ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/3006/23 Номер провадження 11-кп/814/1639/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисників обвинуваченогоОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харків від 02 травня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10 липня 2022 року за №0002310, задоволено клопотання прокурора та змінено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави строком на 60 днів, а саме до 30 червня 2024 року, обвинуваченому

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому.

Доручено Харківській обласній прокуратурі перевірити факти щодо можливого позбавлення свободи за відсутності судового рішення або незвільнення з-під варти після внесення застави в установленому КПК України порядку щодо ОСОБА_11 .

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а навпаки активізувались, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, тяжкість інкримінованих ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.111-1, ч.1 ст.111-2 КК України, визначеного за їх вчинення покарання, особу обвинуваченого, його неналежну процесуальну поведінку та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою без визначення розміру застави, запобігти вказаним вище ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харків від 02 травня 2024 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про зміну ОСОБА_12 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: стороною обвинувачення не було доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який не судимий, є особою похилого віку, має: дружину, постійне місце проживання, є власником нерухомого майна, СТОВ «Мрія» та СФГ « ОСОБА_13 », на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, отримував нагороди від державних установ, брав активну участь у підтримці військовослужбовців ЗС України та мешканців тимчасово окупованих територій, потребує лікування у зв`язку з незадовільним станом здоров`я, яке належним чином не надається в установі попереднього ув`язнення; ОСОБА_14 перебував у слідчому ізоляторі, а тому не міг придбати квиток для виїзду за кордон, що могла здійснити будь-яка особа; клопотання прокурора про зміну обвинуваченому запобіжного заходу не відповідає вимогам ст.ст.184, 200 КПК України. Водночас посилається на те, що місцевий суд безпідставно: не дослідив матеріали щодо наведених у клопотанні доводів і розглянув його протягом 15 хвилин; не допустив захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_15 , які 02 травня 2024 року перебували в м. Київ, за їх клопотаннями до участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції, та після відмови в задоволенні цих клопотань не відклав розгляд провадження за відповідним клопотанням сторони захисту; також не допустив до участі в судовому засіданні адвоката ОСОБА_10 , який надав документи, передбачені ст.50 КПК України, що підтверджують його повноваження, натомість положеннями ч.3 ст.46 КПК України не обмежено право обвинуваченого мати певну кількість захисників, а тільки обмежено кількість захисників, які одночасно можуть брати участь під час конкретного судового засідання; повідомив захиснику ОСОБА_7 про дату й час судового засідання лише 01 травня 2024 року о 17 годині 28 хвилин; незважаючи на наявність у обвинуваченого захисників, залучених ним на підставі договорів про надання правової допомоги, залучив ОСОБА_11 захисника за призначенням у порядку надання безоплатної вторинної правової допомоги, від якого обвинувачений відмовився та наполягав на допущенні до участі в провадженні адвоката ОСОБА_10 . Окрім того, апелянт зазначає, що за вказівками окремих членів колегії суддів судовою охороною було не допущено в приміщення суду захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_16 .

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинуваченого та його захисників на підтримку апеляційної скарги, заперечення прокурора проти апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

За змістом ст.199 КПК України для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе й виправдане.

На підставі ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Розглянувши клопотання сторони провадження, наведені нею доводи про зміну запобіжного заходу, оцінивши встановлені під час кримінального провадження обставини, які стосуються особи обвинуваченого і характеристики кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, суд, зокрема, змінює запобіжний захід на більш суворий, якщо є підстави вважати, що той запобіжний захід, який було обрано раніше, не спроможний забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченого (наприклад, обвинувачений ухиляється від суду чи вчиняє інші дії щодо перешкоджання кримінальному провадженню).

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених: ч.4 ст.111-1 КК України - передачі матеріальних ресурсів незаконним збройним, воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території, збройним, воєнізованим формуванням держави-агресора, та провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора; ч.1 ст.111-2 КК України - умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництва), збройним формуванням, окупаційній адміністрації держави-агресора, вчинених громадянином України, з метою завдання шкоди Україні шляхом: добровільного збору, підготовки, передачі матеріальних ресурсів, інших активів представникам держави-агресора, її збройним формуванням, окупаційній адміністрації держави-агресора.

