Справа № 143/1070/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2024 року м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Погребище Вінницького району Вінницької області матеріали кримінального провадження № 0000222, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.07.2023, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Погребище Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

Встановив:

На розгляді Погребищенського районного суду Вінницької області знаходяться матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 заявив, що заподіяну йому кримінальним правопорушенням шкоду ОСОБА_5 повністю відшкодував, сплативши орієнтовно 75000 грн. 00 коп., претензій матеріального та морального характеру до нього він не має, вони примирилися, у зв`язку з чим просить закрити кримінальне провадження та звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти закриття кримінального провадження і звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Також заявив клопотання про стягнення із обвинуваченого на користь держави понесених процесуальних витрат, пов`язаних із виготовленням висновків експерта, а також просив вирішити питання про долю речових доказів та зняття накладеного на них арешту.

Обвинувачений ОСОБА_5 надав згоду на звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням із потерпілим та закриття кримінального провадження. При цьому відзначив, що він відшкодував потерпілому завдані ним збитки. Наслідки звільнення його від кримінальної відповідальності з нереабілітуючої підстави йому відомі і зрозумілі.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані прокурором документи, приходить до висновку про наявність підстав для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, виходячи із наступного.

Так, органом досудового розслідування дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

У відповідності до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.1 постанови «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року, звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, за умови вчинення особою суспільно-небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбачений Особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законом матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до вимог частин 1, 2 ст.44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Згідно із ст. 46 КК України особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Тобто, матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винного з потерпілим є вчинення кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину вперше, факт примирення з потерпілим та відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди. Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винного з потерпілим є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

При цьому закон не пов`язує можливість застосування правил ст.46 КК України із визнанням особою вини, обов`язковою передумовою для закриття провадження у справі є наявність згоди особи на звільнення від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав.

Як вбачається зі змісту обвинувального акту кримінальне правопорушення за ч.1 ст.286 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , було вчинено ним 30.06.2023 року вперше.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286 КК України, з урахуванням приписів ст.12 КК України, відноситься до необережного нетяжкого злочину.

Водночас, матеріали кримінального провадження не містять відомостей про те, що ОСОБА_5 під час вчинення інкримінованого йому діяння, пов`язаного із порушенням правил безпеки дорожнього руху, перебував у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Крім того, судом було з`ясовано, що обвинувачений примирився з потерпілим та відшкодував завдані ним збитки.

Згідно із п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.4 ст.286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду із клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

В силу ч.8 ст.284 КПК України закриття провадження з підстави передбаченої пунктом 1 частини 2 даної статті не допускається, якщо обвинувачений проти цього заперечує.

За ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно із ч.3 ст.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи наведене, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 46 КК України із закриттям даного кримінального провадження щодо нього.

За правилами ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

Ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 04.07.2023 у справі №136/1174/23 накладено арешти на транспортні засоби, за участю яких 30.06.2023 року сталася дорожньо транспортна пригода.

В п.5 ч.9 ст.100 КПК України унормовано, що гроші, цінності та інше майно, що були предметом кримінального правопорушення або іншого суспільно небезпечного діяння, конфіскуються, крім тих, які повертаються власнику (законному володільцю).

За змістом ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Ураховуючи ту обставину, що означені вище транспортні засоби не підлягають спеціальній конфіскації, суд на підставі п.5 ч.9 ст.100, ч.4 ст.174 КПК України дійшов висновку про скасування арешту, накладеного на нього вказаною ухвалою слідчого судді, та повернення їх законним володільцям.

Згідно із ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Отже, історію хвороби та рентген знімок на ім`я ОСОБА_4 слід повернути Комунальному підприємству «Погребищенська центральна лікарня», а CD R диск та виписку з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого на ім`я ОСОБА_4 залишити в матеріалах кримінального провадження.

У кримінальному провадженні наявні процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в розмірі 6213 грн. 68 коп.

Процесуальні витрати - це передбачені кримінальним процесуальним законом затрати, які виникають та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, понесені органами досудового розслідування, прокуратури і суду та іншими учасниками кримінального провадження.

Положення, які стосуються процесуальних витрат, регламентовані главою 8 КПК України.

