ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 629/4549/16-к Номер провадження 11-кп/814/391/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого - суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченого ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава в режимі відеоконференції кримінальні провадження №0001186 та №0000771 за апеляційними скаргами першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_10 на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 червня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з вищою освітою, одружений, працюючий охоронцем у ТОВ «Сурят», на підставі ст.89 КК України такий, що не має судимості,

визнаний винуватим та засуджений:

- за ч.3 ст.296 КК України - на 5 років позбавлення волі;

- за ч.2 ст.311 КК України - на 4 роки позбавлення волі.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначене покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь держави витрати за проведення судових експертиз в сумі 6690,08 грн.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень за таких обставин.

02 травня 2016 року близько 17 год. обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння біля будинку АДРЕСА_2 , грубо порушуючи громадський порядок, безпричинно почав висловлюватись на адресу людей, що відпочивали, нецензурною лайкою, у зв`язку з чим потерпіла ОСОБА_11 зробила йому зауваження.

Після чого ОСОБА_8 , з мотивів явної неповаги до суспільства, схопив зі столу термос з гарячою кавою, яку намагався вилити потерпілій на голову, та в подальшому завдав ОСОБА_11 не менше двох ударів кулаком в обличчя та ногою по правій нозі, внаслідок чого заподіяв їй легкі тілесні ушкодження.

Після цього обвинувачений, грубо порушуючи громадський порядок, з особливою зухвалістю, побив потерпілу ОСОБА_10 кулаками по голові та ногою в ліве стегно, спричинивши їй легкі тілесні ушкодження.

З метою припинення хуліганських дій ОСОБА_8 , які продовжувались близько години, за вказаною адресою прибув наряд поліції Лозівського ВП ГУ НП в Харківській області, проте обвинувачений продовжив грубо порушувати громадський порядок, ображав присутніх громадян, голосно висловлювався нецензурною лайкою, намагався заподіяти тілесні ушкодження та висловлював погрози фізичною розправою.

Крім того, ОСОБА_8 незаконно придбав у невстановлений час у невстановленому місці та незаконно зберігав за місцем свого проживання в квартирі АДРЕСА_3 , а також в автомобілі ЗАЗ-110217, д.н.з. НОМЕР_1 , який перебував у його користуванні, з метою збуту та незаконно збув 21 грудня 2017 року прекурсор - псевдоефедрин масою 0,4817 г ОСОБА_12 за 200 грн.

Також обвинувачений 09 квітня 2019 року близько 16 год. 40 хв. із салону вказаного автомобіля незаконно збув прекурсор - псевдоефедрин масою 0,0152 г ОСОБА_13 за 300 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якість призначеного покарання і ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.3 ст.296, ч.2 ст.311, ч.1 ст.70 КК України на 5 років позбавлення волі.

При цьому зазначає, що суд першої інстанції при звільненні обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком недостатньо врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, конкретні обставини справи, особу винного та дійшов безпідставного висновку про можливість його виправлення без реального відбування покарання.

За змістом апеляційної скарги потерпіла ОСОБА_10 просить призначити ОСОБА_8 реальне покарання у виді позбавлення волі без застосування положень ст.75 КК України.

При цьому зазначає, що обвинувачений вчинив злочин, передбачений ч.3 ст.296 КК України, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, внаслідок чого їй заподіяно тілесні ушкодження в присутності інших людей.

В запереченнях на апеляційні скарги обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_14 прохають залишити вирок суду першої інстанції без мін, а апеляційні скарги прокурора та потерпілої - без задоволення.

У клопотанні обвинуваченого, яке надійшло до апеляційного суду, він прохає звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст.49 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого на підтримання доводів клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності та захисника про наявність визначених законом підстав для застосування приписів ст.49 КК України, думку прокурора, який вважав за необхідне частково задовольнити апеляційні скарги, вирок суду скасувати та звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи клопотання, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.3 ст.296 та ч.2 ст.311 КК України ніким із учасників провадження не оспорюються.

Разом з тим, відповідно до вимог ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок і закриває кримінальне провадження.

Судом першої інстанції встановлено, що останнє за часом кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.311 КК України, обвинувачений вчинив 09 квітня 2019 року.

ОСОБА_8 надав апеляційному суду згоду на звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, яку підтримав його захисник.

Кримінальні правопорушення, передбачені ч.3 ст.296 та ч.2 ст.311 КК України, згідно зі ст.12 цього Кодексу у редакції Закону від 15 листопада 2011 року №4025-VI, яка діяла на час їх вчинення, є злочинами середньої тяжкості, а відповідно до чинної ст.12 КК України у редакції Закону від 22 листопада 2018 року №2617-VIІІ - віднесено до нетяжких злочинів, за вчинення яких передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Згідно з п.3 ч.1 ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минуло 5 років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

На час розгляду 01 травня 2024 року кримінального провадження апеляційним судом зазначені строки давності притягнення ОСОБА_8 до відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.296 та ч.2 ст.311 КК України, а саме 5 років, минули, що ніким із учасників провадження не оспорюється.

Враховуючи наявність згоди обвинуваченого, звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Наведена правова позиція викладена в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі №203/241/17.

Таким чином, вирок суду підлягає до скасування, а кримінальне провадження до закриття на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України зі звільненням ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.296 та ч.2 ст.311 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 17 червня 2020 року (справа №598/1781/17) зробила висновок про те, що КПК України не обмежує процесуальної форми вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат виключно обвинувальним вироком та зазначила, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті, у тому числі й в ухвалі про закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Однак цей висновок не містить орієнтирів стосовно того, в яких випадках і які саме процесуальні витрати стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, або з держави.

В свою чергу Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 12 вересня 2022 року у справі №203/241/17 зазначила, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Оскільки ініціатором проведення судових експертиз у цьому кримінальному провадженні був орган досудового розслідування та враховуючи, що обвинувачений підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження щодо нього закриттю, відповідно до приписів ч.2 ст.122, ст.124 КПК України, витрати на проведення судових експертиз в розмірі 6690, 08 грн покладаються на державу.

У зв`язку із скасуванням вироку та закриттям кримінального провадження колегія суддів не вирішує питання про призначення покарання без застосування ст.75 КК України, про що прохали прокурор та потерпіла ОСОБА_10 у апеляційних скаргах.

Отже, клопотання обвинуваченого підлягає до задоволення, а апеляційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_10 необхідно задовольнити частково.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги першого заступника керівника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_9 та потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 14 червня 2021 року щодо ОСОБА_8 скасувати, звільнивши його від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.3 ст.296 та ч.2 ст.311 КК України, на підставі ст.49 цього Кодексу у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальні провадження №0001186 та №0000771 закрити на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Витрати на проведення судових експертиз на загальну суму 6690, 08 грн віднести на рахунок держави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4