Суд першої інстанції, змінюючи ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави на запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави строком на 60 днів, оцінив у сукупності обставини, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199, 331 КПК України, та змінив ОСОБА_11 запобіжний захід, застосувавши йому тримання під вартою без визначення розміру застави.

Під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків, при цьому, врахувавши тяжкість інкримінованих ОСОБА_11 кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.111-1, ч.1 ст.111-2 КК України, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким (ч.1 ст.111-2 КК України) та нетяжким (ч.4 ст.111-1 КК України) злочинами, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_11 у разі визнання винуватим від 10 до 12 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від 10 до 15 років та з конфіскацією майна або без такої, дані про особу обвинуваченого, який є пенсіонером, депутатом сільської ради, одним із найбільших підприємців у регіоні та його неналежну процесуальну поведінку щодо здійснення спроб перешкоджанню кримінальному провадженню.

Про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може перешкоджати здійсненню кримінального провадження, в тому числі шляхом переховування від суду, свідчить і те, що він обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, у тому числі особливо тяжкого злочину, проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, які мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки з посяганням на суспільні відносини, які спрямовані на збереження незалежності та загального конституційного ладу держави, усвідомлюючи тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у пред`явленому обвинуваченні.

При цьому, в поданій до УСБУ в Харківській області заяві від 01 травня 2024 року ОСОБА_17 підтвердив, що в нього склались дружні відносини з ОСОБА_11 , який разом із ним утримується в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», і ОСОБА_11 повідомив, що чекає судового засідання для зміни йому запобіжного заходу на заставу, після чого він має намір відразу виїхати за межі території України залізничним транспортом, оскільки усвідомлює тяжкість покарання та бажає його уникнути (а.п.26).

Водночас у судовому засіданні апеляційної інстанції ОСОБА_11 підтвердив його знайомство з ОСОБА_17 .

У ході перевірки вказаної вище заяви встановлено, що 01 травня 2024 року на ім`я ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було придбано залізничний квиток міжнародного сполучення «Kharkiv-Chelm» №000B46BF-97DC-5148-0001 із часом відправлення: 09 травня 2024 року о 13 годині 29 хвилин, що підтверджується даними відповіді УСБ України від 02 травня 2024 року (а.п.25).

Тобто дані заяви щодо наявності в обвинуваченого наміру залишити територію України залізничним транспортом знайшли своє підтвердження в ході її перевірки, що вказує на безпідставність доводів апелянта про те, що квиток могла придбати будь-яка особа. Долучені ж стороною захисту в суді апеляційної інстанції відомості викладених вище обставин не спростовують.

Отже, ризик переховування ОСОБА_11 від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності не тільки не зменшився, а й активізувався та перетворився на дійсну спробу його реалізації, що в сукупності з іншими складовими, які мають правове значення при вирішенні питання про запобіжний захід, є обґрунтованою підставою для його зміни на більш суворий.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції про існування ризику незаконного впливу ОСОБА_11 на свідків щодо змісту, характеру та обсягу їх показань і процесуальної поведінки для уникнення кримінальної відповідальності за інкриміновані йому злочини, що перешкодить встановленню істини в кримінальному провадженні. Кримінальне провадження наразі перебуває на стадії судового провадження, тобто після завершення досудового розслідування обвинуваченому стали відомі анкетні дані свідків по справі.

При цьому, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - шляхом допиту особи у судовому засіданні.

Разом з тим, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а навпаки більше активізується на стадії судового розгляду, під час якого, до того ж, не виключено здійснення додаткового допиту вже допитаних свідків.

Усупереч доводам апеляційної скарги, даних (медичних висновків) про неможливість перебування обвинуваченого під вартою чи наналежного отримання ним медичної допомоги матеріали справи не містять і стороною захисту під час провадження в суді апеляційної інстанції не надано. Водночас слід зазначити, що відповідно до ст.49 Конституції України ОСОБА_11 не обмежений у реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій він утримується.

Колегія суддів ураховує те, що ОСОБА_11 не судимий, є особою похилого віку, має: дружину, постійне місце проживання, є власником товариств і нерухомого майна, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, однак ці відомості не спростовують висновки суду першої інстанції про неможливість запобігти наведеним вище ризикам у разі незастосування обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави з огляду на всі обставини провадження в їх сукупності.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_11 умисних кримінальних правопорушень протягом тривалого часу (декількох місяців), зокрема, особливо тяжкого злочину, проти основ національної безпеки України в умовах воєнного стану, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особу обвинуваченого та його поведінку в їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_11 , що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу.

