КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 та апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 квітня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.04.2024 відмовлено в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України, погодженого прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Покладено на підозрюваного ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати на кожну вимогу до суду, слідчого, прокурора;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

_____________________________________________________________________________

Справа № 761/15265/24 Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/3675/2024 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

- утримуватися від спілкування зі свідками, іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні до завершення досудового розслідування;

- здати на зберігання для слідчого у кримінальному провадженні документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

Визначено термін дії обов`язків у межах строку досудового розслідування, тобто до 24.06.2024 включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, прокурор Офісу Генерального прокурора - прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 подали апеляційні скарги.

Прокурор в апеляційній скарзі просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт вказував про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Проте, слідчий суддя не відобразив мотивів, якими він керувався при ухваленні свого рішення, при оцінюванні доказів для встановлення наявності або відсутності обставин, на які прокурор посилався в обґрунтування своїх вимог.

При розгляді клопотання слідчий суддя не взяв до уваги вказані у клопотанні докази, які підтверджують здійснення ОСОБА_6 та іншими особами протиправної діяльності.

Також, слідчим суддею не взято до уваги дані розсекречених протоколів проведення НСРД, які підтверджують ризики знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні.

Так, протоколом за результатами проведення НСРД від 01.03.2024 № 8/4/3-1853т задокументовано розмови ОСОБА_10 з іншими співучасниками злочину, зокрема ОСОБА_6 , щодо знищення та/або приховування предметів і документів, що зберегли на собі сліди злочину, у тому числі мобільних терміналів, ноутбуків, накопичувачів інформації, які використовувались останньою у протиправній діяльності.

Вказаний протокол, а також інші долучені до клопотання протоколи НСРД, зокрема від 17.08.2023, серед іншого містять докази можливої обізнаності окремих осіб щодо зазначеної протиправної діяльності, вплив на яких з метою відмови від надання показів слідству можуть чинити підозрювані.

Крім того, під час розгляду клопотання прокурором зверталась увага на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, оскільки ОСОБА_6 і надалі матиме можливість контактувати з іншими співучасниками злочину та продовжити узгоджувати з ними свої дії за допомогою різного роду засобів зв`язку, у тому числі, які неможливо відслідкувати ні гласними, ні негласними засобами контролю.

Захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , в апеляційній скарзі просила скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати на кожну вимогу до суду, слідчого, прокурора; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або роботи; утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні до завершення досудового розслідування; здати на зберігання для слідчого у кримінальному провадженні документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, апелянт зазначала, що ОСОБА_6 є ІНФОРМАЦІЯ_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.

При цьому, ІНФОРМАЦІЯ_4 та потребує постійного контролю за виробництвом, який безпосередньо здійснює ОСОБА_6 .

Враховуючи, що підозрюваний проживає в АДРЕСА_1, здійснення контролю за виробництвом ІНФОРМАЦІЯ_5 значно ускладнюється, оскільки отримання ОСОБА_6 дозволу слідчого, прокурора, суду для термінових відряджень може призвести до затримок у виготовлені тих чи інших ІНФОРМАЦІЯ_6.

Отже, на думку апелянта, покладення на підозрюваного обов`язку не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора, суду не є виправданим та таким, що відповідає меті застосування запобіжного заходу.

Крім того, захисники ОСОБА_6 проживають та здійснюють свою діяльність в інших містах України, зокрема, в АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , що потребує від підозрюваного можливості вільно відлучатися з місця проживання для реалізації свого права на захист, в частині права користуватися правовою допомогою захисника.

24.05.2024 від захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 , надійшли письмові заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких вона посилалась на безпідставність наведених прокурором доводів.

Крім того, 28.05.2024 від захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких вона посилалась на необгрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри, зокрема суб`єктивної сторони інкримінованого йому злочину. Крім того, на переконання захисника, сплата обов`язкових платежів не утворює об`єктивну сторону злочину, та прокурором не надано належних та допустимих доказів сплати таких платежів.

