Справа № 344/7839/24
Провадження № 1-кс/344/3401/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2024 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваної ОСОБА_4 , її захисника ОСОБА_5 , розглянувши в залі суду м. Івано-Франківська клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , в межах кримінального провадження № 0000019 від 09.02.2024, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 , в обґрунтування якого покликався на те, що слідчим відділом Управління СБ України в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні

№ 0000019 від 09.02.2024, за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

У клопотанні вказано, що у ході досудового розслідування встановлено, що 05 вересня 2022 року головою так званої військово-цивільної адміністрації Бериславського району від окупаційної влади ОСОБА_6 на службовій нараді, яка проходила за участі керівників селищних рад від окупаційної влади в приміщенні Бериславської військово-цивільної адміністрації ( АДРЕСА_1 ), було оголошено рішення про проведення 11 вересня 2022 року на території Бериславського району незаконного референдуму за приєднання Херсонської області до складу рф. Крім того, на нараді було доведено до присутніх, що головою територіальної виборчої комісії Бериславського району призначено громадянку України ОСОБА_7 , досудове розслідування стосовно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні. При цьому, на посаду голови т.зв. дільничної виборчої комісії № 826 із організації та проведення вищевказаного незаконного референдуму в АДРЕСА_2 , що входять у підпорядкування Новомиколаївської сільської ради Бериславського району Херсонської області, призначено жительку с. Новомиколаївка ОСОБА_8 .

Зазначено, що у подальшому, ОСОБА_4 , проживаючи на тимчасово окупованій території с. Новомиколаївка Бериславського району Херсонської області, з метою підтримання тимчасової окупації Херсонської області військовими рф та незаконної діяльності створених ними незаконних органів влади, з корисливих мотивів, а саме отримання матеріальної винагороди в сумі 50 тис. російських рублів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, не пізніше 11 вересня 2022 року, прийняла пропозицію голови т.зв. голови дільничної виборчої комісії № 826 в с. Новомиколаївка Бериславського району Херсонської області ОСОБА_8 та надала добровільну згоду щодо своєї участі в організації і проведенні незаконного референдуму в якості члена виборчої комісії на території вказаного населеного пункту Херсонської області за приєднання Херсонської області до складу російської федерації.

Всередині вересня 2022 року голова так званої Бериславської військово-цивільної адміністрації окупаційної влади ОСОБА_6 повторно зібрав в Бериславській районній адміністрації ( АДРЕСА_1 ) нараду з числа місцевих керівників -колаборантів, де до присутніх було доведено, що дата початку проведення референдуму переноситься на 23 вересня 2022 року.

При цьому, встановлено, що не пізніше 20.09.2022, голова окупаційної адміністрації Херсонської області ОСОБА_9 підписав указ про проведення референдуму щодо входження Херсонської області до складу російської федерації та звернення до президента російської федерації в. путіна із проханням підтримати результати вищевказаного незаконного референдуму про входження до складу російської федерації.

Як вказано у клопотанні, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, спрямованого на організацію та проведення незаконного референдуму на території Херсонської області, 25 вересня 2022 року, близько 09 год 30 хв, член виборчої комісії № 826 ОСОБА_4 прибула на подвір`я домоволодіння ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , де отримала від голови вказаної виборчої комісії ОСОБА_8 списки місцевих жителів і бюлетені для голосування, та разом із членом ДВК № 826 ОСОБА_11 , котрий отримав від ОСОБА_8 скриньку (урну) для голосування, виконуючи покладені на них ОСОБА_8 повноваження, добровільно, у супроводі 2 озброєних військових рф, які прибули до подвір`я ОСОБА_10 автомобілем білого кольору і забезпечували їх охорону як членів виборчої комісії, попрямували на автомобілі марки ВАЗ 2105, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 , на АДРЕСА_2 , для здійснення подвірного обходу жителів АДРЕСА_3 та організації їх участі в референдумі за перехід Херсонської області зі складу України до російської федерації.

У ході проведення референдуму, шляхом подвірного обходу по АДРЕСА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_11 почергово заходили до будинків місцевих мешканців та пропонували останнім прийняти участь у референдумі шляхом заповнення відповідної графи в наданих бюлетенях, які в подальшому вкидали в скриньку для голосування. При цьому, військовослужбовці збройних сил рф знаходились на дорозі і на подвір`я місцевих мешканців не заходили.

Знаючи, що відповідно до статті 73 Конституції України виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України, умисно, тобто усвідомлюючи протиправність своїх дій, діючи на виконання узгодженого заздалегідь злочинного плану, за попередньою змовою із ОСОБА_8 та іншими не встановленими на цей час досудовим розслідуванням особами, члени незаконної виборчої комісії ОСОБА_4 та ОСОБА_11 25.09.2022 вчинили дії щодо проведення на тимчасово окупованій території Херсонської області незаконного референдуму з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, та забезпечили проведення голосування шляхом проведення подвірного обходу серед місцевих жителів по АДРЕСА_2 , пропонуючи їм прийняти участь в голосуванні та надаючи для цього отримані у ОСОБА_8 бюлетені.

По завершенню проведення подвірного обходу 25.09.2022 по вул. Садовій в с. Новомиколаївка ОСОБА_4 разом із ОСОБА_11 , у супроводі військовослужбовців збройних сил рф, на автомобілі марки ВАЗ 2105, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_10 , прибули на подвір`я домоволодіння ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 , де надали ОСОБА_8 скриньку для голосування з використаними бюлетенями, яка у свою чергу передала їх військовослужбовцям збройних сил рф, що забезпечували охорону членів виборчої комісії, для подальшого їх доставлення до територіальної виборчої комісії в АДРЕСА_1 .