Абзацом 3 ч.4 ст.183 КПК України унормовано, що під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.ст.109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.111-1, ч.1 ст.111-2 КК України.

З огляду на викладене вище та враховуючи встановлені судом ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, наведені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, спроби ОСОБА_11 перешкоджати кримінальному провадженню, в їх сукупності, то невизначення судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали розміру застави обвинуваченій є правильним.

Посилання сторони захисту на тривалість розгляду клопотання прокурора є неспроможними, оскільки КПК України не передбачено часових обмежень (тривалості) щодо проведення судового засідання по розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу та перебування складу суду в нарадчій кімнаті для постановлення судового рішення. Також норми ст.ст.367, 371, 418 КПК, якими передбачено порядок постановлення судового рішення в нарадчій кімнаті, не містять заборони суддям готуватися до судового засідання, а саме вивчати матеріали провадження, готувати проекти судових рішень до початку судового засідання.

Як убачається з журналів судових засідань та носія інформації, на якому зафіксовано судове провадження в місцевому суді, змісту постановлених судових рішень по справі та встановлено під час апеляційного розгляду, у день судового засідання (02 травня 2024 року) від захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_18 надійшли клопотання про здійснення дистанційного судового засідання, призначеного на 02 травня 2024 року, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою сервісу «Електронний суд». Разом з цим, попередньо з усіма учасниками судового провадження було завчасно узгоджено проведення судового засідання по справі, призначеного на 02 травня 2024 року о 12 годині 15 хвилин.

02 травня 2024 року суд першої інстанції розглянув це клопотання в передбаченому КПК України порядку, за результатом чого постановив мотивовану ухвалу, якою відмовив у задоволенні цих клопотань, наголосивши на тому, що в умовах воєнного стану учасник кримінального провадження може бути допущений до участі у засіданні в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних засобів як виняток та лише у зв`язку із наявністю виключних об`єктивних обставин, які б дали підстави проводити це судове засідання в режимі відеоконференції поза межами суду. Місцевий суд дійшов висновку, що захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_19 не навели об`єктивних обставин, які би унеможливлювали їх прибуття до приміщення суду, дата та час судового засідання, зокрема, з якими були завчасно узгоджені. Суд першої інстанції врахував і те, що в судовому засіданні брали участь інші захисники обвинуваченого, тобто обвинувачений був забезпечений правовою допомогою, яка є узгодженою між всіма захисниками у вказаному кримінальному провадженні. Окрім того, варто зауважити, що розгляд клопотання про запобіжний захід належить до категорії невідкладних питань, які потребують першочергового вирішення в ході кримінального провадження.

Так, 02 травня 2024 року в судове засідання спочатку з`явились захисники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , який заявив клопотання про надання стороні захисту часу для підготовки правової позиції щодо заявленого стороною обвинувачення клопотання про зміну ОСОБА_11 запобіжного заходу.

Суд першої інстанції задовольнив клопотання сторони захисту та оголосив перерву в судовому засіданні на три години.

Після спливу трьох годин у судове засідання прибули захисники ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_16 , після чого вони заявили ряд заяв із процесуальних питань, які було вирішено місцевим судом.

Також предметом вирішення в місцевому суді було питання про залучення до провадження адвоката ОСОБА_10 . Розглянувши це питання, суд першої інстанції врахував, що захист обвинуваченого в цьому судовому процесі вже здійснюють інші п`ять захисників, а в силу ч.3 ст.46 КПК України одночасно брати участь у судовому розгляді можуть не більше п`яти захисників одного обвинуваченого, у зв`язку з чим суд першої інстанції дозволив адвокату ОСОБА_10 перебувати в судовому засідання в статусі слухача та роз`яснив, що у випадку прийняття в подальшому ОСОБА_11 рішення про відмову від одного із залученого ним захисників, адвоката ОСОБА_10 буде допущено до провадження як захисника.

Затим стороною захисту було подано заяву про відвід колегії суддів місцевого суду.