Досліджені слідчим суддею під час розгляду клопотання матеріали свідчать про виключно патріотичні мотиви діяльності ОСОБА_6 , його усталений спосіб життя, незадовільний стан здоров`я підозрюваного, репутацію, міцність його соціальних зв`язків та наявність постійного місця роботи.

Апелянт зазначала, що сторона захисту не погоджується із висновком слідчого судді про наявність ризику переховування підозрюваного, оскільки ОСОБА_6 неодноразово виїжджав за кордон протягом досудового розслідування та щоразу повертався до України. Крім того, підозрюваний здав на зберігання слідчому паспорт для виїзду за кордон та не має наміру прохати про його повернення.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи прокурора ОСОБА_5 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу з наведених у ній підстав, та заперечував проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту; думку підозрюваного ОСОБА_6 , його захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які просили задовольнити подану захисником ОСОБА_7 апеляційну скаргу та заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, а апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 з доповненнями задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000675 за підозрою громадян України ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, та ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, а також за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України.

Згідно даних протоколу затримання від 25.04.2024, о 18 год. 44 хв. 24.04.2024 ОСОБА_6 затримано на підставі п. 1ч. 1 ст. 208, п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

25.04.2024 ОСОБА_6 повідомлено про підозру в організації умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництві), вчинених громадянином України з метою завдання шкоди Україні шляхом організації підтримки рішень держави-агресора та окупаційної адміністрації держави-агресора, добровільної передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора та окупаційній адміністрації держави-агресора, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 3. ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Зокрема, як зазначено у клопотанні слідчого, на виконання спільного злочинного плану та вказівки ОСОБА_6 , протягом 2022 року ОСОБА_11 , ОСОБА_10 передали матеріальні ресурси представникам держави-агресора та її окупаційній адміністрації шляхом перерахування грошових коштів ТОВ «ЛИМЕНСЬКА ДОЛИНА» на розрахункові рахунки податкових органів окупаційної, адміністрації РФ в АРК у якості інших податків та зборів на загальну суму 759 001,00 російських рублів, що відповідно до офіційного курсу НБУ (станом на 31.12.2022) складає 384 889, 41 гривень.

Сукупно з часу запровадження в Україні кримінальної відповідальності за пособництво державі-агресору у період часу з 02.05.2022 по 05.06.2023 співучасниками з метою підтримки рішень держави-агресора та завдання шкоди Україні окупаційній адміністрації держави-агресора добровільно передано матеріальних ресурсів представникам держави-агресора та окупаційній адміністрації на загальну суму 8 352 828, 77 російських рублів, що відповідно до офіційного курсу НБУ на дату вчинення кожної фінансової операції складає 4 592 945, 93 гривень.

25.04.2024 старший слідчий в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_12 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням, погодженим прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26.04.2024 відмовлено в задоволенні клопотання слідчого та застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 24.06.2024.

Постановляючи вказану ухвалу,слідчий суддя виходив з того, що органом досудового розслідування не доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та не доведено, що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, не здатний запобігти ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду.

З таким висновком колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Положеннями ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97 ВР (далі - Конвенція) визначено, що нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статтею Конвенції випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання особи, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

Перевіряючи доводи та обставини, на які посилався слідчий у клопотанні, слідчим суддею з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3. ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, та доведено існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, з чим погоджується і колегія суддів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Як вважає колегія суддів, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього матеріали, оцінюючи їх достатність для висновку про причетність ОСОБА_6 до інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність у кримінальному провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3. ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України, та визнав доведеним існування у кримінальному провадженні ризику переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду.

Однак, при розгляді клопотання слідчий суддя залишив поза увагою вимоги ч. 6 ст. 176 КПК України, відповідно до якої, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

За таких обставин, слідчий суддя застосував щодо підозрюваного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, застосування якого не передбачено вимогами чинного КПК України для категорії злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 .

