Справа №588/873/21 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/313/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у залі суду в місті Суми кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 15 листопада 2022 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Суми, громадянина України, працюючого директором ТОВ «Євромаштрейд», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

До Сумського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , відповідно якої апелянт просить вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 15 листопада 2022 року скасувати та закрити кримінальне провадження.

Даним вироком ОСОБА_9 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 2 роки.

Строк основного покарання обчислювати з дня затримання обвинуваченого для виконання цього вироку.

Цивільний позов ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 148 927 грн. 86 коп. моральної шкоди, 51984 грн. 00 коп. матеріальної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням.

Стягнуто з ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» на користь ОСОБА_7 127400 грн. 00 коп. страхової виплати за шкоду заподіяну майну, 21442 грн. 71 коп. страхової виплати за шкоду заподіяну здоров`ю, 1072 грн. 14 коп. моральної шкоди.

Цивільний позов ОСОБА_7 в частині інших вимог - залишено без задоволення.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в сумі 4952 грн. 52 коп.

Скасовано арешт накладений ухвалою слідчого судді Тростянецького районного суду Сумської області від 29.12.2020 року на автомобіль Mitsubishi Lancer з державним номером НОМЕР_1 та свідоцтво про його реєстрацію серії НОМЕР_2 , видане ТСЦ 1248 від 20.08.2019.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 зазначає, що матеріали кримінального провадження містять два висновки авто технічної експертизи, які мають розбіжності.

Так, відповідно висновку автотехнічної експертизи ХНДІСЕ ім. Бокаріуса № 15975/17584 від 12.07.2021 р., дії водія ОСОБА_11 не відповідали вимогам п.п. 12.1, 12.6 ПДР України та з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної ДТП, натомість в діях водія ОСОБА_9 не вбачається порушень вимог ПДР України, які знаходились в причинному зв`язку з настанням пригоди.

Проте, відповідно висновку судової автотехнічної експертизи № СЄ-19/119-21/5547-ІТ від 25.05.2021 р. Сумського НДЕКЦ МВС України, в діях обвинуваченого маються невідповідності вимогам п.п. 14.2 «в», 14.6 «г» та з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з настанням пригоди.

За наявності суперечностей у висновках експертів було задоволено клопотання захисту про допит експертів в суді, кожен з яких підтвердив свої висновки та надали відповіді на поставленні питання.

Оскільки допит експертів не усунув наявні розбіжності та протиріччя, стороною захисту було заявлено клопотання про проведення комісійної експертизи, проте судом безпідставно відмовлено у задоволенні даного клопотання.

Так, застосована експертом ОСОБА_12 формула 2 для визначення мінімальної відстані, яка необхідна для зміни смуги руху автомобіля «Volkswagen-Transporter» в умовах даної дорожньої транспортної пригоди, не відповідає досліджуваним умовам, так як у формулі не враховано габаритну довжину вказаного автомобіля.

Таким чином, при розрахунку мінімальної відстані, необхідної для зміни смуги руху даного автомобіля, з урахуванням довжини транспорту, буде становити 47,1…47,5 м. та є більшою від величини відстані, яку подолав автомобіль з моменту початку маневру обгону. Проте висновок експерта щодо вказаного порівняння були протилежними.

Тобто показання свідка ОСОБА_13 стосовно параметрів переміщення автомобіля «Volkswagen-Transporter» під час його виїзду на смугу зустрічного руху є технічно неспроможними, оскільки на величині відстані 45,5 м. водій транспортного засобу не мав технічної можливості виконати маневри зміщення, так як для цього необхідна відстань не менше 47,1 … 47,5 м., в залежності від габаритної довжини цього автомобіля.

Відповідно, висновки про технічну спроможність показань свідка ОСОБА_13 та наявність у діях водія автомобіля «Volkswagen-Transporter» ОСОБА_9 невідповідностей вимогам п. 12.6 «г», п. 14.2 «в», п. 14.6 «г» Правил дорожнього руху України є необґрунтованими.

Крім того, стосовно наявності п. 12.6 «ґ» ПДР України, які знаходилися, з технічної точки зору, в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, категорично неможливо погодитися, оскільки для даного варіанту дослідження водій автомобіля ОСОБА_9 повинен був перед здійсненням маневру обгону переконатися в безпечності маневру, незалежно від швидкості його руху, тобто швидкість його руху не впливала на умови виникнення даної ДТП.

Також, у розпорядженні експерта ОСОБА_12 було достатньо вихідних даних для технічної оцінки дій учасників дорожньо-транспортної пригоди, а саме водія ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , оскільки виходячи із обставин водія «Volkswagen-Transporter» до моменту роз`їзду зустрічних автомобілів, даний транспортний засіб завершив маневр обгону попутного автомобіля та вже рухався по своїй смузі, а тому водій ОСОБА_9 своїми діями не створював небезпеки для подальшого руху водію автомобіля «Mitsubishi-Lancer» ОСОБА_11 . Таким чином, водій ОСОБА_9 своїми діями не впливав на умови виникнення даної дорожньо-транспортної пригоди, тобто на виїзд автомобіля «Mitsubishi-Lancer» за межі проїзної частини, який відбувся лише в результаті дій водія ОСОБА_11 , а саме в результаті порушення ним вимог п. 12.1, п. 12.6 «ґ» ПДР України.