За приписами ст.118 КПК України одним із видів процесуальних витрат є витрати, пов`язані із залученням експертів.

Відповідно до положень частин 1, 2 ст. 122 КПК витрати, пов`язані із залученням, зокрема експерта, несе сторона кримінального провадження, яка його залучила, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Залучення стороною обвинувачення спеціалістів, експертів спеціалізованих державних установ, проведення експертизи (обстежень і досліджень) за дорученням слідчого судді або суду здійснюються за рахунок коштів, що за цільовим призначенням виділяються таким експертним установам з Державного бюджету України.

Частиною 2 ст.124 КПК України регламентовано, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

За ч.1 ст.126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 12.09.2022 року у справі № 203/241/17сформульовано правовий висновок, який в загальному зводиться до того, що стягнення процесуальних витрат з обвинуваченого можливе за наявності таких підстав: визнання особи винною у вчиненні злочину (обвинувальний вирок суду), факт понесення процесуальних витрат (документально підтверджені витрати), залучення спеціаліста/експерта саме стороною захисту.

Кримінальним процесуальним законом прямо не передбачено стягнення процесуальних витрат з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Що ж стосується стягнення судом саме процесуальних витрат за проведення експертиз, то важливе значення у механізмі їх розподілу в кримінальному провадженні набуває питання про те хто призначав експертизу та за чиєю ініціативою вона проводилась, а також чи входить проведення експертизи до сфери службових обов`язків залученого експерта, чи є експерт співробітником державних експертних установ.

Основними нормативно-правовими актами, що регулюють діяльність експерта, окрім КПК, є Закон України «Про судову експертизу» № 4038-XII від 25 лютого 1994 року й Інструкція про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затверджена Наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 8 жовтня 1998 року, з подальшими змінами і доповненнями.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КПК України експертом у кримінальному провадженні є особа, яка володіє науковими, технічними або іншими спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи і якій доручено провести дослідження об`єктів, явищ і процесів, що містять відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, та дати висновок з питань, які виникають під час кримінального провадження і стосуються сфери її знань.

Експертиза у кримінальному провадженні переважно проводиться експертами з державних спеціалізованих установ, їх територіальних філій, експертних установ комунальної форми власності, та її проведення належить до службових обов`язків вказаних експертів, за ними зберігається середній заробіток за місцем роботи за весь час, витрачений ними у зв`язку з викликом до органів досудового розслідування, слідчого, прокурора або суду.

Проведення судових експертиз державними спеціалізованими установами у кримінальних провадженнях за дорученням слідчого, прокурора, суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим експертним установам з Державного бюджету України. Це положення відповідає приписам ст. 15 Закону України «Про судову експертизу», а також ч. 2 ст. 122 КПК.

При цьому установи, які проводять судово-експертну діяльність, надсилають органу досудового розслідування, що здійснює відповідне кримінальне провадження, рахунок з визначенням вартості проведеної судової експертизи. Після закінчення досудового розслідування та складання обвинувального акту, у цьому процесуальному документі, серед іншого, слідчий повинен вказати відомості про розмір витрат на залучення експерта, які у разі винесення судом обвинувального вироку стягуються з обвинуваченого на користь держави (п. 8 ч. 2 ст. 291, ч. 2 ст. 124, КПК).

Крім того, експертиза у кримінальному провадженні може проводитися також судовими експертами, які не є працівниками зазначених установ, і такі експерти мають право одержати винагороду за виконану роботу та відшкодування витрат, пов`язаних із проведенням експертизи й викликом для надання пояснень чи показань, оскільки проведення експертизи не є їх службовим обов`язком (п. 6 ч. 3 ст. 69 КПК, п. 5 ст. 13 Закону «Про судову експертизу» та п. 2.1 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень).

Враховуючи викладене, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, виснувала, що процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, зокрема документально підтверджені витрати на проведення експертизи, необхідно стягувати з особи, відносно якої здійснювалося кримінальне провадження, у разі: 1) ухвалення щодо неї обвинувального вироку; 2) у разі залучення експерта саме стороною захисту.