Крім того, колегія суддів не погоджується із висновком слідчого судді про відсутність у клопотанні слідчого переконливого обґрунтування існування інших ризиків непроцесуальної поведінки підозрюваного, передбачених п.п. 2-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки, перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності вказаних ризиків, зокрема можливості підозрюваного знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків чи інших підозрюваних, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів встановила, що такі доводи є обґрунтованими, зважаючи на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному, характер кримінального правопорушення та конкретні обставини інкримінованих йому дій.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

На переконання колегії суддів, слідчим у клопотанні належним чином обгрунтовано, що ураховуючи не встановлення на даний час усіх речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та ту обставину, що підозрюваний підозрюється у вчиненні злочину групою осіб, та йому відомі анкетні дані свідків та інших підозрюваних, усвідомлюючи тяжкість покарання, з метою уникнення відповідальності, підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Посилаючись в оскаржуваній ухвалі на недоведеність слідчим та прокурором існування вищевказаних ризиків, слідчий суддя належним чином не обгрунтував такий висновок та не спростував викладені у клопотанні доводи та мотиви слідчого на підтвердження існування вищевказаних ризиків непроцесуальної поведінки підозрюваного.

На переконання колегії суддів, дійшовши висновків про недоведеність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 2-5 ч. 1 ст. 177 КПК України та застосувавши щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, слідчий суддя не врахував вимоги ч. 6 ст. 176 КПК України, не в повній мірі оцінив порушення цінностей суспільства в даному кримінальному провадженні, не врахував тяжкість інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення та його наслідки, не співставив вказані обставини із реальною можливістю забезпечити запобіжним заходом у виді особистого зобов`язання впевненість у тому, що ОСОБА_6 не буде порушувати покладені на нього процесуальні обов`язки, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про недоведеність органом досудового розслідування підстав для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

У рішенні «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини зазначив, що національні судові органи повинні брати до уваги усі обставини справи, та зважати на наявність суспільного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

На переконання колегії суддів, наведені слідчим у клопотанні ризики є обгрунтованими та такими, що виправдовують утримання ОСОБА_6 під вартою. Встановлені під час апеляційного розгляду обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не зможе запобігти ризикам, які колегія суддів вважає доведеними, та не забезпечить виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків.

Колегією суддів враховуються посилання захисника на відомості про особу підозрюваного його усталений спосіб життя, незадовільний стан здоров`я підозрюваного, репутацію, міцність його соціальних зв`язків та наявність постійного місця роботи.

Однак, вказані відомості про особу підозрюваного не зменшують існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, та не спростовують сумнівів щодо достатності застосованого слідчим суддею запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання для забезпечення виконання ОСОБА_6 процесуальних обов`язків та запобігання установленим ризикам.

Крім того, стороною захисту не надано відомостей про неможливість утримання ОСОБА_6 під вартою за станом здоров`я.

Та обставина, що ОСОБА_6 неодноразово виїжджав за кордон протягом досудового розслідування та щоразу повертався до України, та здав на зберігання слідчому паспорт для виїзду за кордон, не свідчать про відсутність існування ризику переховування підозрюваного на наступних етапах досудового розслідування, у тому числі на території України.

Посилання захисника ОСОБА_7 у доповненнях до апеляційної скарги на необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри, є безпідставними, оскільки сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, та винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження, а тому доводи апеляційної скарги щодо відсутності у діях ОСОБА_6 об`єктивної та суб`єктивної сторони складу інкримінованого йому злочину, колегія суддів вважає передчасними.

Інші доводи апеляційної скарги з доповненнями захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 не є підставою для висновку про відсутність у справі ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а відтак колегія суддів не убачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Таким чином, на переконання колегії суддів, дійшовши висновку про відсутність підстав для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя не в повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, не співставив існуючі у справі ризики, характер та тяжкість кримінального правопорушення, його наслідки, унаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні клопотання слідчого.

Даних, які б унеможливлювали утримання ОСОБА_6 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Разом з тим, встановивши обгрунтованість доводів апеляційної скарги прокурора про наявність підстав для застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів враховує, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом. При цьому, як убачається із аналізу положень ч. 4 ст. 183 КПК України, можливість слідчого судді не визначати розмір застави у визначених цією нормою випадках (зокрема у випадку підозри особи у вчиненні під час дії воєнного стану злочину, передбаченого ст. 111-2 КК України ), є правом слідчого судді, а не його обов`язком.

Відповідно до практики Єропейського суду з прав людини, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів (рішення у справі "Вренчев проти Сербії" п. 76).

Автоматична відмова в застосуванні застави без здійснення судового контролю є несумісною з вимогами пункту 3 статті 5 Конвенції (рішення у справі "S.B.C. v. the UK" п. п. 23-24).

З урахуванням наведеного у сукупності, враховуючи процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 та дані про його особу, який раніше не судимий, одружений, працевлаштований, має постійне місце проживання та реєстрації, ураховуючи його репутацію та міцність соціальних зв`язків, вік та стан здоров`я, майновий стан, колегія суддів дійшла висновку про можливість визначення підозрюваному застави у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні. Розмір застави повинен визначатися виходячи з особи обвинуваченого, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховувати той факт, чи буде втрата забезпечення чи дії проти поручителів у випадку неявки обвинуваченого в суд достатнім стримуючим фактором для обвинуваченого, щоб не здійснити втечу.

Разом з цим, при визначенні розміру застави слід не допускати встановлення такого її розміру, що є завідомо непомірним для особи та призводить до неможливості виконання застави. З одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на обвинуваченого, та покликаний забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок підозрюваного злочину, а лише присутність обвинуваченого на судовому засіданні.

Ураховуючи обставини інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, дані про його особу, враховуючи його майновий стан та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що співмірним з існуючими в кримінальному провадженні ризиками буде розмір застави у виді 3500 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 10 598 000 гривень у національній грошовій одиниці із покладенням на нього обов`язків, у разі внесення застави, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На переконання колегії суддів, на даному етапі розслідування такий запобіжний захід є достатнім стримуючим заходом для підозрюваного, здатен забезпечити його належну процесуальну поведінку і виконання покладених на нього обов`язків.

З урахуванням вимог ч. 4 ст. 196, ч. 1 ст. 197 КПК України, колегія суддів, дійшовши висновку про необхідність скасування ухвали слідчого судді та застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням застави, вважає за необхідне визначити строк тримання під вартою ОСОБА_6 у межах строку досудового розслідування на 60 днів з моменту затримання підозрюваного, тобто до 22.06.2024 включно.

Визначаючи строк дії обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, покладених на підозрюваного у разі внесення застави, колегія суддів вважає за необхідне визначити такий строк відповідно до вимог ч. 7 ст. 194 КПК України на два місяці, однак у межах строку досудового розслідування кримінального провадження, тобто до 24.06.2024.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга сторони захисту з доповненнями задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню частково, ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого, та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з одночасним визначенням застави у виді 3500 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 10 598 000 гривень і покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави.

Керуючись ст. ст. 176-178, 182, 183, 193, 194, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 26 квітня 2024 року, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України, погоджене прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування кримінального, до 22 червня 2024 року включно.

Взяти підозрюваного ОСОБА_6 під варту в залі суду негайно.

Визначити підозрюваному ОСОБА_6 заставу в розмірі 3500 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 10 598 000 гривень у національній грошовій одиниці.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на розрахунковий рахунок Київського апеляційного суду ( м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а , код ЄДРПОУ суду 42258617, банк ГУ ДКС України в місті Києві, код банку - 820172, номер рахунку за стандартом IBAN: НОМЕР_1 ).

У разі внесення застави у визначеному судом розмірі, вважати, що до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді застави.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, у разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_6 наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання чи роботи; уникати спілкування із свідками та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженні; не відлучатися з населеного пункту, в якому він перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, носити електронний засіб контролю.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави, обчислювати з дня внесення застави до 24 червня 2024 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3