Таким чином, стороною обвинувачення не було доведено, поза розумним сумнівом, що ОСОБА_9 винен в порушенні п. 12.1, п. 12.6 «ґ» ПДР України та у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Відповідно, позови про стягнення з ОСОБА_9 в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди у зв`язку з виправданням його, судом мали бути залишені без розгляду

Згідно з вироком суду першої інстанції, ОСОБА_9 26.12.2020 приблизно 10 год. 50 хв., на 49 км автодороги Н-12 "Суми - Полтава" між населеними пунктами с. Боромля та м. Тростянець Охтирського району, Сумської області, керуючи автомобілем марки «Volkswagеn Тransporter» з державним номером НОМЕР_3 , що належить ТОВ "Євромаштрейд", рухався у напрямку від м. Суми до м. Тростянець. Попереду нього, в попутному напрямку, на автомобілі марки «Honda-CRV», з державним номером НОМЕР_4 , рухався ОСОБА_13 , а у зустрічному до них напрямку, на автомобілі марки «Mitsubishi Lancer» з державним номером НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_7 , рухався водій ОСОБА_11 .

Водій ОСОБА_9 , грубо порушуючи вимоги підпунктів 14.2 «в» та 14.6 «г» Правил дорожнього руху, внаслідок протиправної самовпевненості, розпочавши виконувати маневр обгону попутного автомобіля марки «Honda-CRV» з державним номером НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_13 , на ділянці дороги із обмеженою оглядовістю, не впевнившись у тому, що смуга зустрічного руху вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, внаслідок чого створив умови небезпечні для руху зустрічному автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» з державним номером НОМЕР_1 - під керуванням водія ОСОБА_11 , який з метою уникнення зіткнення вжив управлінських заходів, проте допустив виїзд поза межі протилежного краю проїзної частини.

Внаслідок виниклої дорожньо-транспортної пригоди водій ОСОБА_11 та його пасажир ОСОБА_7 , отримали тілесні ушкодження з приводу, яких були госпіталізовані до Тростянецької міської лікарні.

ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, в області обличчя, волосяної частини голови садна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

ОСОБА_14 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої тупої травми живота, розриву селезінки, внутрішньочеревної кровотечі, геморагічного шоку ІІ-ІІІ ст., які за ознакою небезпеки для життя кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження; закритої тупої травми грудної клітини, лінійного перелому тіла правої лопатки з незначним зміщенням, лінійних переломів 7-11 ребер справа по задній поверхні без істотного зміщення та незначним зміщенням уламків, лінійного перелому переднього кінця 2 ребра справа з незначним зміщенням, забою нижньої долі правої легені, правостороннього гемопневмотораксу, компресійного ателектазу нижньої долі правої легені, малого гемотораксу зліва, які по тривалості розладу здоров`я кваліфікуються як тілесні ушкодження середньої тяжкості; закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забійної рани м`яких тканин правої тім`яної ділянки, гематом повік, субкон`юнктивального крововиливу правого ока, які кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Допущені водієм ОСОБА_9 порушення вимог пунктів 14.2 "в", 14.6 "г" Правил дорожнього руху, знаходяться в прямому причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією та наслідками, що настали.

За встановлених обставин діяння ОСОБА_9 суд кваліфікував за ч. 2 ст. 286 КК України, тобто як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій тяжкі тілесні ушкодження.

Розгляд даного провадження було проведено апеляційним судом без участі обвинуваченого ОСОБА_9 та без його захисника адвоката ОСОБА_10 , виходячи з таких обставин.

Так, обвинувачений ОСОБА_9 та його захисник адвокат ОСОБА_10 будучи належним чином повідомлені про час, дату та місце апеляційного розгляду вказаного кримінального провадження, на судове засідання повторно не з`явилися.

До початку судового розгляду від захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 надійшло чергове клопотання про відкладення апеляційного розгляду у зв?язку з хворобою, дослідивши зміст клопотання, колегія суддів дійшла наступного висновку.

За ст. 318 КПК України, судовий розгляд має бути проведений і завершений протягом розумного строку. Судовий розгляд здійснюється в судовому засіданні з обов`язковою участю сторін кримінального провадження, крім випадків, передбачених цим Кодексом. У судове засідання викликаються потерпілий та інші учасники кримінального провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України, неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, на розгляді в апеляційному суді вже тривалий час з грудня 2022 року перебуває апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 на вирок суду першої інстанції від 15.11.2022. При цьому, подія ДТП відбулася 26.12.2020 року.

З першої дати призначення апеляційного розгляду, а саме 18.05.2023, судовий розгляд вказаного кримінального провадження жодного раз не був проведений через систематичні подання клопотань як захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 , так і самого обвинуваченого про відкладення судових засідань у зв`язку з хворобою. При цьому, кожен факт захворювання та необхідності стаціонарного лікування припадав саме на дати призначених судових засідань.

Так, 15.05.2023 захисник подав клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 18.05.2023 року у зв?язку з його хворобою. На підтвердження причини неявки до суду захисник приєднав ксерокопію аркуша з медичної карти стаціонарного хворого, при цьому діагноз при госпіталізації зазначено нерозбірливо.

06.10.2023 року від захисника ОСОБА_10 надійшла повторна заява про відкладення апеляційного розгляду, який було призначено на 06.10.2023 року у зв?язку з хворобою обвинуваченого ОСОБА_9 . При цьому, жодних доказів на підтвердження стану здоров`я надано не було.

18.04.2024 року захисник подав в черговий клопотання про відкладення судового засідання призначеного на 22.04.2024 року у зв?язку з його хворобою. На підтвердження причини неявки до суду він приєднав ксерокопію аркуша з медичної карти стаціонарного хворого, при цьому жодного діагнозу при госпіталізації не зазначено.

Проаналізувавши надані захисником заяви з додатками колегія суддів дійшла висновку, що відомостей про наявність тяжкої хвороби або ж перебування у лікарні захисника чи обвинуваченого, яке об`єктивно унеможливлює тимчасове залишення цього лікувального закладу, як це передбачено п. 5 ч. 1 ст. 138 КПК, у поданих стороною захисту документах, не міститься. Крім цього, ані у вказаних документах, ані в клопотаннях сторони захисту про відкладення розгляду кримінального провадження не значиться й про інші обставини, які об`єктивно унеможливлюють з`явлення особи на виклик.

