Справа №573/1001/24
Номер провадження 1-кс/573/349/24

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2024 року м. Білопілля

Слідчий суддя Білопільського районного суду Сумської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білопільського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_3 , щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Суми, не одруженого, із середньою освітою, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуваючого, не працюючого, не особи з інвалідністю, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою:

АДРЕСА_2 , раніше судимого:

1) 23.10.2014 Київським районним судом м. Харкова за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки;

2) 04.03.2015 Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 125, ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 185, ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, який 27.06.2018 звільнився з Диканівської ВК по відбуттю строку покарання;

3) 05.06.2019 Київським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений по відбуттю покарання 25.04.2023;

4) 30.06.2023 Київським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. 395 КК України до 3 місяців арешту, 13.03.2024 оголошений в розшук за ухилення від відбування покарання;

5) 27.02.2024 Білопільським районним судом за ст. 126-1 КК України до 6 місяців арешту (покарання замінено на пробаційний нагляд), маючому не зняті та не погашені судимості в установленому законом порядку,

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИВ:

31 травня 2024 року старший слідчий СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором, про застосування підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що у провадженні СВ ВП №1 (м. Білопілля) перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР 29 травня 2024 року за №0000271 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, за фактом вчинення ОСОБА_4 відкритого викрадення чужого майна (грабіж), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого ОСОБА_7 , вчиненому повторно та в умовах воєнного стану.

30 травня 2024 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

Також є необхідність у застосуванні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На існування передбачених ст. 177 КПК України ризиків слідчий зазначив те, що

ОСОБА_4 зокрема, після скоєння вказаного злочину не звернувся до правоохоронних органів, не вжив заходів щодо надання потерпілому медичної допомоги, залишивши місце події та виїхав до м. Суми, незважаючи на те, що йому було достовірно відомо про наслідки його протиправних дій.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_4 оголошено в розшуку Київським районним судом м. Харкова, за вчинення кримінального проступку передбаченого ст. 395 КК України, вирок за вчинення якого набрав законної сили 08.12.2023 р., від виконання якого останній ухиляється.

Отже, вказані факти не виключають, що останній може спробувати переховуватися від слідства та суду.

Також, необхідно врахувати, що як підозрюваний, так і потерпілі й усі встановлені на даний час свідки вчинення вказаного кримінального правопорушення проживають у смт. Миколаївка, Сумського району Сумської області, а відтак у разі застосування відносно ОСОБА_4 менш обтяжливого покарання, ніж тримання під вартою останній матиме можливість незаконно впливати на потерпілих та свідків даної події, що може суттєво вплинути на повноту та об`єктивність досудового розслідування у даному кримінальному провадженні.

Також слід звернути увагу на те, що підозрюваний не має постійного місця роботи, стабільного джерела прибутку, а тому може вчинити інше кримінальне правопорушення проти власності.

Таким чином, наявність наведених ризиків свідчить про те, що відносно підозрюваного ОСОБА_4 необхідно застосувати запобіжний захід, який припинив би подальшу злочинну поведінку і повністю забезпечив виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

Так,

-запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання не може бути обраний стосовно ОСОБА_4 , так як його особистість не заслуговує на довіру та не встановлено підстав, що останній буде виконувати покладені обов`язки;

-запобіжний захід у вигляді особистої поруки не може бути обраний стосовно ОСОБА_4 , так як відсутні особи, які можуть виступити в ролі поручителів, які забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та забезпечать його належну поведінку;

-запобіжний захід у вигляді застави не може бути застосований до ОСОБА_4 , так як останній не має можливості внести кошти, необхідні для застави, оскільки ніде не працює та не має постійного джерела доходів.

-запобіжний захід у вигляді домашнього арешту не може бути застосований до ОСОБА_4 , оскільки останнього оголошено в розшук Київським районним судом м. Харкова, за вчинення кримінального проступку передбаченого ст. 395 КК України, вирок за вчинення якого набрав законної сили 08.12.2023 р., від виконання якого останній ухиляється.