Оскільки судом прийнято рішення про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого за ч.1 ст.286 КК України на підставі ст.46 КК України у зв`язку із примиренням із потерпілим, кримінальне провадження щодо нього підлягає закриттю, при цьому ініціатором проведення судових експертиз у цьому кримінальному провадженні був орган досудового розслідування, а сторона захисту не залучала жодних експертів, тому відповідно до приписів ч. 2 ст. 122, ст. 124 КПК України витрати на проведення судових експертиз в розмірі 6213 грн. 68 коп. не підлягають стягненню з ОСОБА_5 та покладаються на державу.

Водночас, вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат, суд звертає увагу на правову позицію, викладену в постанові Верховного Суду від 01.02.2024 року у справі №930/497/23, за змістом якої у разі згоди особи на завершення кримінального провадження з нереабілітуючої підстави у зв`язку із примиренням обвинуваченого із потерпілим (ст. 46 КК України), без використання своїх прав на доведення своєї невинуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, всі процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані з розслідуванням кримінального провадження, повинна відшкодувати саме вона.

Кримінальним процесуальним законом визначені процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, які полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції необхідно виходити з такого: висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного кримінального суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного кримінального суду над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного кримінального суду.

Наведене узгоджується з правовою позицією, викладеною в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі №756/5803/17-к та від 29.09.2021 року у справі №342/1560/20.

Визначаючись із наявністю чи відсутністю протилежних правових висновків Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду та колегії суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду щодо застосування одних і тих же норм кримінального процесуального законодавства? якими унормовано розподіл процесуальних витрат у разі звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України, суд виходить із наступного.

Предметом касаційного перегляду судових рішень Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (постанова від 12.09.2022 року у справі № 203/241/17) було правильне застосування норм кримінального процесуального законодавства, що урегульовують розподіл процесуальних витрат у разі звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, натомість колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду (постанова від 01.02.2024 року у справі №930/497/23) досліджувалося питання застосування тих же самих норм кримінального процесуального законодавства у разі звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст.46 КК України у зв`язку із примиренням із потерпілим.

У п.3.1 рішення від 08.06.2022 року у справі № 3-20/2021(40/21) Конституційний Суд України, серед іншого, виснував, що підстави для закриття кримінального провадження з огляду на спричинені ними юридичні наслідки для особи, стосовно якої відбувається таке закриття, в теорії права та правозастосовній практиці прийнято класифікувати як реабілітаційні та нереабілітаційні.

У постанові Верховного Суду від 30.05.2022 року у справі №759/20824/19 обумовлено, що ст.284 КПК України передбачено вичерпний перелік підстав для закриття кримінального провадження, які, у свою чергу, класифікуються за декількома критеріями: реабілітуючими та нереабілітуючими. Реабілітуючі підстави закриття кримінального провадження пов`язані з констатацією факту того, що підозрюваний/обвинувачений не вчинив злочину, а нереабілітуючі - вказують про вчинення особою злочину. До реабілітуючих підстав належать лише три підстави: встановлено відсутність події кримінального правопорушення; встановлено відсутність у діянні складу кримінального правопорушення; не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді та вичерпано можливості їх отримати. Коли йдеться про реабілітуючі підстави закриття кримінального провадження, слід виходити з того, що особа не вчинила протиправного діяння, передбаченого кримінальним законом, i, як результат, має право на реабілітацію. До таких підстав належать ті, які свідчать про повну невинуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, що їй інкримінується, і мають наслідком зняття підозри, відновлення доброго імені, гідності та репутації.

У постанові Верховного Суду від 02.12.2021 року у справі №449/1689/19 зазначено, що закриття кримінального провадження на підставі ст.49 КК України є нереабілітуючою підставою.

Наведене дозволяє стверджувати, що звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із примиренням винного із потерпілим (ст.46 КК України) чи закінченням строків давності (ст.49 КК України) відносяться до нереабілітуючих підстав закриття кримінального провадження, що вочевидь зумовлює необхідність однакового підходу до вирішення процесуальних питань, пов`язаних із застосуванням юридичних наслідків такого закінчення кримінального провадження, як-то вирішення цивільного позову, розподіл процесуальних витрат, припинення заходів забезпечення кримінального провадження.