Враховуючи наявність в матеріалах кримінального провадження одні лише клопотання сторони захисту про відкладення апеляційного розгляду, на думку колегії суддів, своїм систематичним неприбуттям для участі в судових засіданнях, захисник вчиняє дії, спрямовані на невиправдане затягування судового розгляду справи, чим порушуються також і права потерпілих на розгляд справи протягом розумного строку.

Щодо розгляду справи протягом розумного строку, то колегія суддів звертає увагу, що наразі в Сумському апеляційному суді здійснює правосуддя лише 4 судді 2 судді з розгляду кримінальних справ і 2 судді з розгляду цивільних. І кримінальні провадження у разі їх відкладення, призначаються до розгляду з інтервалом в 5 6 місяців.

Крім того, у ч.ч. 1-3 статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Враховуючи вищезазначене, а також ті обставини, що обвинувачений ОСОБА_9 разом із захисником адвокатом ОСОБА_10 знаючи, що в апеляційному суді на розгляді перебуває подана ним апеляційна скарга, в судові засідання за викликом не з`являються, постійно подаючи клопотання про відкладення, колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд поданої захисником обвинуваченого - адвокатом апеляційної скарги на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 15.11.2022 року у відсутність останніх, враховуючи, також, і те, участь обвинуваченого і його захисника не є обов`язковою, бо в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища.

Заслухавши доповідь головуючого судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення, думку прокурора ОСОБА_6 та представника потерпілої адвоката ОСОБА_8 , які заперечували щодо задоволення поданої апеляційної скарги, просили вирок суду залишити без змін, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції, з яким погоджується суд апеляційної інстанції, щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, зроблено з додержанням вимог ст. 23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування усіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст. 94 КПК України.

Зокрема, свої висновки щодо винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин суд першої інстанції належно обґрунтував дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- поясненнями потерпілої ОСОБА_7 , яка повідомила, що 26 грудня 2020 року в денний час доби, з чоловіком та донькою їхала з м. Полтави в м. Суми, на належному їй червоному автомобілі «Mitsubishi Lancer», яким керував її чоловік, ОСОБА_11 . Потерпіла була на передньому пасажирському сидінні, дитина була на задньому пасажирському у дитячому кріслі, швидкість автомобіля становила 90 км/год. Виїхавши з м. Тростянець та проїхавши близько 5 хв., раптом перед їхнім автомобілем, на підйомі та на їхній смузі руху з`явився автомобіль на вигляд «бус», на відстані близько 50 м, якого через підйомом не можливо було побачити. На даній ділянці дороги обмежена видимість через заокруглення та підвищення, через що обмежена видимість машин, які рухаються попереду. Автомобіль, що виїхав назустріч, яким як встановлено, керував обвинувачений, в момент коли потерпіла його побачила був не у своїй смузі руху і на думку потерпілої він мав можливість розуміти, що від його дій може, щось статись на дорозі, але він не повертався в свою смугу руху. Їхній автомобіль, рухався на підйомі по заокругленню дороги в лівий бік по відношенню до її напрямку руху. Розуміючи, що буде зіткнення лоб в лоб, ОСОБА_7 заплющила очі, чоловік тиснув на гальма, вона відчула, що машину «повело», далі нічого не пам`ятає. Причиною виїзду в кювет автомобіля «Mitsubishi Lancer» ліворуч по відношенню до напрямку його руху потерпіла вважає рух назустріч не по своїй смузі «буса»;

- поясненнями свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що 26 грудня 2020 року разом з дружиною, потерпілою ОСОБА_7 та донькою, керував автомобілем «Mitsubishi Lancer», направляючись у м. Суми до родичів. Потерпіла сиділа на передньому пасажирському сидінні, а дитина позаду, в дитячому кріслі. Дорога та видимість були нормальними, на узбіччі лежав сніг. Швидкість автомобіля була 80-90 км/год. Місце пригоди, ділянка дороги, представляє собою спуск та підйом, має заокруглення, відповідно видимість мінімальна, що забороняє робити маневр обгону. Проїхавши м. Тростянець, вже за межами населеного пункту, рухаючись по своїй смузі руху спочатку на спуск, потім на підйом вже на самому підйомі він побачив, що на його смузі руху, з`являється автомобіль «Volkswagеn», який рухався в стані обгону зі швидкістю більше 90 км/год на одному рівні з іншим попутнім для нього автомобілем, «Honda-CRV», який їхав у своїй смузі руху. Водій «Volkswagеn» під час руху назустріч, ніяких дій не вчиняв, а свідок з метою уникнення зіткнення почав гальмувати, проте зупинити машину йому не вдалось, оскільки не було достатньо відстані. Після гальмування керований ним автомобіль понесло, спочатку вправо, потім вліво і транспортний засіб опинився у кюветі. Автомобіль «Volkswagеn» у момент наближення до керованого ним автомобіля не повертався у свою смугу руху. Водію вказаного автомобіля вдалось проїхати без зіткнення між керованим свідком автомобілем та попутнім автомобілем «Honda-CRV» та поїхав далі. ОСОБА_11 вважає, що оскільки попутні автомобілі «Volkswagеn» та «Honda-CRV» рухались до виявлення ним на підйомі, то обгін не можна було здійснювати через недостатню видимість. Після виїзду автомобіля у кювет ОСОБА_11 втратив свідомість, допомогу надавав водій « ОСОБА_15 », який зупинився, викликав швидку та поліцію. Під час слідчого експерименту свідок показав все на місці події. Дружина отримала значні тілесні ушкодження, перенесла операції. Обвинувачений нічого не відшкодовував, навіть не цікавився станом здоров`я потерпілої та свідка;

