуміє як наслідки угоди так і вид покарання, яке буде призначене у випадку затвердження угоди, а також повідомив що жодних запитань щодо предявленого обвинувачення немає, укладення угоди є добровільним та жодного впливу чи тиску на нього ніхто не чинив.

З урахуванням наведених обставин, колегія суддів вважає, що визначених законом підстав для відмови у затвердженні угоди в суду не було, а тому вирок слід залишити без змін, а апеляцію ОСОБА_6 - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 426 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Заліщицького районного суду Тернопільської області від 20 листопада 2023 року про затвердження угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні , внесеному до ЄРДР за № 0000208 від 7.04.2023 року щодо ОСОБА_6 за ст.336 КК України - без змін.

Ухвала Тернопільського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий

Судді