ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 619/1089/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1 Провадження № 11-кп/818/426/24 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.7 ст.111-1 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дергачівського районного суду Харківської області від 09.10.2023 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Макарівка Золочівського району Харківської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, одруженого, який має на утриманні двох неповнолітніх дітей, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, та призначено покарання у виді 14 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади в правоохоронних органах України, органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, в органах, що надають публічні послуги, пов`язаних з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, на строк 15 років, з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 визначено рахувати з моменту фактичного затримання.

Строк покарання у виді позбавлення права обіймати посади в правоохоронних органах України, органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування, в органах, що надають публічні послуги, визначено обчислювати з моменту відбуття основного покарання.

Цим вироком встановлено, що У громадянина України ОСОБА_8 , який перебував на території смт Козача Лопань Харківського району Харківської області, у період часу протягом травня 2022 року, більш точна дата та час в ході досудового розслідування не встановлено, виник злочинний умисел, направлений на добровільне зайняття громадянином України посади у незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, а саме зайнятті посади тимчасово виконуючого обов`язків дільничного інспектора так званого «Територіального відділу міліції смт Козача Лопань». 22 лютого 2022 року президент Російської Федерації, реалізуючи злочинний план, направив до Ради Федерації звернення про використання Збройних Сил РФ за межами РФ, яке було задоволено. 24 лютого 2022 року о 5 годині президент Російської Федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні. У подальшому Збройними Силами РФ, які діяли за наказом керівництва РФ і ЗС РФ, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромам, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань РФ здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна. 24 лютого 2022 року о 05 год 00 хв, за наказом президента Російської Федерації ОСОБА_9 , Російська Федерація незаконно вторглася на територію України та здійснила збройний напад, застосовуючи Збройні Сили РФ та Федеральну службу військ національної гвардії Російської Федерації. Так, одним із першочергових етапів реалізації злочинного умислу щодо збройного нападу на державу Україна передбачалося здійснення вторгнення найбільш підготовлених та мобільних підрозділів ЗС РФ, у тому числі спеціального призначення, на територію держави Україна для організації силових захоплень та взяття під контроль будівель і споруд, що забезпечують діяльність органів державної влади України з метою перешкоджання їх нормальній роботі та здійснення силового впливу на їх діяльність; блокування та взяття під контроль військових частин Збройних Сил України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , підрозділів Національної гвардії України для перешкоджання їх законній діяльності щодо відсічі збройної агресії РФ, оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості; перекриття та блокування авіаційного, транспортного та морського сполучення по території держави Україна з метою недопущення пересування військових підрозділів ЗС України та представників правоохоронних органів для протидії збройній агресії ЗС РФ; пошкодження військових об`єктів ЗС України, які мають важливе оборонне значення та об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення. 24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, строк дії якого в подальшому неодноразово продовжено. Так, у період травня-вересня 2022 (більш точний час досудовим розслідуванням встановити не виявилось можливим), під час тимчасової окупації представниками збройних сил країни-агресора РФ та підконтрольних їй незаконних збройних формувань (далі - окупаційних військ) смт Козача Лопань Харківського району Харківської області, на території вказаного населеного пункту було останніми утворено незаконний правоохоронний орган так званого «Територіального відділу міліції смт Козача Лопань». У той самий час, громадянин України ОСОБА_8 , перебуваючи на тимчасово окупованій території смт Козача Лопань Харківського району Харківської області, діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, реалізуючи свій кримінальний протиправний умисел, вступивши у злочинну змову з представникам окупаційних військ, проголосив себе тимчасово виконуючим обов`язків дільничного інспектора так званого «Територіального відділу міліції смт Козача Лопань». Далі, ОСОБА_8 , цілком усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, приступив до здійснення власних повноважень та виконання функціональних обов`язків тимчасово виконуючим обов`язків дільничного інспектора так званого «Територіального відділу міліції смт Козача Лопань». ОСОБА_8 продовжував обіймати посаду тимчасово виконуючого обов`язків дільничного інспектора так званого «Територіального відділу міліції смт Козача Лопань» до 10.09.2022. Однак, 10.09.2022 діяльність ОСОБА_8 , пов`язана із реалізацією вказаного кримінального протиправного умислу на території смт Козача Лопань Харківського району Харківської області була викрита та припинена.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 7 ст. 111-1 КК України, а саме: добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

На зазначений вирок суду першої інстанції захисником ОСОБА_7 подана апеляційна скарга, в якій він просить скасувати вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 09.10.2023 року щодо ОСОБА_8 і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свою апеляційну вимогу, захисник посилається на те, що стороною обвинувачення не було доведено, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення добровільно і з прямим умислом. Зазначає, що під час судового розгляду, стороною обвинувачення не надано доказів, що в період з травня по вересень 2022 року, на тимчасово окупованій території Харківської області було утворено незаконний правоохоронний орган так званого «Територіального відділу міліції емт Козача Лопань» в якості юридичної особи, з відповідними установчими і розпорядчими документами, а також наказами, щодо призначення на посади членів особового складу, в тому числі і ОСОБА_8 .

Крім того, захисник зазначає, що матеріали цього кримінального провадження не містять доказів, ОСОБА_8 самостійно оголосив себе тимчасово виконуючого обов`язки «дільничного інспектора» «Територіальнго відділу міліції смт Козача Лопань». Жоден із свідків, допитаних під час судового розгляду, не вказав, що ОСОБА_8 мав будь-який документ, яким підтверджувався б факт обійняття останнім посади у незаконно створеному правоохоронному органі окупаційної влади.

Апелянт також зазначає, що інші докази у цій справі поза розумним сумнівом не доводять вину ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням.

Заслухавши доповідь головуючого судді, доводи захисника, яка підтримала свою апеляційну скаргу, думку прокурора, який вважав за необхідне залишити без задоволення подану апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи та перевіривши оскаржуваний вирок, колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволенню не підлягає, зважаючи на наступне.

Судовий розгляд проведено у відсутності обвинуваченого (in absentia) з дотриманням вимог КПК про належне повідомлення його про час та місце судового розгляду шляхом опублікування судового виклику у газеті «Урядовий кур`єр» та на електронному сайті суду.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу, і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Із цього випливає, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що ставлять під сумнів винуватість обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний чи виправдувальний вирок, суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен дослідити всі докази сторони обвинувачення та докази і позицію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав - визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Крім того згідно з п. 15 ст.7, ст.22 КПК України, однією з засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні суду своїх доказів і у доведенні перед ним їх переконливості.

При цьому суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд виконав в повному обсязі.

Розглянувши в порядку спеціального судового розгляду, за відсутності обвинуваченого (in absentia), кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 , суд першої інстанції дійшов законного, обґрунтованого та вмотивованого висновку про доведеність пред`явленого йому обвинувачення за ч.7 ст.111-7 КК України, а саме у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Надаючи оцінку апеляційним доводам захисника щодо недоведеності вини ОСОБА_10 за пред`явленим обвинуваченням, колегія суддів виходить із правової позиції, висловленій в постанові Верховного суду від 10.09.2020 року у справі № 555/2067/18.

Зокрема, колегія суддів виходить із того, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Законодавець вимагає лише, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням, що у даному провадженні було дотримано.

Як вбачається з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обвинувачений ОСОБА_10 вступив у злочинну змову з представникам окупаційних військ, проголосив себе тимчасово виконуючим обов`язків дільничного інспектора так званого «Територіального відділу міліції смт Козача Лопань», приступив до здійснення власних повноважень та виконання функціональних обов`язків.

Фізичний чи психічний примус і крайня необхідність є обставинами, які за певних умов виключають кримінальну протиправність діянь, передбачених ст. 111-1 КК України, відповідно до статей 39 і 40 КК України.

Колегія суддів, дослідивши матеріали провадження і доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , встановила, що суд першої інстанції з достатньою повнотою, в межах визначеного судом обсягу, дослідив обставини та докази вчинення обвинуваченим ОСОБА_10 кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення і обґрунтовано дійшов висновку про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

На підтвердження винуватості ОСОБА_10 та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення згідно пред`явленого обвинувачення, суд обґрунтовано послався на показання свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 .

Зокрема, свідок ОСОБА_11 пояснив під час свого допиту в суді першої інстанції, що ОСОБА_8 знав раніше як водія таксі, але, під час окупації він став працювати у поліції, де бив людей, одного хлопця побили палицями. Зазначив, що ОСОБА_8 ходив увесь час з рацією, але у цивільній формі. Бачив, як обвинувачений заходив до «Поліції», яка знаходилась у приміщенні у колишньої митниці, він там був особисто, коли коли у нього померла матір і бачив там ОСОБА_8 , який там працював, на роботу останній їздив на машині. З раціями ходили тільки військові і поліцейські.

Допитана в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_12 пояснила, що знає ОСОБА_8 , який приїжджав до її сусіда та повідомляв останньому, що він поліцейський і хоче взяти огірки, тероризував всю вулицю, питав де сусід. Він був у цивільному одязі, пересувався на відібраному для нього військовими рф транспортному засобі, а також повідомляв свідку, що він є поліцейським.

Свідок ОСОБА_13 надавала в суді першої інстанції показання про те, що знає ОСОБА_8 , який проживав недалеко від неї, зі слів її дітей був поліцейським та часто міняв транспортні засоби, на яких була позначка «Z» та георгіївська стрічка. У її дітей ОСОБА_8 забрав паспорта і вони ходили до т.з. «поліції» відмічатися, як злочинці. 07.05.2022 приїхала «поліція» у складі ОСОБА_20 та ОСОБА_21 і забрали у неї паспорт, ноутбук. Її дітей відправляли копати окопи та мити приміщення, а ОСОБА_8 все це все контролював. Навпроти її будинку жив ОСОБА_22 , так званий голова адміністрації, і ОСОБА_8 до нього часто приходив. Зі слів родичів знає, що він сильно побив хлопчика, який телефонував сестрі. На цей час ОСОБА_8 виїхав, а під час окупації він вільно пересувався між селищами, що було заборонено мешканцям

Свідок ОСОБА_14 пояснила в суді першої інстанції, що ОСОБА_8 був її знайомий та давно проживав із нею на одній вулиці, раніше був водієм таксі. Під час окупації він пішов працювати у т.з. «поліцію». Завжди ходив одягнений у цивільному одязі та їздив не на своїй машині. Всі говорили про те, що ОСОБА_8 працює у «поліції», це також був загальновідомий факт, але сама вона у поліції не була. Після деокупації вона його не бачила, 11.09.2022 усі тікали і він також втік до рф, більше не з`являвся.

Свідок ОСОБА_15 повідомив суду першої інстанції, що ОСОБА_8 знає, ніяких стосунків із ним не мав. ОСОБА_8 жив на сусідній вулиці, раніше був водієм таксі. У перші дні війни пішов у т.з. «поліцію». Спочатку їздив на ВАЗ 2110, потім на Рено, яку у когось відібрав, а згодом на сірому Шевроле, на якому на лобовому склі лежав папірець з надписом «державна поліція». Одягнений він був у цивільний одяг, зброю не бачив. До поліції він особисто не звертався, але сусіди розповідали, що ОСОБА_8 наводив на людей, у яких є майно, яке згодом відбирали.

Допитаний в судовому засіданні в суді першої інстанції свідок ОСОБА_16 пояснив, що ОСОБА_8 знає, раніше разом із ним працював у пожежній частині. З ОСОБА_8 під час окупації він спілкувався, останній заїжджав у пожежну частину, до війни вони спілкувалися. ОСОБА_8 розповідав йому, що він працює у «поліції» окупаційної влади, розслідує крадіжки, одягнений був у цивільний одяг, але носив бронежилет та мав з собою рацію, інші працівники «поліції» також ходили разом із рацією та бронежилетами. Приміщення «поліції» базувалося у приміщенні колишньої митниці, коли він проїжджав повз, то часто там бачив ОСОБА_8 та військових рф. Останній часто їздив на різних транспортних засобах, це були не його автівки. До війни цих транспортних засобів у нього не було. Востаннє він бачив ОСОБА_8 у вересні, кажуть, що він зараз перебуває у Німеччині.

Свідок ОСОБА_17 повідомив суду першої інстанції, що знає ОСОБА_8 як мешканця селища. Після окупації обвинувачений почав ходити у окупаційну селищну раду, а потім почав ходити разом з пов`язкою «дружинник» зі ОСОБА_20 та військовими рф. Згодом він почав з військовими грабувати будинки, магазини, відбирали машини. ОСОБА_8 працював дільничним у «поліції» та приїздив до нього додому зі ОСОБА_20 та військовими за мікроавтобусом Мерседес , який він не віддав. ОСОБА_8 ходив у цивільному одязі, потім була футболка із зображенням «Z», кепка, бронежилет російський, та рація. ОСОБА_8 кожен тиждень їздив на різних транспортних засобах, які відбирали у людей разом із військовими т.з. ЛНР і ДНР. Коли ОСОБА_8 був у «поліції» його транспортні засоби заправляли паливом, яке він продавав мешканцям. Сама ж «поліція» розташовувалася у колишній митниці, він там бачив ОСОБА_8 , коли у нього в дім влучив снаряд. До нього знову завітали ОСОБА_21 та ОСОБА_20 , вони зазначили, що його заявка про обстріл прийнята і повинні приїхати сапери, але ніхто не приїхав, та він своїми силами витягнув снаряд через три дні. ОСОБА_21 з іншими працювали на свою користь, а для людей нічого не робили, крім грабіжів та мародерства, у фермерів вони відбирали худобу, у ОСОБА_24 забрали коней, також вони шукали осіб, які служили у АТО, одного із цих хлопців забрали, у нього та у всіх його рідних забрали документи і телефони. ОСОБА_8 був місцевим і всіх знав, але все одно у людей при обшуках забирав гроші, зброю. Коли було звільнення окупованої території, ОСОБА_8 поїхав ввечері 10.09.2022 у Бєлгород, а потім у Німеччину.

Під час свого допиту в суді першої інстанції свідок ОСОБА_18 повідомив, що він є працівником ДСНС і ОСОБА_8 знає як колишнього працівника цієї служби. Під час окупації обвинувачений спочатку ходив з пов`язкою «дружинник», а потім добровільно пішов працювати у т.з. «поліцію». При ОСОБА_8 завжди була рація, бачив його у футболці з позначкою «Z», пересувався він на автомобілях, які йому не належали. Т. з. «поліція» розташовувалася у колишньому приміщенні митниці і він там бачив ОСОБА_21 , який ходив з папками та паперами. Після де окупації він ОСОБА_8 не бачив, оскільки останній залишив територію України.

Свідок ОСОБА_19 повідомив суду першої інстанції, що він є працівником ДСНС у Козачій лопані і знав ОСОБА_21 . Після окупації бачив ОСОБА_21 з пов`язкою «дружинник» в оточенні військових рф, з якими останній співпрацював. Бачив, як ОСОБА_21 застосував фізичну силу та побив місцевого хлопця, забравши у нього телефон та паспорт, щоб той нічого не знімав.

Вищезазначені свідки у цьому кримінальному провадженні були попереджені судом про кримінальну відповідальність за надання завідома неправдивих показань і стороною захисту не надано будь-яких об`єктивних доказів, що свідки надавали завідомо неправдиві показання та мають особисту зацікавленість щодо розгляду цього кримінального провадження чи вони мають намір обмовити обвинуваченого.

Будь-яких доказів про те, що свідки не могли пам`ятати події, які мали місце згідно формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, захисником суду апеляційної інстанції не надано, у зв`язку з чим у колегії суддів відсутні процесуальні підстави ставити під сумнів зазначені вище показання свідків.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст.7, ч. 1 ст.26 КПК України, однією із загальних засад кримінального провадження є диспозитивність, яка полягає у вільному використанні суб`єктами кримінального провадження своїх процесуальних прав в межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Отже, сторона захисту у змагальному процесі не була позбавлена можливості також задавати свідкам питання, у тому числі з метою підтвердження версії щодо примусу ОСОБА_8 до працевлаштування у незаконно новоствореному правоохоронному органі - «Територіальному відділі міліції смт Козача Лопань» на посаду тимчасово виконуючого обов`язків дільничного інспектора під час тимчасової окупації смт Козача Лопань Харківського району Харківської області, тобто для відстоювання своєї позиції стосовно невинуватості обвинуваченого.

Захисником ОСОБА_7 не надано суду доказів, які б свідчили про особисту зацікавленість вищезазначених свідків у розгляді цього кримінального провадження, оскільки ці свідки ретельно допитувалися в ході судового розгляду в суді першої інстанції, вони надавали детальні показання щодо обставин, пов`язаних із вчиненим ОСОБА_8 кримінального правопорушення за 7 ст.111-1 КК України, попереджалася про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, а тому підстав вважати, що свідки мають намір оговорювати обвинуваченого немає.

Крім того, свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 повідомляли в суді першої інстанції, що вони особисто знали ОСОБА_8 та те, що він працював у незаконно новоствореному правоохоронному органі окупації влади, хоча і ходив у цивільному одязі, але постійно носив бронежилет із рацією, що на той час було властиво тільки для військових і поліцейських, сам ОСОБА_8 їзди на різних автомобілях, які йому не належать, постійно тероризував місцеве населення та інше, а тому апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 про те, що показання зазначених вище свідків не доводять вину ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням, на думку колегії суддів, - є суб`єктивними та безпідставними.

Згідно ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу, а тому апеляційна скарга в цій частині є необґрунтованою та безпідставною.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що показання свідків, попереджених про кримінальну відповідальність і безпосередньо допитаних під час судового розгляду, є стабільними протягом усього розгляду і узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, які в свою чергу свідчать про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому діяння.

Крім того, судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку відомості, що містяться у:

- протоколах пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.10.2022 року, від 13.10.2022 року, від 14.10.2022 року за участі свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_13 , які впізнали під час проведення цієї слідчої дії ОСОБА_8 , який під час окупації смт Козача Лопань був тимчасово виконуючим обов`язків дільничного інспектора «Територіального відділу міліції смт Козача Лопань»;

- протоколі огляду місця події від 19.09.2022, проведеного на території «Козачолопанської селищної ради», яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 ;

- протоколах огляду предметів та документів від 28.09.2022 року і від 30.09.2022 року;

- особовій справі на ім`я ОСОБА_8 , яка містить у собі копії: паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 виданого на ім`я ОСОБА_8 ; довідки про присвоєння ідентифікаційного номера НОМЕР_2 ОСОБА_8 ; анкети ОСОБА_8 , яка заповнена від руки і містить у собі його персональну інформацію; автобіографії ОСОБА_8 ; підписки про нерозголошення інформації у якій зазначено, що ОСОБА_8 попереджений про нерозголошення інформації, яка пов`язана з виконанням його трудових обов`язків та роз`яснені наслідки за розголошення інформації у вигляді відповідальності відповідно до законодавства російської федерації; згоди ОСОБА_8 на оброку персональних даних; свідоцтва про народження 15.01.1982 ОСОБА_8 серія НОМЕР_3 ; інформації про освіту ОСОБА_8 ; військового квитка серії НОМЕР_4 виданий на ім`я ОСОБА_8 ; трудової книжки серії НОМЕР_5 ; паспорта громадянина України для виїзду за кордон НОМЕР_6 ;

- книзі обліку злочинів та правопорушень, яку розпочато 01.05.2022 року; характеристиці, виданої ОСОБА_30 від 26.06.2022 на рапорт «Врио начальника териториального отдела милиции пгт Козачья Лопань ОСОБА_20.»;

- протоколі огляду місця події від 03.02.2022 року, складеного на російській мові «ВРИО УИН территориального отдела милиции пгт Козачья Лопань ОСОБА_21.»;

- заяві ОСОБА_31 від 06.06.2022, на якій мається резолюція ОСОБА_8 про прийняття рішення згідно з законодавством;

- рапортах від 15.06.2022, від 20.06.2022, які складені російською мовою ОСОБА_32 , як «ВРИО УИМ ТОМ пгт Козачья Лопань рядовим міліції»;

- функціональних обов`язків робітника територіального відділу міліції у смт Козача Лопань, які викладені на російській мові;

- матеріалах справ «МВД Территориальный отдел милиции пгт Козачья Лопань» ОМ № 1 від 20.05.2022, ОМ № 2 від 20.05.2022, ОМ № 3 від 20.05.2022, ОМ № 4 від 11.05.2022, ОМ № 5 від 12.05.2022, ОМ № 6 від 12.05.2022, ОМ № 7 від 14.05.2022, ОМ № 8 від 23.05.2022, ОМ № 9 від 14.05.2022, ОМ № 10 від 16.05.2022, ОМ № 11 від 16.05.2022, ОМ № 12 від 26.05.2022, ОМ № 13 від 18.05.2022, ОМ № 14 від 20.05.2022, заведених на російській мові ОСОБА_8 , про відмову у порушенні кримінальної справи, які містять у собі документи, зокрема такі як постанови про відмову у порушенні кримінальної справи, рапота від імені «ВРИО УИМ ОУИМ ТОМ пгт Козачья Лопань рядового милиции ОСОБА_21 »;

- матеріалах справ «МВД Территориальный отдел милиции пгт Козачья Лопань» ОМ № 15 від 28.05.2022 та ОМ № 17 від 01.06.2022, ОМ № 18 від 03.06.2022, заведених на російській мові ОСОБА_34 про відмову у порушенні кримінальної справи, які містять у собі документи, зокрема такі як протоколи огляду місця події, які підписані ОСОБА_8 ;

- матеріалі ОМ № 19 від 26.05.2022 «МВД Территориальный отдел милиции пгт Козачья Лопань», заведеним на російській мові ОСОБА_34 , про відмову у порушенні кримінальної справи, який містять у собі доповідну підписану рядовим міліції «ВРИО УИМ ОУИМ ТОМ пгт Козачья Лопань» ОСОБА_8 ;

- матеріалах ОМ № 55 від 06.08.2022, ОМ № 54 від 20.08.2022, ОМ № 55 від 22.08.2022, ОМ № 58 від 25.08.2022 «МВД Территориальный отдел милиции пгт Козачья Лопань», заведеним на російській мові ОСОБА_34 про відмову у порушенні кримінальної справи, які містять у собі акти про знищення рослин роду коноплі, підписані рядовим міліції «ВРИО УИМ ОУИМ ТОМ пгт Козачья Лопань» ОСОБА_8 ;

- матеріалах справи «МВД Территориальный отдел милиции пгт Козачья Лопань»: ОМ № 53 від 17.08.2022 заведеного на російській мові ОСОБА_34 , про відмову у порушенні кримінальної справи, який містять у собі документи, зокрема такі як: доповідну, пояснення, які відібрані ОСОБА_8 , протоколом огляду місця події, актом знищення рослини роду коноплі, які підписані ОСОБА_8 ;

- матеріалах справи «МВД Территориальный отдел милиции пгт Козачья Лопань»: ОМ № 59 від 27.08.2022, заведеного на російській мові ОСОБА_34 , про відмову у порушенні кримінальної справи, який містить у собі документи, зокрема такі як: рапорт від 27.08.2022, протокол тимчасового вилучення, (передачі) мото і транспортних засобів, рапорт від 17.06.2022, протокол тимчасового вилучення мобільних пристроїв та іншої техніки від 03.06.2022, які підписані «ВРИО УИП ОУИП ТОП пгт Козачья Лопань» ОСОБА_8 ;

- таблиці переліку осіб із зазначенням дати народження проживання та посади за рос. «Август» (полиция) і «Июль» (полиция) ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посада «Врио УИП».

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 86 КПК України доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Колегія суддів також враховує, що в своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 не ставить питання щодо допустимості вищезазначених письмових доказів.

Відповідних доказів не надано стороною захисту і під час апеляційного перегляду оскаржуваного вироку.

Як вбачається з матеріалів провадження, наведені вище докази, допустимість яких не оспорюється стороною захисту, були отримані органом досудового розслідування у встановленому КПК України порядку.

Колегія суддів також наголошує, що ОСОБА_8 визнаний винним у зайнятті посади тимчасово виконуючого обов`язків дільничного інспектора у незаконному правоохоронному органі - «Територіальний відділ міліції смт Козача Лопань», створеному на тимчасово окупованій території, а тому посилання захисника на відсутність будь-яких документів щодо підтвердження факту реєстрації цього органу в якості юридичної особи, з відповідними установчими і розпорядчими документами, - є безпідставними , оскільки окупаційна адміністрація рф це сукупність державних органів і структур рф, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних рф самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг (п. 6 ст. 1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод та правовий режим на тимчасово окупованій території України»).

Крім того, з вищенаведених показань свідків та письмових доказів об`єктивно вбачається, що ОСОБА_8 добровільно зайняв посади в незаконному правоохоронному органі - «Територіальний відділ міліції смт Козача Лопань», створеного на тимчасово окупованій території смт Козача Лопань Харківського району Харківської області.

Більш того, відомості цих письмових доказів узгоджуються з поясненнями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , наданих ними в суді першої інстанції, про те, що ОСОБА_8 був поліцейським у незаконному правоохоронному органі.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вмотивованого та обґрунтованого висновку що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.7 ст. 111-1 КК України, оскільки у вироку суду першої інстанції в повній відповідності до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 за пред`явленим обвинуваченням, які суд дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України.

В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їхній достовірності. Зі змісту вказаного вироку вбачається, що суд першої інстанції у мотивувальній частині вироку виклав формулювання обвинувачення, визнаного доведеним, встановив і зазначив місце, час, спосіб вчинення злочину, його наслідки.

Судом першої інстанції повністю дотримані вимоги чинного законодавства, досліджено усі обставини кримінального провадження та оцінено надані докази з точки зору належності, допустимості і достовірності, а сукупність наданих стороною обвинувачення доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, можуть бути покладені в основу обвинувального вироку, оскільки стороною захисту не доведено наявність підстав для виправдання обвинуваченого за пред`явленим обвинуваченням чи зміни оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, наведених в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 .

Під час судового розгляду в судах першої та апеляційної інстанції стороною захисту не надано будь-яких належних доказів на підтвердження їх версії щодо застосовування до ОСОБА_8 заходів фізичного та/або психічного примусу у період окупації смт Козача Лопань, внаслідок чого останній виконував покладені окупаційною владою обов`язки незаконного правоохоронного органу.

Тобто, апеляційні доводи захисника не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності діях ОСОБА_8 складу злочину, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України, а тому на переконання колегії суддів, така позиція апелянта пов`язана з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги захисника.

Отже, версія та доводи захисника ОСОБА_7 про незгоду з оскаржуваним вироком в частині визнанням ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України, суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини обвинуваченого у інкримінованому йому злочині мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, оскільки під час судового розгляду в суді першої інстанції об`єктивно встановлено, що ОСОБА_8 мав фізичну можливість не працювати у незаконному правоохоронному органі окупаційної влади, але використовував займану посаду в своїх цілях, міг вільно пересуватися у смт Козача Лопань, їздив на різних транспортних засобах, які йому не належали.

Крім того, захисником не надано суду першої та апеляційної інстанції будь-яких доказів, які могли підтвердити версію сторони захисту про те, що ОСОБА_8 не міг виїхати з смт Козача Лопань , до останнього застосовувався психічний та фізичний примус і він не мав можливості відмовитися від зайняття посади тимчасово виконуючого обов`язків дільничного інспектора у незаконному правоохоронному органі - «Територіальний відділ міліції смт Козача Лопань» .

Таким чином, колегія суддів констатує, що суд першої інстанції дослідивши докази надані сторонами кримінального провадження, оцінивши кожний доказ за своїм внутрішнім переконанням, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, тобто у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які були би підставами для скасування чи зміни судового рішення при перевірці цього кримінального провадження, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, версія та доводи захисника ОСОБА_7 щодо незгоди з оскаржуваним вироком, суперечливість та відсутність достовірних доказів на підтвердження вини ОСОБА_8 у інкримінованому йому злочині мають суто суб`єктивний та безпідставний характер, пов`язаний з обраним способом захисту, що обумовлює необхідність відмови у задоволенні поданої апеляційної скарги захисника, а вирок суду першої інстанції залишення без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 ч. 1 п. 1, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Дергачівського районного суду Харківської області від 09 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий -

Судді -