Справа № 946/1390/24
Провадження № 1-кс/946/461/24
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2024 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі: головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

дізнавача ОСОБА_3 , прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

власника майна ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у судовому засіданні клопотання дізнавача СД Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна, -

В С Т А Н О В И В:

Сектором дізнання Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000091, яке зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань 21.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

21.02.2024 року дізнавач Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області звернувся до слідчого судді з клопотанням про арешт майна, яким просить накласти арешт на вилучені в ході огляду місця події від 20.02.2024 року у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : автомобіль марки «TAYOTA CAMRY», реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу з серійним номером НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 , мотивуючи тим, що 20.02.2024 до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшли матеріали про те, що 20.02.2024 в ході огляду місця події за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, просп. Незалежності, 362 (ТСЦ 5142) було виявлено автомобіль марки «TOYOTA CAMRI», реєстраційний номер НОМЕР_1 чорного кольору та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 з ймовірними ознаками підроблення.

Дізнавач в судовому засіданні просила задовольнити клопотання про арешт майна.

Прокурор підтримала клопотання дізнавача та наполягала на його задоволенні.

В судовому засіданні власник майна ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 заперечували щодо задоволення клопотання про арешт майна та просили відмовити у задоволенні клопотання та вилучене майно повернути власнику, мотивуючи тим, що з клопотання та матеріалів, що долучені до нього не вбачається, що транспортний засіб має відношення до злочину, незрозуміла кваліфікація правопорушення, оскільки вказують на те, що вилучене майно ймовірно з ознаками підроблення та нічого не зазначено щодо ймовірності наявних ознак підробки або зміни.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, вислухавши дізнавача та прокурора, власника майна та його представника, приходжу до наступного висновку.

Згідно статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Положеннями ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

В свою чергу викладене також знайшло своє підтвердження в рішеннях Європейського Суду з прав людини (далі, ЄСПЛ), в тому числі в рішеннях «Бакланов проти Росії» (від 09 червня 2005 року) та «Фрізен проти Росії» (від 24 березня 2005 року), де ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що: «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні; 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частиною третьою статті 172 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Так, у клопотанні дізнавача зазначено, що 20.02.2024 до Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області надійшли матеріали про те, що 20.02.2024 в ході огляду місця події за адресою: Одеська область, м. Ізмаїл, просп. Незалежності, 362 (ТСЦ 5142) було виявлено автомобіль марки «TOYOTA CAMRI», реєстраційний номер НОМЕР_1 чорного кольору та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 з ймовірними ознаками підроблення.

Відомості щодо вказаного кримінального правопорушення внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під №0000091 від 21.02.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

20.02.2024 в ході огляду місця події у ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлено та вилучено: автомобіль марки «TAYOTA CAMRY», реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу за серійним номером НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_6 , яке поміщено до сейф-пакету CRI 1221998.

Підставою арешту майна орган досудового розслідування зазначив те, що автомобіль марки «TAYOTA CAMRY», реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу за серійним номером НОМЕР_3 є речовими доказами у кримінальному провадженні.

При цьому, мотивуючи необхідність задоволення клопотання, дізнавач зазначив, що необхідність арешту майна зумовлюється тим, що автомобіль марки «TAYOTA CAMRY», реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_2 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу за серійним номером НОМЕР_3 мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, можуть містити ознаки підробки, а також те, що в разі не застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на майно, вказане може призвести до зникнення, втрати, пошкодження майна або настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а також з метою проведення судової експертизи, проте, не зрозуміло, на які саме докази посилається дізнавач, оскільки відповідно до вимог ст. 171 КПК України дізнавач належним чином не мотивував своє клопотання та не навів належних та допустимих доказів, які його підтверджують, не навів належного обґрунтування мети та підстави накладення арешту на автомобіль.

Аналіз змісту клопотання дізнавача, погоджене прокурором, свідчить про те, що воно не містить докладних мотивів на обґрунтування.

Так, з протоколу огляду місця події від 20.02.2024 року вбачається, що предметом огляду є автомобіль марки «TAYOTA CAMRY», реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , який зареєстрований на ОСОБА_6 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу за серійним номером НОМЕР_3 , видане ТСЦ 5152 від 14.07.2021 року на ім`я ОСОБА_6 , проте даний протокол не містить відомостей щодо номеру двигуна транспортного засобу автомобіля марки «TAYOTA CAMRY», реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 , який нібито змінено.

До того ж, зазначення відомостей щодо номеру двигуна автомобіля марки «TAYOTA CAMRY», реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 не вбачається також з протоколів допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Крім цього, надані на огляд слідчому судді матеріали кримінального провадження № 0000091 від 21.02.2024 року, не містять доказів того, яким був номер двигуна автомобіля марки «TAYOTA CAMRY», реєстраційний номер транспортного засобу НОМЕР_1 на момент його реєстрації 14.07.2021 року в ТСЦ 5152, а також який номер двигуна зазначено наразі.

Аналіз змісту клопотання дізнавача та матеріалів доданих до нього показав, що у зазначених процесуальних документах, не дотримані вимоги наведених вище норм кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність повернення клопотання про арешт майна відповідно до вимог ст. 172 КПК України для усунення недоліків, оскільки клопотання не відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Керуючись ст. ст.36, 37, 64-2, 132,171,172 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

Клопотання дізнавача СД Ізмаїльського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Ізмаїльської окружної прокуратури Одеської області, про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000091, яке зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань 21.02.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України, повернути для усунення недоліків.

Встановити строк в 72 години для усунення недоліків.

Після усунення недоліків сторона кримінального провадження не позбавлена права повторно звернутися із даним клопотанням до суду в загальному порядку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 23 лютого 2024 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1