Протилежний підхід не заохочуватиме особу, котра притягується до кримінальної відповідальності, вчиняти активні дії, спрямовані на усунення наслідків свого кримінально караного діяння, а саме відшкодовувати завдані нею збитки або усувати заподіяну потерпілому шкоду, адже вжиття таких заходів призводитиме до покладення на неї додаткового тягаря у вигляді стягнення із неї процесуальних витрат у кримінальному провадженні, в тому числі на залучення стороною обвинувачення експерта.

З огляду на викладене існування у провозастосовчій практиці діаметрально різних підходів до вирішення окресленого питання неминуче призводить до порушення закріплених у ст. 2 КПК України завдань кримінального провадження, що полягають у захисті особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження та забезпеченні застосування до останніх належної правової процедури, та безсумнівно, на думку суду, носить дискримінаційний характер, позаяк ставить учасників кримінального провадження у нерівне (відмінне) становище за виникнення аналогічних кримінально правових ситуацій.

Зважаючи на викладене, вбачається наявність протилежних правових висновків, викладених Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у постанові від 12.09.2022 року у справі № 203/241/17, та колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 01.02.2024 року у справі №930/497/23 щодо застосування одних і тих же норм кримінального процесуального законодавства? якими унормовано розподіл процесуальних витрат у разі звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Відтак, беручи до уваги правову позицію, викладену в постановах Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 06.03.2019 року у справі №756/5803/17-к та від 29.09.2021 року у справі №342/1560/20, перевагу слід надавати висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, яка є релевантною до розглядуваних кримінально процесуальних відносин, за якою у разі звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України процесуальні витрати на залучення експертів відносяться на рахунок держави.

Відтак, суд не знаходить підстав для стягнення із обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави витрат на проведення судових експертиз.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлявся.

Керуючись ст. 46 КК України, ст. ст. 100, 174, 284, 285, 286, 288, 369, 372, ч. 2 ст. 376, п. 2 ч. 2 ст. 395 КПК України, суд, -

Ухвалив :

Звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, у зв`язку із примиренням з потерпілим.

Кримінальне провадження №0000222, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.07.2023, за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - закрити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 04.07.2023 у справі №136/1174/23, накладений на автомобіль марки Skoda Oktavia на іноземній реєстрації, державний номерний знак НОМЕР_1 , який перебував у користуванні ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 .

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Липовецького районного суду Вінницької області від 04.07.2023 у справі №136/1174/23, накладений на автомобіль марки Chery Amulet, державний номерний знак НОМЕР_2 , власником якого згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 від 11.05.2012 є ОСОБА_6 , жителька АДРЕСА_2 , та який перебував у користуванні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_3 .

Речовий доказ, а саме автомобіль марки Skoda Oktavia на іноземній реєстрації, державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходиться на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів СПД № 2 ВП № 4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, що розташований в АДРЕСА_4 , повернути ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителю АДРЕСА_1 .

Речовий доказ, а саме автомобіль марки Chery Amulet, державний номерний знак НОМЕР_2 , який знаходиться на території спеціального майданчика для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів СПД № 2 ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, що розташований в АДРЕСА_4 , повернути ОСОБА_6 , жительці АДРЕСА_2 .

Речовий доказ, а саме CD R диск, марки h/p, 52 х, залишити в матеріалах кримінального провадження.

Речовий доказ, а саме виписку № НОМЕР_4 із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_3 , на 1 арк., залишити в матеріалах кримінального провадження.

Речові докази, а саме історію хвороби №1972 на 18 арк. та рентген знімок на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_3 , повернути Комунальному підприємству «Погребищенська центральна лікарня», АДРЕСА_5 .

Процесуальні витрати на залучення експертів в розмірі 6213 (шість тисяч двісті тринадцять) грн. 68 коп. віднести на рахунок держави Україна.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У випадку подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу протягом семи днів із дня її проголошення може бути подана апеляційна скарга до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд Вінницької області.

Повний текст ухвали буде оголошений учасникам судового провадження о 13 год. 00 хв. 05.04.2024 року.

Суддя