З метою запобігання вищевикладеним ризикам, а саме спробам переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливу на свідків та потерпілого; можливості вчинення іншого кримінального правопорушення проти власності, існує необхідність застосувати запобіжний захід, який обмежить свободу пересування підозрюваного та забезпечить реальне виконання покладених на нього процесуальним законом обов`язків.

Більш м`які запобіжні заходи не можуть запобігти вказаним вище ризикам.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав просив його задовольнити. Також просив не визначати ОСОБА_4 суму застави, бо вчинений ним злочин є тяжким і із застосуванням насильства.

Підозрюваний ОСОБА_4 проти задоволення клопотання про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечував, просив застосувати до нього більш м`який запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Захисник ОСОБА_5 підтримав думку підозрюваного та вказав на відсутність доказів, що підтверджують ризики.

Заслухавши думку прокурора, підозюваного, захисника, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 29 Конституції України та п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини ніхто не може бути позбавлений свободи інакше як за вмотивованим рішенням суду і на підставах та в порядку, встановлених законом.

Як вбачається зі статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Щодо поняття «обґрунтована підозра» слідчий суддя, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує позицію ЄСПЛ, відображену в п. 175 рішення від 21 квітня 2011 року в справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення та в п. 32 рішення в справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, згідно з якою вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється чи обвинувачується у виненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.

Як вбачається з матеріалів провадження, пред`явлена ОСОБА_4 підозра за ч. 4 ст. 186 КК України має місце та підтверджується на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю доказів, зокрема:

- протоколами прийняття заяви про вчинений злочин від ОСОБА_7 (а. п. 12);

- протоколом огляду місця події від 29.05.2024 року за місцем вчинення злочину (а. п. 13-14);

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_7 (а. п. 22023);

- протоколами допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 (а. п. 37-47).

Оскільки на цьому етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме: питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів дійшов висновку, що причетність ОСОБА_4 до вчинення кримінального правопорушення, підозра в якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Також слідчий суддя враховує, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, що є особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років. Віднесення вказаного злочину до категорії особливо тяжких свідчить про ступінь можливої суспільної небезпечності особи підозрюваного та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності його поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитися від слідства й суду, продовжити злочинну діяльність.

Зазначене може вплинути на повноту та об`єктивність досудового розслідування кримінального провадження та судового розгляду.

Слідчий суддя зазначає, що підозрюваному ОСОБА_4 достовірно відомо про наслідки його протиправних дій, а отже, вказаний факт не виключає того, що останній може спробувати переховуватися від слідства та суду.

Також необхідно врахувати, що як підозрюваний, так і потерпілий, й усі встановлені на теперішній час свідки вчинення вказаного кримінального правопорушення проживають у смт. Миколаївка Сумського району, а відтак, у разі застосування відносно ОСОБА_4 менш обтяжливого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, останній матиме можливість незаконно впливати на потерпілу та свідків події, що може суттєво вплинути на повноту та об`єктивність досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

При вирішенні клопотання слідчий суддя також враховує практику Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року, «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року, відповідно до якої особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. При цьому обґрунтована підозра у тому, що особа вчинила тяжкий злочин, може на початку слугувати підставою для взяття її під варту. Крім того, необхідність забезпечення належного здійснення провадження, зокрема, отримання доказів від свідків, також є належною підставою для первинного взяття під варту (рішення від 15 вересня 2009 року у справі «Ямрозі проти Польщі», рішення від 10 лютого 2011 року у справі «Плєшков проти України»).

Отже, слідчий суддя дійшов висновку, що вказані вище обставини свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України щодо переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на потерпілу і свідків, а тому застосування до ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу є недостатнім для запобігання заявленим ризикам, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає за необхідне клопотання слідчого задовольнити.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, пов"язану із застосуванням насильства .

Керуючись статтями 176-178, 183, 193, 369-372 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Білопільського відділу Сумської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Суми, не одруженого, із середньою освітою, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуваючого, не працюючого, не особи з інвалідністю, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27 липня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Виконання ухвали покласти на ВП №1 (м. Білопілля) Сумського РУП ГУНП в Сумській області.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Строк дії ухвали слідчого судді до 27 липня 2024 року включно.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: