Справа № 638/2734/22
Провадження № 1-кп/638/625/24
УХВАЛА

Іменем України

27 березня 2024 року м. Харків

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

перекладача ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні №0000073 від 06.04.2021 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Харкова, громадянина України, який має неповну вищу освіту, який перебуває у цивільному шлюбі, офіційно не працевлаштованого, відповідно до вимог ст. 89 КК України не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 111 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця провінції Шаньдун, громадянина Китайської Народної Республіки, який має вищу світу, неодруженого, керівника громадської організації «Український центр управління освітою та науковими технологіями», не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , кандидата психологічних наук (завершив аспірантуру ІНФОРМАЦІЯ_3 ),

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.1 ст. 114 КК України, -

встановив:

У провадженні Дзержинського районного суду міста Харкова перебуває кримінальне провадження №0000073 від 06.04.2021 за обвинуваченням громадянина Китайської Народної Республіки (далі КНР) ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 114 КК України, та за обвинуваченням громадянина України ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 111 КК України.

27 березня 2024 року прокурор відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 надав клопотання, в якому просив продовжити строк тримання під вартою в умовах Державної установи Харківський слідчий ізолятор стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 на 60 діб, а також визначити розмір застави для обвинувачених, а саме 20 010 050 грн. (двадцять мільйонів десять тисяч п`ятдесят) для ОСОБА_9 та 1 010 150 грн. (один мільйон десять тисяч сто п`ятдесят) для ОСОБА_7 , з накладенням на них обов`язків у разі внесення застави.

Клопотання обґрунтовує тим, що обвинувачені можуть вчинити дії, які містять ризики, передбаченіп.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Зазначив, що застосувати стосовно ОСОБА_9 та ОСОБА_7 більш м`які запобіжні заходи не вбачається можливим, оскільки ризики, встановленні судом при обрані та продовженні запобіжного заходу в ході досудового розслідування, а також в ході судового розгляду, на момент внесення даного клопотання, не зникли та не зменшились, а заміна обвинуваченим запобіжного заходу на більш м`який може перешкодити судовому розгляду обвинувального акту.

У судовому засіданні прокурор клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав повністю.

ОСОБА_7 та його захисник проти клопотання прокурора заперечували, просили призначити запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисник проти задоволення клопотання прокурора також заперечували та просили призначити домашній арешт.

Суд, розглянувши подане прокурором клопотання, заслухавши думку учасників провадження, дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

У рішенні від 26 січня 1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При вирішенні питання про необхідність ув`язнення особи вагомою підставою є ризик переховування цієї особи від правосуддя та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином. При цьому переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_11 , судом враховується наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування відносно обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Тримання під вартою є виправданим якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи (Рішення «Лабіта проти Італії»).

Відповідно до ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109 - 114-1, 258 - 258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Розглянувши доводи, викладені прокурором в клопотанні про продовження строку запобіжного заходу, суд зазначає, що залишається достатньо підстав вважати, що обвинувачені опинившись на волі, зможуть перешкодити встановленню істини по справі під час судового провадження.

Крім того, є достатні підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_10 , який є громадянином Китайської Народної Республіки, зможе ухилитися від явки до суду і не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування).

Ризики вчинення обвинуваченим дій, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, вважаються наявними за умови встановлення судом обґрунтованої ймовірності реалізації ним таких дій. Чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що обвинувачений обов`язково здійснюватиме такі дії. Однак суду необхідно встановити, чи обвинувачений наразі має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Зокрема, ризик переховування від суду залишається реальним з огляду на тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачуються ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , суворістю можливого покарання, пов`язаними із цим негативними для особи наслідками.

Крім того, суд враховує, що на даний момент не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, у зв`язку з чим, на переконання суду, обвинувачені можуть незаконно перетнути державний кордон України з метою уникнення кримінальної відповідальності, тому альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку останніх.

Приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, характер вчиненого кримінального правопорушення, відсутність відомостей про наявність тяжких захворювань у обвинувачених, які унеможливлюють перебування останніх у слідчому ізоляторі, дані про особу обвинувачених, а також те, що при застосування більш м`якого запобіжного заходу, обвинувачені будуть мати можливість впливати на свідків, тим самим перешкоджати кримінальному провадженню, ухилитися від явки до суду і не виконати його процесуальні рішення (ризик переховування), вчинити інші кримінальні правопорушення, суд вважає, що вказане свідчить про неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених, у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу.

У зв`язку з викладеним, суд вважає за необхідне продовжити у відношенні обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_12 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на максимальний строк 60 днів, тобто до 25.05.2024 року включно, оскільки відсутні підстави вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду та його належну поведінку.

Згідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначає розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Згідно ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: 1) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні нетяжкого злочину, - від одного до двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 3) щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (ч.6 ст.182 КПК України).

У якості обґрунтування розміру застави для обвинуваченого ОСОБА_7 у розмірі 1010150 (один мільйон десять тисяч сто п`ятдесят) гривень та ОСОБА_9 у розмірі 2001050 (двадцять мільйонів десять тисяч п`ятдесят) гривень прокурор зазначив зокрема можливість керівництва протиправним діями із за кордону представниками спеціальних розвідувальних служб КНР та можливість настання наслідків у випадку потрапляння інформації, до збору якої був спрямований умисел обвинувачених.

Відповідно до вимог ст.182 КПК України, суд з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинувачених, ризиків, передбачених ст.177 КПК України, визначає заставу достатню для забезпечення виконання обвинуваченими обов`язків, передбачених КПК України. При цьому суд вважає, що застава у межах, визначених п.3 ч.5 ст.182 КПК України здатна забезпечити виконання обвинуваченими ОСОБА_7 та ОСОБА_13 , які обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на них обов`язків. Тому суд визначає заставу у розмірі 20010050 (двадцять мільйонів десять тисяч п`ятдесят) грн. для ОСОБА_9 та 1010150 (один мільйон десять тисяч сто п`ятдесят) грн. для ОСОБА_7 .

Виходячи з викладеного, керуючись ст.ст.177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 206, 369, 372, 395 КПК України, суд,

ухвалив:

Клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 25.05.2024 року, з продовженням дії застави у розмірі 1 010 150 (один мільйон десять тисяч сто п`ятдесят) грн, з порядком та умовами її внесення та встановленням відповідних обов`язків, визначених ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.11.2022.

Продовжити відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів до 25.05.2024 року, з продовженням дії застави у розмірі 20 010 050 (двадцять мільйонів десять тисяч п`ятдесят) грн, з порядком та умовами її внесення та встановленням відповідних обов`язків, визначених ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 08.11.2022.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченими в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Суддя: ОСОБА_1