- поясненнями свідка ОСОБА_13 , який повідомив суду про те, що 26 грудня 2020 року о 10 год. 45 хв. повертався на автомобілі «Honda-CRV» додому в бік м. Тростянець. Дорога була волога, чиста від снігу, який був тільки на узбіччі. На ділянці між с. Боромля та м. Тростянець керований ним зі швидкістю 80 км/год автомобіль почав обганяти автомобіль «Volkswagеn Тransporter» білого кольору зі швидкістю близько 100 км/год. На підйомі дороги, водій автомобіля «Volkswagеn Тransporter» перед ним почав різко зміщуватись вправо, тобто займати свою смугу руху і в цей момент він побачив, як «Mitsubishi Lancer», що рухався по своїй смузі руху, роз`їжджаючись з « ОСОБА_16 » наїхав на узбіччя правою стороною і його почало заносити, а потім через смугу руху, по якій рухався свідок, «Mitsubishi Lancer» позаду керованого свідком автомобіля злетів у кювет, що він спостерігав у дзеркало заднього виду. До цього, коли автомобіль «Volkswagеn» під час обгону почав різко перестроюватись в бік своєї смуги руху, свідок пригальмував і змістився правіше на смузі руху, оскільки такий різкий маневр цього автомобіля, який плавно розпочинав обгін, для нього означав, що щось попереду не так, тому гальмуючи свідок вирішив надати можливість водію автомобіля «Volkswagеn» повернутись до своєї смуги руху. Ділянка дороги, де сталась пригода, представляє собою перевал. Спочатку з боку с. Боромля є спуск, а потім підйом на гору, а потім знову спуск і підйом. При цьому знаків, які забороняють обгін, на даній ділянці дороги не встановлено. На підйомі, зустрічних машин не видно, тобто обмежена видимість. Також додав, що їздить на цій ділянці кожного дня, на цьому місці часто відбуваються дорожньо-транспортні пригоди. У момент, коли автомобіль «Volkswagеn» перед підйомом почав обгін його автомобіля, він не бачив зустрічного автомобіля «Mitsubishi Lancer», видимість була лише до кінця підйому, оскільки далі йде спуск з невеликим поворотом дороги праворуч. Обгін «Volkswagеn» розпочав на невеличкій рівній ділянці дороги, а завершував обгін наверху підйому, а на самому підйомі «Mitsubishi Lancer» та «Volkswagеn» почали роз`їжджатись. Відстань від початку виконання автомобілем «Volkswagеn» маневру обгону до кінця підйому, де закінчується видимість, була меншою 300 м. У момент, коли з`явився на підйомі «Mitsubishi Lancer» частина габаритів автомобіля «Volkswagеn» ще була на зустрічній для нього смузі руху, його ліві колеса були за розділювальній смузі. Коли « ОСОБА_16 » повернувся після роз`їзду із зустрічним автомобілем у свою смугу руху, попереду керованого свідком автомобіля «Honda-CRV», він поїхав далі і не зупинився, хоча свідок подавав сигнал фарами («поморгав світлом»). Чи бачив водій « ОСОБА_16 » з`їзд автомобіля «Mitsubishi Lancer» у кювет йому невідомо, проте він вважає, що цей водій точно розумів, що заважав «Mitsubishi Lancer» проїхати по своїй смузі руху і змусив його виїхати на узбіччя, тобто створив для нього небезпеку. Він одразу зупинився, розвернув автомобіль, під`їхав до місця з`їзду автомобіля «Mitsubishi Lancer» в кювет. Підійшовши до автомобіля, побачив водія і поряд жінку без свідомості, почувши, що позаду плаче дитина, відчинив двері, відстебнув дівчинку з дитячого кресла, дістав її, спитав чи в неї щось болить. Потім вони у двох з водієм відчинили двері пасажирського сидіння, де жінка була без свідомості, після цього були викликані швидка допомога та поліція. На місці він був опитаний працівникам поліції, була зафіксована траєкторія руху автомобіля «Mitsubishi Lancer» в кювет, а сліди руху по узбіччю перед його виїздом на зустрічну смугу в бік кювета не були установлені, оскільки багато ще автомобілів зупинились в тому місці для допомоги. Також брав участь у слідчому експериментів, все показав на місці події;

- висновком судового медичного експерта № 30 відповідно якого, тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_7 та ОСОБА_11 утворились 26.12.2020 внаслідок травматичної дії тупих твердих предметів, про що свідчить їх характер по механізму удар, а садна по механізму ковзання-тертя (т. 1 а.с. 179-192);

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 26.12.2020 з ілюстративними таблицями до нього, яким зафіксовано, що дорожньо-транспортна пригода у виді виїзду транспортного засобу «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер НОМЕР_1 за межі проїзної частини мала місце на ділянці проїзної частини автодороги Суми-Полтава 49 км, в зоні дії знаку 5.46 (Кінець населеного пункту), яка призначена для руху транспортних засобів у двох напрямках загальною шириною в місці пригоди 8,3 м; дорожнє покриття асфальто-бетонне, без пошкоджень, вологе, на узбіччі сніг, похмуро, без опадів, відстань з робочого місця водія не визначалась. На момент огляду, транспортний засіб розташований в лівому кюветі в положенні на колесах, визначено відстань габаритів автомобіля до лінії орієнтиру, описані його видимі пошкодження кузову, а також виявлено сліди юзу лівого та правого колеса транспортного засобу, осип бампера відносно краю проїзної частини та лінії орієнтиру, що позначено на схемі, які додано до протоколу (т. 1 а.с. 154-163);

