У Х В А Л А

Іменем України

19 лютого 2024 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницького області в складі

слідчого судді: ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання: ОСОБА_2

за участю:

заявника скарги: ОСОБА_3 ,

прокурора: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці в залі суду скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Вінницької обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 від 04.12.2023, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність уповноважених осіб Вінницької обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 від 04.12.2023;

- зобов`язати уповноважених осіб Вінницької обласної прокуратури внести до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про вчинення суддею Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та колегіє суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Вінницького апеляційного суду у складі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 374 КК України, за заявою ОСОБА_3 від 04.12.2023.

Скарга мотивована тим, що 04 грудня 2023 року заявник, засобами електронного зв`язку, звернувся із заявою до Офісу Генерального прокурора України щодо вчинення суддею Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та колегіє суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Вінницького апеляційного суду у складі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 374 КК України.

Однак, листом Вінницької обласної прокуратури заявнику відмовлено у вчиненні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Такі дії заявник вважає протиправними, а тому звернувся до суду зі скаргою.

В судовому засіданні ОСОБА_9 вимоги скарги підтримав, просив їх задовольнити.

Прокурор ОСОБА_4 в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні скарги, посилаючись на те, що заява про вчинення кримінального правопорушення є безпідставною та необґрунтованою, а з її змісту не вбачається ознак конкретного кримінального правопорушення.

Заслухавши пояснення заявника скарги та прокурора, дослідивши матеріали скарги, суд дійшов висновку про відсутність підстав для її задоволення, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, а саме бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення. Правом на оскарження наділені, зокрема, заявник та потерпілий, чи їх представник.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 04 грудня 2023 року ОСОБА_3 , засобами електронного зв`язку, звернувся із заявою до Офісу Генерального прокурора України щодо вчинення суддею Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України та колегіє суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Вінницького апеляційного суду у складі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 374 КК України.

Обґрунтовуючи заяву заявником зазначається наступне:

«За результатами розгляду кримінальної справи №01-57/08 щодо мене вироком колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області як суду першої інстанції від 04 листопада 2008 року мене визнано винуватим і засуджено за статтею 94 Кримінального кодексу України в редакції 1960 року (далі-КК України 1960 року, пунктами 7, 13 частини другої статті 115, частиною першою статті 263, частиною четвертою статті 296, частиною першої статті 70 Кримінального кодексу України (далі-КК України) до покарання у виді довічного позбавлення волі з стягнення моральної шкоди в розмірі 200 000 гривень на користь потерпілого ОСОБА_10 (далі-Вирок у відповідному відмінку)

За вказаних умов та беручи до уваги, що згідно з частиною шостою статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року №1402-VII висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права, 8 травня 2023 року я засобами електронного поштового зв`язку звернувся в порядку пункту 14 частини першої статті 537 Кримінального процесуального кодексу (далі-КПК України) до Вінницького міського суду Вінницької області про застосування до мене зворотної дії більш м`якого кримінального закону (далі-Клопотання у відповідному відмінку; Додаток 2), у якому порушив питання про приведення Вироку та Касаційної ухвали у відповідність до вимог пункту 3 частини першої статті 65 КК України з урахуванням висновків щодо його застосування, викладених у зазначених вище постановах Верховного Суду (див. пункт 4 прохальної частини Клопотання). Автоматизованою системою документообігу суду Клопотання було розподілено для одноособового розгляду судді ОСОБА_5 .

Є очевидним, що суд за наслідками розгляду Клопотання був зобов`язаний застосувати принцип ретроактивності менш судового кримінального закону, закріплений у статті 58 Конституції України, статті 5 КК України, та змінити Вирок - виключити з судових рішень посилання на мою попередню погашену судимість і визначити остаточне покарання без урахування останньої (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 3 серпня 2023 року у справі №133/141/20, провадження №51-128 км 22). При цьому, зважаючи на положення пункту 5 частини першої, частини четвертої статті 49 КК України, остаточне покарання не повинно перевищувати п`ятнадцяти років позбавлення волі, тобто я мав бути звільнений.