Після виконання вищевказаних дій, спрямованих на організацію підготовки до участі в проведенні незаконного референдуму, у період з 23 по 27 вересня 2022 року на тимчасово окупованій частині території Херсонської області пройшла незаконна, тобто з порушенням всіх положень Закону України «Про всеукраїнський референдум» від 26 січня 2021року № 1135-IX процедура проведення голосування серед жителів Херсонської області, у якому за участі озброєних військових та правоохоронців рф, незаконно сформованої поліції сумісно з членами незаконної ДВК, ОСОБА_4 як учасник незаконного органу народного волевиявлення, взяла активну участь в якості члена дільничної виборчої комісії № 826, шляхом здійснення подвірних обходів мешканців АДРЕСА_2 , забезпечення видачі їм бюлетенів, форму яких затвердила незаконна ЦВК, та без дотримання основних принципів вільної участі та добровільного таємного голосування, публічності та відкритості референдуму.

27 вересня 2022 року так звана ЦВК Херсонської області за результатами підрахунку ста процентів бюлетенів визнала незаконний референдум таким, що відбувся. Відповідно до його результатів 87.05 відсотків виборців виявили бажання за входження Херсонської області у склад РФ.

За таких обставин ОСОБА_4 підозрюється у добровільній участі в організації та проведенні незаконного референдуму на тимчасово окупованій території, тобто в учиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Матеріалами клопотання зазначається, що 22 квітня 2024 року ОСОБА_4 в порядку п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, покликаючись на викладені у ньому обставини, просив клопотання задовольнити.

Підозрювана та її захисник в судовому засіданні не заперечили щодо пред`явленої ОСОБА_4 підозри, так як остання вину визнає. При цьому вказали на безпідставність наведених у клопотанні ризиків, оскільки ОСОБА_4 не має наміру ухилятися від розслідування. Просили застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши прокурора, підозрювану та її захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Як слідує з матеріалів клопотання, обґрунтованість підозри підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: показами свідків, а також іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 4 ч. 2 ст.183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як встановлено слідчим суддею, 22 квітня 2024 року ОСОБА_4 в порядку п. 3 ч. 1 ст. 276, ч. 1 ст. 278 КПК України повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду «розумна підозра» у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у підпункті «с» п. 1 ст. 5 Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод вимагає, щоб будь-який захід, яким людина позбавляється волі, відповідав меті ст. 5, а саме захисту особи від свавілля.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» визначено, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) Суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 5 ст. 111-1 КК України, цього Кодексу відносяться до категорії тяжкого злочину, санкція статті передбачає максимальне покарання за його вчинення десять років позбавлення волі з конфіскацією майна або без такої.

Прокурором в судовому засіданні, відповідно до вимог п. п. 1, 3, 4, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

п. 1 можливість переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки вищевказана особа усвідомлює про можливість покарання за вчинення таких злочинів. Окрім цього, ОСОБА_4 усвідомлює, що санкція насамперед ч. 5

ст. 111-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна або без такої, у зв`язку із чим, враховуючи режим воєнного стану на території України, може покинути територію України та виїхати на ТОТ України чи інших країн, тим же самим переховуватись від органів досудового розслідування та суду за скоєння нею кримінального правопорушення;

п. 4 можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні злочинів проти основ національної безпеки України вчиненого у воєнний час. У свою чергу, ОСОБА_4 , знаючи інших осіб, які причетні до проведення на тимчасово окупованій території Херсонської області незаконного референдуму з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України та які також можуть вчиняти дії, направлені на виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії рф проти України, перебуваючи на волі, може розголошувати останнім інформацію про хід досудового розслідування та приховувати докази їхніх злочинних дій;

п. 5 можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину проти основ національної безпеки України та зможе вчинити інші кримінальні правопорушення проти національної безпеки України або продовжити здійснювати вищевказані кримінальні правопорушення.

При вирішенні клопотання, слідчим суддею, окрім норм КПК України, враховується практика Європейського суду з прав людини, яка сформульована зокрема у рішенні "Лабіта проти Італії" від 06.04.2000 року та свідчить про те, що тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Такими обставинами у кримінальному провадженні є тяжкість злочину, який інкримінуються підозрюваному та міра покарання, яка йому загрожує у разі доведення вини, а також те, що злочин, у якому підозрюється ОСОБА_12 і саме наведені вище обставини у їх сукупності, а також дані про особу підозрюваного підтверджують існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та дають можливість зробити висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити уникненню цих ризиків та забезпечити процесуальну поведінку підозрюваного.

У рішенні "Марченко проти України" Європейський суд з прав людини повторює, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого проти основ національної безпеки України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з конфіскацією майна або без такої, та у вчиненні злочинів проти основ національної безпеки України, передбачених ч. 5 ст. 111-1 КК України, обрання більш м`якого запобіжного заходу не являється за можливе, оскільки застосування до неї іншого більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання спробам переховуватись від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, у т.ч. шляхом розголошення іншим, не встановленим на даний час слідством співучасникам, інформації про хід досудового розслідування та приховування доказів їх злочинних дій.

Таким чином, до підозрюваної ОСОБА_4 доцільно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден інший запобіжний захід не може забезпечити вирішення завдань кримінального процесу.

Відповідно до норм ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст. 131,132, 176-178, 182-184, 193, 194,197, 199, 202, 205, 309, 369-372, 395 КПК України,

У Х В А Л И В :

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів - до 20 червня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Тримання під вартою підозрюваної ОСОБА_4 здійснювати у Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Строк дії ухвали шістдесят днів.

Ухвала слідчого судді підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду, протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1

Повний текст ухвали складено 24.04.2024 року.