- висновку судової експертизи технічного стану транспортного засобу від 01.03.2021 № СЕ-19/119-21/871-ІТ, згідно якого на момент експертного огляду автомобіль марки «Mitsubishi Lancer» з державним номером НОМЕР_1 його робоча ОСОБА_17 система, рульове керування та ходова частина знаходяться в технічно несправному стані, а виявлені несправності систем автомобіля характерні для виникнення під час дорожньої пригоди (т. 1 а.с.194-207);

- протоколом слідчого експерименту від 08.04.2021 за участі свідка ОСОБА_11 та схеми до нього. Відповідно, якої останній на місці події вказав на взаємне розташування автомобіля свідка, автомобілів «Volkswagеn Тransporter» та «Honda-CRV» на момент появи у ОСОБА_11 можливості виявити зустрічний автомобіль, а також їх взаємне розташування на момент зустрічного роз`їзду з останнім керованого свідком автомобілем та автомобіля, яким керував обвинувачений. Крім того, в ході указаної слідчої дії встановлено та відображено слідчим у протоколі, що по напрямку руху свідка мається перелом профілю дороги «підйом-спуск», а також його заокруглення ліворуч, що як пояснив під час слідчого експерименту свідок ОСОБА_11 відповідно до протоколу слідчого експерименту від 08.04.2021 призвело до того, що керований свідком автомобіль після гальмування за рахунок зміни профілю проїзної частини ліворуч правим габаритом потрапив в межі засніженого узбіччя та почав втрачати курсову стійкість та у некерованому стані почав рухатись в межі протилежного узбіччя (т. 1 а.с. 208-213);

- протоколом слідчого експерименту від 08.04.2021 з потерпілою ОСОБА_7 , під час якого остання вказала на взаємне розташування автомобіля «Mitsubishi Lancer», в якому вона перебувала на передньому пасажирському сидінні та автомобіля «Volkswagеn Тransporter» на момент появи у неї об`єктивної можливості виявити зустрічний автомобіль, швидкість якого вона охарактеризувала як таку, що перевищувала допустиму поза межами населеного пункту 110 км/год. (т. 1 а.с. 214-219);

- протоколом слідчого експерименту від 08.04.2021 за участі свідка ОСОБА_13 , де останній на місці вказав на взаємне розташування керованого ним автомобіля та автомобіля «Volkswagеn Тransporter» на момент початку останнім виконання маневру обгону свідка, їх взаємне розташування на проїзній частині в момент коли їх передні частини вирівнялись, взаємне розташування указаних автомобілів, на момент коли водій останнього неочікувано почав зміщуватись праворуч в бік смуги руху свідка, коли ОСОБА_13 почав застосовувати гальмування та зміщуватись праворуч, а також вказав на взаємне розташування автомобіля свідка та автомобілів марки «Volkswagеn Тransporter» та «Mitsubishi Lancer» на момент, коли свідок виявив автомобіль «Mitsubishi Lancer» та одночасний їх роз`їзд, при цьому останній вже знаходився в некерованому стані (т. 1 а.с. 220-231);

- висновку судової автотехнічної експертизи від 25.05.2021 р. № СЄ-19/119-21/5547/ІТ, відповідно якої за варіантом АДРЕСА_2 , тобто виходячи з того, що на момент появи у водіїв транспортних засобів можливості виявити один одного з-за перелому профілю дороги автомобіль «Volkswagеn Тransporter» рухається по смузі зустрічного руху в стані обгону, експерт дійшов висновку, що в цій дорожній ситуації водій ОСОБА_11 мав діяти відповідно до вимог пункту 12.3 Правил дорожнього руху (при виявленні небезпеки для руху застосовувати гальмування до повної зупинки), але він не мав технічної можливості уникнути зіткнення, тому в його діях з технічної точки зору відсутні невідповідності Правилам дорожнього руху, які б перебували у причинному зв`язку з наслідками, що настали. Водій автомобіля «Volkswagеn Тransporter» ВМ 8249 ВО ОСОБА_9 мав технічну можливість уникнути зіткнення, його дії не відповідають вимогам пунктів 12.6 «ґ», 14.2 «в», «г», 14.6 «г» Правил дорожнього руху, з яких невідповідності пунктам 14.2 «в» (перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані) та 14.6 «г» (обгін заборонено у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості) Правил дорожнього руху перебувають у причинному зв`язку з наслідками, що настали. Мотивуючи указаний висновок судовий експерт ОСОБА_18 зазначив, що в ситуації, що розглядається водій «Volkswagеn Тransporter» вирішив виконати обгін попутного транспортного засобу в умовах наявності попереду переломлення профілю дороги у вигляді початку підйому та заокруглення праворуч, тому в даній дорожній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення з боку водія автомобіля «Volkswagеn Тransporter» визначалась своєчасною відмовою від виконання маневру обгону та виїзду на смугу зустрічного руху в умовах обмеженої оглядовості в напрямку руху, тобто виконанням пунктів 14.2 «в», 14.6 «г» Правил дорожнього руху (т. 2 а.с. 76-88).

Окрім цього, в ході судового розгляду судом першої інстанції досліджено докази і сторони захисту, а саме висновок судової автотехнічної експертизи № 15975/17584 від 12.07.2021 складеного судовим експертом ННЦ «Інституту судових експертиз ім. М.С. Бокаріуса» ОСОБА_19 (т. 2 а.с. 76-88).

Відповідно вказаного висновку, судовий експерт ОСОБА_19 , визнавши технічно неспроможними показання свідка ОСОБА_13 та визнавши неможливим провести технічну оцінку дій водіїв по показанням водія ОСОБА_11 та потерпілої, надав відповіді та провів технічну оцінку дій обвинуваченого та водія ОСОБА_11 , виходячи лише з показань обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що до моменту появи в його полі зору автомобіля «Mitsubishi Lancer» він вже завершив маневр обгону та рухався по своїй смузі руху і не створював небезпеки чи перешкоди для руху водію ОСОБА_11 .