Однак, суддя ОСОБА_11 ухвалою від 3 липня 2023 року у справі №127/13234/23, провадження №1-в/127/260/23 (далі-Ухвала у відповідному відмінку; додаток 3) відмовив у задоволенні Клопотання.

Таким чином, можна констатувати, що суддя ОСОБА_5 , будучи службовою особою і носієм судової влади, свідомо і цілеспрямовано використовуючи своє службове становище всупереч інтересам правосуддя, суперечачи остаточному судовому рішенню, умисно вніс до Ухвали завідомо неправдиві відомості з метою штучного створення підстав для відмови в задоволенні клопотання. Тож це непросто професійна помилка, а злочин - службове підроблення, відповідальність за який установлена статтею 366 КК України.

Не погодившись щ Ухвалою, я оскаржив її в апеляційному порядку з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Ухвалою Колегії від 13 вересня 2023 року у справі №127/13243/23, провадження №11-кп/801/842/2023 мою апеляційну скаргу залишено без задоволення, а Ухвалу - без змін. Утім, при винесені свого остаточного рішення Колегія не перевірила викладених в апеляційній скарзі доводів, не навела мотивів їх спростування та не зазначила підстав, на яких скаргу залишено без задоволення, а мої вимоги частково проігнорувала, частково спотворила. Крім того, Колегія не надала жодної оцінки одному із ключових доводів у моїй апеляційній скарзі - про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження. Таким чином, Колегія формально послалась у своїй ухвалі на правильність висновків суду першої інстанції, не розкривши суті зібраних у провадженні доказів та не проаналізувавши їх у контексті з доводами в апеляційній скарзі.

Плюс до всього Колегія ухвалою від 27 листопада 2023 року у справі №127/13234/23, провадження №21-з/801/83/23 безпідставно відмовила в задоволенні моєї заяви від 8 листопада 2023 року про роз`яснення згаданої вище ухвали від 13 вересня 2023 року.

Однак, вимог кримінального процесуального закону Колегія не дотрималась і фактично позбавила мене права на справедливий суд. З урахуванням зазначеного вважаю, що Колегія вчинила злочин, передбачений частиною другою статті 374 КК України, з метою унеможливити приведення Вироку та Касаційної ухвали у відповідність до чинного кримінального законодавства.

Між, іншим у цій заяві про вчинення злочину повідомляю, що суддя ОСОБА_5 сфальшував ухвалу від 14 червня 2023 року у справі№127/7248/23, провадження №1-в/127/141/23 (далі-Ухвала 2 у відповідному відмінку; додаток 4) за вищевикладених обставин.

Так, Ухвалою 2 було відмовлено в задоволенні мого клопотання від 15 березня 2023 року про вирішення питань про всякого роду сумніви і протирічча, що виникають при виконанні вироку.

До того ж, за результатами розгляду моєї апеляційної скарги від 15 серпня 2023 року на Ухвалу 2 останню було скасовано за призначенням нового розгляду в судді першої інстанції, оскільки апеляційний суд установив, що Рішення не було скасовано до вказівки прокурора.»

Вказана заява Офісом Генерального прокурора України направлена для розгляду по суті до Вінницької обласної прокуратури та листом від 14.12.2023 №31-2862-22, за підписом начальника відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_12 , заявнику повідомлено наступне:

«Відсутні підстави для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактами, викладеними у Вашій заяві.»

Визначаючись щодо обґрунтованості скарги суд виходить з того, що відповідно до статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Положеннями частини першої статті 9 КПК України на керівника органу досудового розслідування покладений обов`язок неухильно додержуватись вимог Кримінального процесуального кодексу.

Відповідно до частини першої та другої статті 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Положенням про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, яке затверджено наказом Офісу Генерального прокурора від 30.06.2020 №298, передбачено, що відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам пункту 4 частини п`ятої статті 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення. (п.п. 2 п. 1 Розділу 2 Положення)

Отже, кримінально-процесуальне законодавство передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, але не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень, а лише тих, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Підставами вважати заяву чи повідомлення саме про вчинення злочину є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину).

Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань і щодо них не повинно проводитися досудове розслідування.

Верховний Суд у своєму рішенні від 30.09.2021 (Постанова ККС ВС у справі 556/450/18) вказав, що слідчий, прокурор після прийняття та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, виходячи з їх змісту, має перевірити достатність даних, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, за наслідками чого ним приймається рішення про початок досудового розслідування шляхом внесення відповідних відомостей до ЄРДР.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 при розгляді справи №818/1526/18 зазначила, що, саме у межах процедури оскарження бездіяльності щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Таким чином, підставою для початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, короткий виклад яких, серед іншого, вноситься до ЄРДР.

Надаючи оцінку заяві ОСОБА_3 про вчинення суддею Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, та колегіє суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Вінницького апеляційного суду у складі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 374 КК України, суд звертає увагу на наступне.

Як слідує з матеріалів справи, вироком колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2008 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця м. Дніпропетровська, не одруженого, працюючого заступником директора ТОВ «Стіма-Експерт», не судимого в силу ст. 89 КК України, засуджено:

- за 94 КК України (1960 року) на 13 років позбавлення волі;

- за ч.2 п.п. 7, 13 ст. 115 КК України на довічне позбавлення волі;

- за ч. 4 ст. 296 КК України на 5 років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 263 КК України на 5 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю вчинених злочинів ОСОБА_3 визначено остаточне покарання у виді довічного позбавлення волі.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь потерпілого ОСОБА_10 200.000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою колегії суддів Судової палати у кримінальних справах Верховного Суду України від 17.03.2009 по справі №5-779к09 касаційні скарги засудженого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_13 задоволено частково та вирок колегії суддів судової палати у кримінальних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2008 року щодо ОСОБА_3 в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_10 скасувано, а справу в цій частині направлено на новий судовий розгляд у порядку цивільного судочинства.

Цією ж ухвалою, у решті вирок щодо ОСОБА_3 залишено без зміни.

В подальшому, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.07.2023 по справі №127/13234/23 в задоволенні клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_3 про вирішення питань про всякого роду сумніви та протиріччя, що виникають при виконанні вироку - відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаною ухвалою, остання була оскаржена ОСОБА_3 в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 13.09.2023 по справі №127/13234/23 апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_3 залишено без задоволення, а ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 3 липня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_3 про вирішення питань про всякого роду сумніви та протиріччя, що виникають при виконанні вироку, - без зміни.

В подальшому, ухвалою Вінницького апеляційного суду від 27.11.2023 по справі №127/13234/23 відмовлено ОСОБА_3 в задоволенні його заяви про роз`яснення ухвали Вінницького апеляційного суду від 13 вересня 2023 року.

Таким чином, на думку ОСОБА_3 , відмова суду у задоволенні клопотання заявника та відмова суду в апеляційній скарзі заявника, свідчить про вчинення суддями кримінальних правопорушень.

Разом з тим, ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.06.2023 по справі №127/7248/23 в задоволенні клопотання засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_3 про вирішення питань про всякого роду сумніви та протиріччя, що виникають при виконанні вироку, а саме визнання незаконним та скасування рішення адміністративної комісії ДУ «Вінницька установа виконання покарань № 1» від 29.11.2022 - відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаною ухвалою, остання була оскаржена ОСОБА_3 до Вінницького апеляційного суду.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 19.09.2023 по справі №127/7248/23 апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_3 задоволено частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 14.06.2023, якою відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення адміністративної комісії ДУ «Вінницька установа виконання покарань № 1» від 29.11.2022 - скасовано.

Цією ж ухвалою, призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

Таким чином, на думку ОСОБА_3 , відмова суду у задоволенні клопотання заявника та подальше скасування ухвали суду в апеляційній інстанції, свідчить про вчинення суддею кримінального правопорушення.

Однак, такі твердження заявника є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах закону та судом до уваги не приймаються, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються.

Суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. (ст. 129-1 Конституції України)

Згідно зі статтею 533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

Частиною першою статті 5 Закону України "Про судоустрій і статус судді" передбачено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами та відповідно до визначених законом процедур судочинства.

Відповідно до частини першої та третьої статті 6 Закону України "Про судоустрій і статус судді" здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

З вищенаведених встановлених судом фактичних обставин справи, з урахуванням наведених положень закону, слідчим суддею встановлено, що суддею Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_5 , в межах наданих йому повноважень, здійснено розгляд клопотань засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_3 про вирішення питань про всякого роду сумніви та протиріччя, що виникають при виконанні вироку, та за результатами їх розгляду прийнято рішення, які в подальшому суддями Вінницького апеляційного суду, в межах наданих їм повноважень, переглянуті в апеляційному порядку.

Натомість ОСОБА_3 ініційовано абсолютно безпідставне кримінальне провадження за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 374 КК України в діях судді Вінницького міського суду Вінницької області та суддів Вінницького апеляційного суду.

Таким чином, суд, враховуючи вищенаведене, дослідивши скаргу та заяву ОСОБА_3 , вважає, що відомості, які зазначені у заяві не містять в собі даних, що можуть вказувати на конкретні ознаки складу кримінального правопорушення.

В цьому контексті суд звертає увагу на те, що при безпідставно ініційованому досудовому розслідуванні порушуються гарантії недоторканості суддів та їх незалежності у виконанні професійних обов`язків.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом тільки на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.

У пункті 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13 червня 2007 р. № 8 «Про незалежність судової влади» зазначено, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках на касаційне оскарження судового рішення є одним з основних засад судочинства, встановлених статтею 129 Конституції України.

Конституційним Судом України в своєму рішенні у справі №2-рп/2011 від 11.03.2011 було акцентовано, що оцінка вчинених суддею процесуальних дій може здійснюватися тільки судами апеляційної чи касаційної інстанції.

Аналогічної позиції дотримується і Консультативна рада європейських суддів, яка в пункті 57 Висновку № 11 (2008) щодо якості судових рішень підкреслює, що зміст конкретних судових рішень контролюється, насамперед, за допомогою процедур апеляції або перегляду рішень у національних судах та за допомогою права на звернення до Європейського суду з прав людини.

Резолюціями 40/32 та 40/146 Генеральної Асамблеї від 29 листопада та 13 грудня 1985 року схвалені основні принципи незалежності судових органів, згідно яких судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів і відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонуки, тиску, погроз або втручання, прямого чи непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких би то не було причин. Не повинно мати місця неправомірне чи несанкціоноване втручання в процес правосуддя, і судові рішення, винесені суддями, не підлягають перегляду. Цей принцип не перешкоджає здійснюваному відповідно до закону судовому перегляду чи пом`якшенню вироків, винесених судовими органами.

Відповідно до рішення Європейського суд з прав людини у справі «Салов проти України» від 06.09.2005 року, одним із основних аспектів верховенства права є принцип правової певності, який передбачає, що коли рішення суду стало остаточним, воно не може бути піддано сумніву будь-яким рішенням суду.

Незалежність судової влади є головною умовою забезпечення верховенства права, ефективного захисту прав і свобод людини та громадянина, юридичних осіб, інтересів суспільства й держави.

Ознайомившись із скаргою та доданими до неї документами, суд вважає, що заява ОСОБА_3 від 04.12.2023, не є заявою про вчинення злочину, оскільки вона носить узагальнений характер, викладений в формі необґрунтованих та невмотивованих припущень заявника, які ґрунтуються на його безпідставних власних міркуваннях та не містять в собі наведених ознак об`єктивної сторони діяння, що не може слугувати підставою для внесення даних до ЄРДР.

Частиною першою та другою статті 307 КПК України передбачено, що за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: скасування рішення слідчого чи прокурора; скасування повідомлення про підозру; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги.

З огляду на вищевикладене суд дійшов висновку про необґрунтованість скарги та відсутність підстав для її задоволення.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 9, 25, 26, 214, 216, 303-307, 309, 372 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Вінницької обласної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про вчинення кримінального правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_3 від 04.12.2023 - відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя