ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2024 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого, судді-доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року, якою засудженому відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 Кримінального кодексу України (далі- КК)

за участю:

засудженого в режимі відеоконференції ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

ВСТАНОВИВ :

Короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року, в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 КК відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення суд першої інстанції зазначив, що засуджений ОСОБА_6 своєю поведінкою не довів виправлення, оскільки останній під час відбування покарання допускав порушення режиму, за що має 5 стягнень, крім того до засудженого вже застосовувалось умовно-дострокове звільнення від відбування покарання в період якого ОСОБА_6 вчинив ряд умисних злочинів.

З огляду на викладені обставини, суд дійшов висновку про відсутність суттєвих позитивних змін у поведінці засудженого, протягом всього строку відбування покарання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить ухвалу суду скасувати та задовольнити його клопотання про застосування до нього умовно-дострокового звільнення від подальшого відбування покарання. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК зарахувати у строк відбування покарання строк тримання під вартою з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі з 07.05.2019 по 13.07.2020.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує на те, що висновки суду є необґрунтованими і такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вважає, що за час відбування покарання довів своє виправлення та суд безпідставно відмовив йому в задоволенні клопотання, не мотивувавши свого рішення.

Позиції учасників судового провадження.

Під час судового розгляду засуджений та захисник кожен окремо підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити з викладених в ній підстав. Зазначили, що засуджений за час відбування покарання довів своє виправлення на підтвердження чого має п`ять заохочень та задовільну характеристику.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою у зв`язку з чим просив залишити її без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, виходячи з наступного.

Так, ст. 6 КВК передбачає, що виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Згідно із ч. 2 ст. 81 КК умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосовано, якщо засуджений добросовісною поведінкою та відношенням до праці довів своє виправлення. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише за умови обов`язкової та одночасної наявності вказаних в законі підстав і умов в їх сукупності. При цьому основним і вирішальним є не факт відбування визначеної частини покарання, а досягнення однієї із цілей покарання - виправлення засудженого.

Відповідно до Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким», суди під час судового засідання у справах цієї категорії повинні приділяти особливу увагу поясненням засудженого, представників органу, який відає виконанням покарання, спостережної комісії по суті внесеного подання.

З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_6 відбуває покарання у Державній установі «Дніпровська виправна колонія №89». Початок строку відбування покарання 13.05.2019 кінець строку відбування покарання: 13.08.2024.

За час відбування покарання у ДУ «Дніпровська виправна колонія №89», ОСОБА_6 характеризується посередньо, режим відбування покарання порушував, за що притягався п`ять разів до дисциплінарної відповідальності, до виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість (а. с. 8-9).

Крім того, засуджений має 5 стягнень, три з яких у виді суворих доган, за час відбування покарання має п`ять заохочення за зразкову поведінку та ставлення до праці, отримані у переважній більшості за період з кінця 2022 та середини 2023 років. Крім того Індивідуальний план виховної роботи виконав на 49 відсотків.

Головною підставою для умовно-дострокового звільнення є виправлення особи, а висновок суду про доведеність виправлення засудженого повинен засновуватись на всебічному врахуванні даних про його поведінку і ставлення до праці за весь період перебування у виправно-трудовій установі. Також колегією суддів враховується, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що засуджений ОСОБА_6 не довів свого виправлення належною поведінкою за весь період відбування покарання, оскільки з часу перебування в установі виконання покарань з 13 травня 2019 року перші заохочення мав лише 10 жовтня 2022 року, крім того активної участі у виховних заходах чи спеціалізованих програмах установи не приймає, через що у колегії суддів відсутні підстави вважати, що засуджений своєю сумлінною поведінкою систематично доводить своє виправлення.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що рішеннями адміністративної комісії установи неодноразово та в останнє 23.11.2022 був визнаний таким, що на шлях виправлення не став.

Колегія суддів зауважує, що ч. 3 ст. 107 КВК, встановлено, що засуджені зобов`язані дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, у зв`язку з чим виконання засудженим покладених на нього обов`язків не свідчать про його виправлення та не слугують підставою для його звільнення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ОСОБА_6 є особою, яка раніше неодноразово притягавався до кримінальної відповідальності, однак належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став, про що свідчать вчинені ним нові злочини.

Наведене свідчить про те, що ОСОБА_6 схильний до системної протиправної поведінки, має стійку антисоціальну спрямованість, а виправлення засудженого до повного відбуття призначеного покарання має беззаперечно підтверджуватись вагомими доказами, яких не вбачається.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання ОСОБА_6 повно та об`єктивно врахував дані щодо особи засудженого, його поведінку за весь час відбуття покарання, його відношення до праці та заходів, які проводяться адміністрацією з метою виховного впливу на засуджених, та дійшов правильного висновку про відсутність переконливих доказів, які б у своїй сукупності свідчили про доведеність виправлення засудженого та наявність передбачених законом підстав для його умовно-дострокового звільнення від відбування покарання.

Доводи апеляційної скарги засудженого про те, що суд не в повній мірі врахував обставини провадження, є безпідставними, оскільки наявність заохочень не підтверджує систематичності вчинення засудженим дій, що підтверджують його виправлення до повного відбуття призначеного покарання, та сама по собі не є підставою для застосування до нього умовно-дострокового звільнення. Судом досліджені та оцінені всі обставини, які мали значення для прийняття законного та обґрунтованого рішення.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що ОСОБА_6 у своєму клопотанні до суду першої інстанції не висував вимог щодо зарахування відповідно до вимог ч. 5 ст. 72 КК у строк відбування покарання строк тримання під вартою з розрахунку один день тримання під вартою за два дні позбавлення волі з 07.05.2019 по 13.07.2020, у зв`язку з чим вказані вимоги не були предметом судового розгляду. Колегія суддів, звертає увагу, що апеляційні вимоги засудженого щодо зарахування строку відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК підлягають вирішенню в порядку виконання вироку.

З огляду на вищевикладене, доводи засудженого не спростовують висновки суду першої інстанції щодо безпідставності внесеного подання, а також не свідчать про доведення засудженим свого виправлення та про наявність підстав для його звільнення від відбування покарання умовно-достроково, а тому ці доводи апеляційний суд розцінює як непереконливі, у зв`язку з чим вважає оскаржувану ухвалу суду законною та обґрунтованою і підстав для її зміни чи скасування не вбачає.

Керуючись статтями 81 КК, 404, 405, 407 КПК, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2024 року, якою засудженому відмовлено в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання на підставі ст. 81 Кримінального кодексу України залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_____________________ ______________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4