Під час перебування суддів у нарадчій кімнаті для постановлення судового рішення за результатами розгляду заяви сторони захисту про відвід суддів, захисники ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_16 залишили залу суду, не були присутніми при оголошенні ухвали суду щодо відмови в задоволенні заяви про відвід колегії суддів та для подальшої участі в судовому провадженні не з`явились до суду, хоча перерва судом першої інстанції не оголошувалась. Будь-яких належних відомостей про те, що вказаних захисників не було допущено до участі в засіданні, перевіркою матеріалів провадження не встановлено та стороною захисту в суді апеляційної інстанції надано не було.

У зв`язку з цим, а також зважаючи на те, що на початку судового засідання було заявлено клопотання про вирішення процесуального питання - зміну запобіжного заходу ОСОБА_11 , місцевий суд поставив на обговорення питання про залучення обвинуваченому захисника за призначенням.

Урахувавши обставини провадження, процесуальну поведінку сторони захисту, з метою дотримання права ОСОБА_11 на захист, отримання належної правової допомоги та дотримання розумних строків розгляду провадження, суд першої інстанції своєю ухвалою від ІНФОРМАЦІЯ_2 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/118814091) доручив Східному міжрегіональному центру з надання безоплатної правничої допомоги призначити адвоката для здійснення захисту обвинуваченого за призначенням у судовому засіданні. При цьому, таке рішення обумовлене й необхідністю дотримання строків, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень, а саме розгляду невідкладного питання щодо запобіжного заходу.

Далі розгляд клопотання про зміну запобіжного заходу здійснено за участю обвинуваченого ОСОБА_11 і захисника ОСОБА_20 , залученої на підставі вказаного вище судового рішення.

Посилання ж апелянта на відмову обвинуваченого від захисника ОСОБА_20 є необґрунтованими, оскільки участь захисника в цьому кримінальному провадженні згідно з ч.1 ст.52 КПК України є обов`язковою, а відповідно до вимог ч.3 ст.54 КПК України відмова від захисника не приймається у випадку, якщо його участь є обов`язковою.

Окрім того, можливість реалізації своїх прав стороні захисту було надано в суді апеляційної інстанції, якими вона й скористалась у повному обсязі.

До того ж, мотиви апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновки місцевого суду про застосування ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, необхідність обрання якого перевірено судом апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду.

З огляду на викладене вище, процесуальну поведінку сторін провадження, вжиті місцевим судом заходи для забезпечення права на захист ОСОБА_11 і водночас дотримання порядку розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, передбаченого КПК України, є відсутніми достатні та виправдані підстави для скасування оскаржуваної ухвали.

Водночас посилання сторони захисту на незаконність оскаржуваної ухвали з підстав того, що суд першої інстанції може змінити запобіжний захід обвинуваченому лише в межах раніше застосованого строку запобіжного заходу, є безпідставними.

Так, порядок обрання, скасування, зміни та продовження запобіжного заходу в суді (під час судового провадження) унормовано в ст.331 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

А положеннями ч.3 ст.331 КПК України чітко визначено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Суд першої інстанції за результатами розгляду клопотання прокурора, в якому наводились обґрунтовані та підтверджені підстави для зміни обвинуваченому запобіжного заходу, змінив ОСОБА_11 запобіжний захід із тримання під вартою з визначенням застави та тримання під вартою без визначення застави на строк 60 днів, який не перевищує двох місяців, а тому відсутні підстави стверджувати про порушення першою судовою інстанцією приписів ч.3 ст.331 КПК України.

Не встановлено й істотних порушень приписів КПК України при складанні зазначеного вище клопотання сторони обвинувачення, яке за своїм змістом є достатньо мотивованим і обґрунтованим, натомість, доводи апеляційної скарги про протилежне позбавлені підстав.

Суд апеляційної інстанції враховує тривалий термін тримання під вартою ОСОБА_11 , проте судовий розгляд до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти названим вище ризикам.

Між тим, колегія суддів, з огляду на положення ст.28, ч.1 ст.318 КПК України й ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод уважає за необхідне звернути увагу місцевого суду на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного та національного законодавства.

Отже, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких ставиться питання про скасування оскаржуваної ухвали, не знайшли свого підтвердження, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , залишити без задоволення, а ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харків від 02 травня 2024 року щодо ОСОБА_11 без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4