Так, виходячи із показань водія ОСОБА_9 у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Mitsubishi Lancer» ОСОБА_11 повинен був діяти у відповідності до вимог п.п. 12.1, 12.6 (ґ) Правил дорожнього руху України.

Разом з тим, судом першої інстанції у вироку була надана належна оцінка такому висновку, з якою колегія суддів погодилась з підстав, що будуть наведені нижче.

Колегія суддів вважає, що при дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, а тому доводи апеляційної скарги захисника про те, що вирок побудований на недопустимих доказів, які суд першої інстанції поклав в основу обвинувального вироку щодо доведеності вини ОСОБА_9 , не знайшло свого підтвердження при розгляді апеляційної скарги.

Так, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту - це дія або бездіяльність особи, яка керує транспортним засобом, пов`язана з порушенням однієї або кількох вимог Правил дорожнього руху або інших нормативних актів, що регламентують безпеку дорожнього руху чи експлуатацію транспорту.

Об`єктивна сторона складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, включає три обов`язкові ознаки: а) суспільно небезпечне діяння (порушення правил безпеки дорожнього руху); б) суспільно небезпечні наслідки (спричинення потерпілому середньої тяжкості, тяжких тілесних ушкоджень або заподіяння смерті); в) причинний зв`язок між діянням і наслідками.

Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Диспозиція статті 286 КК України сформульована законодавцем як бланкетна, тому для встановлення ознак об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого цією статтею, потрібно проаналізувати ті нормативно-правові акти, які унормовують правила безпеки руху й експлуатації транспорту, насамперед Правила дорожнього руху, для з`ясування, які саме порушення цих правил були допущені особою, котра керувала транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди.

При цьому належить враховувати, що злочин, передбачений статтею 286 КК України, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень Правил дорожнього руху, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 статті 286 КК, тобто тільки такі порушення Правила дорожнього руху, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені ст. 286 КК України.

Допущені особою, яка керує транспортним засобом, порушення Правил дорожнього руху можуть бути умовно поділені на дві групи: а) порушення, які самі по собі (без порушення інших правил Правила дорожнього руху) не здатні викликати суспільно небезпечні наслідки, зазначені у ст. 286 КК України; б) порушення, які самі по собі (навіть без будь-яких інших додаткових факторів) містять реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і тим самим виступають як головна, вирішальна умова, без якої наслідки не настали б і яка з неминучістю викликає (породжує) їх у конкретній дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення Правил дорожнього руху, які мали місце під час конкретної дорожньо-транспортної пригоди, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених ст. 286 КК України, тобто знаходилися у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення Правила дорожнього руху, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку дорожньо-транспортної пригоди, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого ст. 286 КК України.

Суд першої інстанції дослідив кожний доказ, який покладений в основу обвинувачення визнаного судом доведеним з точки зору достатності, належності, достовірності, допустимості та взаємозв`язку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Так, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого про необґрунтованість висновку судової автотехнічної експертизи від 25.05.2021 № СЄ-19/119-21/5547-ІТ, яка проведена нібито із застосуванням невірної формули 2 для визначення мінімальної відстані, яка необхідна для зміни смуги руху автомобіля «Volkswagen - Transporter» в умовах даної дорожньо-транспортної пригоди.

Як вбачається зі змісту вказаного висновку та наданими поясненнями, допитаного у судовому засіданні, експерта ОСОБА_12 , мінімальна відстань необхідна для зміни смуги руху автомобіля «Volkswagen - Transporter», розраховувалася за вихідними даними з показань свідка ОСОБА_13 під час проведення слідчого експерименту, які стосуються взаємного розташування транспортних засобів, тобто переміщення автомобіля обвинуваченого при виході зі своєї смуги руху на зустрічну смугу до моменту зрівняння передніх частин автомобіля обвинуваченого та свідка.

Тобто, враховувати габаритну ширину автомобіля для визначення мінімальної відстані необхідної для зміни смуги руху автомобіля до моменту зрівняння передніх частин автомобіля обвинуваченого ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_13 , не є необхідним.

Окрім цього, судовим експертом ОСОБА_18 було перевірено параметри переміщення автомобіля «Volkswagen - Transporter» від моменту зміни ним напрямку руху праворуч до моменту зустрічного роз`їзду та визначено, що мінімальна відстань, на якій відхиляється смуга руху вказаного автомобіля на момент поперечного відхилення без втрати поперечної стійкості становить 23,4 м., а тому технічно спроможними є показання свідка ОСОБА_20 стосовно вказаних ним положень № 3, № 4 взаємного розташування транспортних засобів, коли вони порівнялися, але «Volkswagen - Transporter» не зайняв свою смугу руху. Так, відстань переміщення склала 36,4 м., що є більшим за мінімальну відстань визначену експертом 23,4 м.

Проте, як вбачається з дослідженого в судовому засіданні висновку судової автотехнічної експертизи № 15975/17584 від 12.07.2021, експерт ОСОБА_19 відкинув всі показання свідка ОСОБА_13 , як технічно неспроможні, оскільки визначений час 1,4 с., що минає при подоланні автомобілем «Honda-CRV» відстані 31,2 м. зі швидкістю 80 км/год. з моменту початку його обгону до моменту порівняння з «Volkswagen - Transporter», менше час руху автомобіля «Volkswagen - Transporter» 1,6 с. при подоланні відстані 45,5 м зі швидкістю 100 км/год. до моменту порівняння передньою частиною з «Honda-CRV».

Вказане дало експерту підставу для висновку, що «Volkswagen - Transporter» подолав іншу відстань за інший час, а показання свідка ОСОБА_13 щодо механізму розвитку події на стадії зближення трьох автомобілів ним визнано технічно неспроможними.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недопустимість такого доказу, як висновок судової автотехнічної експертизи № 15975/17584 від 12.07.2021, складеного судовим експертом ННЦ «Інституту судових експертиз ім.. М.С. Бокаріуса» ОСОБА_19 , оскільки оцінку діям водії ОСОБА_11 та ОСОБА_9 експертом було здійснено лише по показам обвинуваченого ОСОБА_9 та його даними, наданим під час слідчого експерименту, технічну спроможність яких експерт не зміг оцінити.

Так, відповідно до ст.101 КПК України висновок експерта повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження.

Пунктом 3.1. Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень» експертиза проводиться після подання органом (особою), який (яка) її призначив(ла) (залучив(ла) експерта), матеріалів, оформлених згідно з вимогами процесуального законодавства та цієї Інструкції.

Як вбачається з матеріалів провадження, сторона захисту не довела, що надані експерту ОСОБА_19 матеріали були оформлені згідно з вимогами чинного законодавства, а зі змісту самого висновку вбачається, що він ґрунтується виключно на показах обвинуваченого та його версії події, які не знайшла свого підтвердження та суперечить іншим долученим доказам. Окрім цього судом першої інстанції вірно взято до уваги та обставина, що висновок експерта ОСОБА_19 побудований на вихідних даних отриманих з того, що на ділянці дороги, де відбулась пригода, оглядовість не обмежена. Вказане повністю спростовується матеріалами кримінального провадження.

Окрім цього, колегія суддів бере до уваги висновок суду першої інстанції, щодо підходів використаних експертом ОСОБА_19 , які ґрунтуються виключно на показниках часу, що за наведеною формулою залежить від швидкості руху автомобілів свідка ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_9 , отриманих із показів свідка під час допиту. Так, останній надав не точні дані, щодо швидкості руху автомобілів, то спочатку 80км/год., згодом змінив на 100км/год. Так, необхідно враховувати характер та механізм події, які розвиваються на великих величинах швидкості протягом секунди, що унеможливлює визначити свідком точного визначення швидкісних режимів транспортних засобів.

Тобто сумніви суду щодо достовірності вихідних даних та, відповідно, повноти проведеного експертом дослідження є слушними.

Суд правильно в основу вироку поклав саме висновок судової автотехнічної експертизи від 25.05.2021 № СЄ-19/119-21/5547-ІТ, який був проведений з урахуванням повних вихідних даних отриманих після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, а саме встановлення дорожніх умов, даних зафіксованих під час огляду місця події транспортних засобів, у ході слідчого експерименту із водієм марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 свідком ОСОБА_11 , слідчого експерименту із пасажиром автомобіля свідком ОСОБА_7 , слідчого експерименту із водієм автомобіля марки «Honda-CRV», реєстраційний номер НОМЕР_4 свідком ОСОБА_13 , слідчого експерименту із водієм автомобіля марки «Volkswagen Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_3 обвинуваченим ОСОБА_9 .

Вказаний висновок ґрунтується на досліджених в ході судового розгляду належними та допустимими доказами сторони обвинувачення, що підтверджують пред`явлене ОСОБА_9 обвинувачення.

Отже, враховуючи висновок експерта, водій автомобіля «Volkswagen - Transporter», реєстраційний номер НОМЕР_3 , обвинувачений ОСОБА_21 мав технічну можливість уникнути зіткнення, його дії не відповідають вимогам пунктів 12.6 «ґ», 14.2 «в», «г», 14.6 «г» Правил дорожнього руху, з яких невідповідності пунктам 14.2 «в» (перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані) та 14.6 «г» (обгін заборонено у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості) Правил дорожнього руху перебувають у причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Сукупність досліджених судом першої інстанції доказів підтверджують, що водій автомобіля «Volkswagen - Transporter», ОСОБА_9 , грубо порушуючи вимоги п. 14.2 «в», 14.6 «г» ПДР України, виконуючи обгін попутного транспортного засобу «Honda-CRV» в умовах наявності попереду переломлення профілю дороги у вигляді початку підйому та заокруглення праворуч, не впевнившись у тому, що смуга зустрічного руху вільна від транспортних засобів на достатній для обгону відстані, створив умови небезпечні для руху зустрічному автомобілю марки «Mitsubishi Lancer», під керуванням ОСОБА_11 , в наслідок чого останній з метою уникнення зіткнення вжив управлінських заходів, допустив виїзд поза межі протилежного краю проїзної частини.

Щодо тверджень апелянта про необґрунтованість відмови суду першої інстанції в призначенні судової комісійної експертизи, колегія суддів зазначає наступне.

Так, відповідно до ч. 1 статті 242 КПК України передбачено, що експертиза проводиться, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

За містом ч. 2 ст. 242 КПК, призначення судових автотехнічних експертиз не є обов`язковим, а у деяких випадках обставини ДТП можуть бути встановлені на підставі дослідження сукупності інших доказів.

Разом з цим, на досудовому слідстві була проведена судова автотехнічна експертиза від 25.05.2021 № СЄ-19/119-21/5547-ІТ, з якої видно, що експертом на поставлені питання надані чіткі, конкретні та логічні відповіді, які відповідають матеріалам провадження та показанням свідків та потерпілої, ґрунтуються на всебічному та об`єктивному дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів справи, суд першої відмовляючи у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про призначення комісійної автотехнічної експертизи, обґрунтовано послався на те, що під час дослідження долучених доказів не було встановлено нових фактичних даних дорожньо-транспортної пригоди, які не були враховані в долучених висновків експертів та мають суттєве значення для ухвалення законного, вмотивованого та обґрунтованого судового рішення.

Доводи апелянта про те, що обвинувачений ОСОБА_22 завершив виконання манеру обгону в момент появи зустрічного автомобіля, апеляційний суд вважає необґрунтованими та таким, що спростовується дослідженими судом доказами.

Так, виїзд на смугу зустрічного руху є небезпечним у будь-якому випадку, а особливо на початку спуску (наприкінці підйому), на крутих поворотах (обмежена можливість маневру), тому він заборонений в усіх випадках на цих ділянках дороги, оскільки у випадку виїзду на смугу зустрічного руху існує підвищена небезпека зустрічного зіткнення.

У даній дорожній ситуації, технічна можливість уникнути зіткнення з боку водія «Volkswagen - Transporter» визначала своєчасною відмовою від виконання маневру обгону та виїзду на смугу зустрічного руху в умовах обмеженої оглядовості в напрямку руху, тобто виконання ним вимог п. 14.2 «в», 14.6 «г» ПДР України.

Із встановленого розрахунку експерта ОСОБА_12 вбачається, що відстань видимості дороги на момент початку обгону автомобіля «Volkswagen - Transporter» менша за відстань, яка необхідна для виконання обгону в даній дорожній ситуації.

Тобто, в даному випадку виїзд автомобіля «Volkswagen - Transporter» та подальший його рух по зустрічній смузі свідчить про виникнення небезпеки руху водію автомобіля «Mitsubishi Lancer», на яку він повинен був реагувати зменшенням швидкості аж до зупинки транспортного засобу, як того вимагає п. 12.3 Правил дорожнього руху України.

Вказаний висновок експерта було здійснено на підставі отриманих пояснень свідків події ОСОБА_13 , ОСОБА_11 та потерпілої ОСОБА_7 та даних проведених слідчих дій.

Окрім цього, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , потерпіла ОСОБА_7 одноголосно підтвердили, що обвинувачений ОСОБА_9 здійснював маневр обгону та виїзд на смугу зустрічного руху в умовах обмеженої оглядовості в напрямку руху, тим самим було створено останнім небезпеку для руху автомобіля під керуванням ОСОБА_11 , який знаходився на своїй смузі руху.

У даному випадку судом першої інстанції належно та повно з`ясовано усі обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 26 грудня 2020 року та обґрунтовано встановлено вину водія ОСОБА_23 в порушенні вимог п. 14.2 «в» ( перед початком обгону водій повинен переконатися в тому, що після обгону зможе, не створюючи перешкоди транспортному засобу, якого він обганяє, повернутися на займану смугу), п. 14.6 «г» (обгін заборонено у кінці підйому, на мостах, естакадах, шляхопроводах, крутих поворотах та інших ділянках доріг з обмеженою оглядовістю чи в умовах недостатньої видимості).

Також колегія суддів зауважує, що причинний зв`язок в автотранспортних злочинах відрізняється тим, що він встановлюється не між діями водія, а між порушеннями правил дорожнього руху й відповідними наслідками.

Таким чином, дослідивши всі подані сторонами докази у їх сукупності та взаємозв`язку, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про винуватість обвинуваченого ОСОБА_9 у скоєнні інкримінованого ним кримінального правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки він, будучи особою, яка керує транспортним засобом порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило тяжкі тілесні ушкодження потерпілій ОСОБА_7 .

За наведеного, апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що в причинному зв`язку із суспільно небезпечними наслідками, що настали перебували дії саме водія ОСОБА_9 , який створив небезпечну дорожню обстановку, яка переросла в аварійну ситуацію.

Згідно ст.65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

На думку колегії суддів, призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального законів України.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, при обранні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання, суд першої інстанції врахував обставини, при яких скоєно кримінальне правопорушення, їх непоправні наслідки у вигляді отримання потерпілою тяжких тілесних ушкоджень, характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, ставлення обвинуваченого до вчиненого, а саме залишення дорожньо-транспортної пригоди, не надання первинної допомоги потерпілій, її дитині та чоловіку, які залишилися в автомобілі, не відшкодував завданої матеріальної та моральної шкоди потерпілій, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має двох дітей, один з яких є неповнолітнім, одружений, є особою з інвалідністю 2 групи, на обліках у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Також врахував суд першої інстанції і відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_9 та обтяжують, відповідно до ст. 66, ст. 67 КК України . Як вбачається з роз`яснень, які містяться в п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про призначення ОСОБА_9 за скоєний злочин у сфері безпеки дорожнього руху покарання, у виді позбавлення волі на строк 03 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам ст.ст. 65-67 КК України, а призначене судом покарання у відповідності до ст.50 КК України є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_9 , та для запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Що стосується медичної документації стосовно стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 , яка була надана захисником 18.04.2024 року, то колегія суддів зазначає, що стан здоров`я обвинуваченого, зокрема і його інвалідність 2 групи, вже було враховано судом першої інстанції при призначенні покарання.

Окрім цього, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції в частині задоволення частково цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, та вважає, що розмір відшкодування моральної шкоди потерпілій у сумі 148 927 грн. 86 коп. та матеріальної шкоди в розмірі 51984 грн., було визначено із засад розумності, виваженості та справедливості з урахуванням фізичних та моральних страждань потерпілої, конкретних обставин справи, наслідків вчиненого злочину і вважати його необґрунтовано завищеним підстав немає.

Колегія суддів вважає, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні зазначеного у вироку кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні і досліджених у судовому засіданні доказів, яким судом першої інстанції дана оцінка в сукупності з іншими доказами і на підставі яких прийнято законне та обґрунтоване рішення суду.

Керуючись ст. 404,405,407,418,419 КПК України колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 15 листопада 2022 року відносно ОСОБА_9 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10 - без задоволення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4