КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 1 І-кп/824/1251/2024 Доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі

- ОСОБА_2 ,

- ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

- ОСОБА_5 ,

- ОСОБА_6 ,

- ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 01 вересня 2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Києва, має середню спеціальну освіту, без офіційного місця роботи, не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:вироком Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2019 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень, штраф не сплачено;вироком Дарницького районного суду м. Києва від 30.06.2021 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, звільненого на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців, на підставі ч.3 ст. 72 КК України ухвалено виконувати самостійно вирок Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2019 року в частині призначеного основного покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн.,

визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 72 КК України, за сукупністю з вироком Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2019 року призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гри, який слід виконувати самостійно.

Початок строку відбування покарання у виді обмеження волі ухвалено обчислювати з дня прибуття і взяття ОСОБА_8 на облік у виправному центрі.

Вирішено питання щодо речових доказів та стягнення процесуальних витрат.

Згідно вироку, ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням час, перебуваючи у Голосіївському парку м. Києва, діючи умисно, з метою незаконного придбання та зберігання наркотичного засобу, знайшов блістер, в якому знаходились сім таблеток з написом «Метафін», розуміючи що це наркотичний засіб, помістив його кишені шортів, в які був одягнений, тим самим незаконно придбав та розпочав зберігати його при собі для власного вживання без мети збуту.

04 серпня 2023 року об 11:10, перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Деміївська, 43, ОСОБА_8 був зупинений працівниками поліції та у нього було виявлено і вилучено з кишені шортів блістер з семи таблетками білого кольору, що містять у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено, метадоп (фенадон), загальною масою 0.15 г, який ОСОБА_8 незаконно придбав та зберігав при собі без мети збуту.

Не погоджуючись з рішенням суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 01.09.2023 року, призначити ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі на строк один рік, а на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на один рік. При цьому слід врахувати щире каяття обвинуваченого та відсутність обтяжуючих покарання обставин.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник зазначає, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме помилково застосував положення ч. 1 ст. 71 КК України. Зазначає, що штраф в розмірі 850 грн., який був призначений вироком Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2019 року за ч.1 ст. 309 КК України, не було сплачено.

Однак звертає увагу на те, що на підставі п.1 ч.1 ст.80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в такі строки: два роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі. Штраф - це покарання найменш суворе ніж обмеження волі (ст.ст.51, 52 КК України).

Враховуючи те, що з дня набрання чинності вироком Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2019 року (з 14.01.2020р.) до дня постановлення оскаржуваного вироку минуло більше двох років і покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень виконано не було, в такому випадку ОСОБА_8 звільняється від відбування цього покарання на підставі ст. 80 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечував проти її задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного. Висновки суду відносно фактичних обставин справи, винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку в апеляційній скарзі не заперечуються, питання щодо правильності кваліфікації не ставиться.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З вироку суду вбачається, що провадження розглянуто в порядку частин 1-3 ст. 302 КПК України. Обвинувачений подав заяву від 28.08.2023 року, складену в присутності захисника, в якій зазначив, що ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження, беззаперечно визнав винуватість у вчиненні кримінального проступку, згоден з встановленими досудовим розслідуванням обставинами провадження та надав згоду на розгляд обвинувального акта щодо нього у спрощеному провадженні (т.2, а.п.10-11).

Щодо доводів захисника про можливість застосування положень ст. 75 КК України, то колегія суддів не вбачає підстав для звільнення обвинуваченого від призначеного покарання з випробуванням з огляду на таке.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд першої інстанції послався на положення статей 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком, кількість наркотичного засобу, який обвинувачений незаконно придбав та зберігав без мети збуту, дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, протягом року тричі притягувався до адміністративної відповідальності, при цьому повністю визнав свою вину, відсутність обтяжуючих покарання обставин та щире каяття, яке суд визнав пом`якшуючою покарання обставиною. Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Апеляційний суд враховує те, що обвинувачений раніше притягувався неодноразово до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності та у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, за які відбував покарання у виді позбавлення волі, а також до нього застосовувалися положення ст. 75 КК України про звільнення від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд призначив ОСОБА_8 покарання за ч. 1 ст.309 КК України у виді обмеження волі на строк 1 рік в мінімальному розмірі, передбаченого санкцією зазначеної норми кримінального закону, яке відповідає особі обвинуваченого та є необхідним в даному випадку для досягнення мети покарання. Колегія суддів не вбачає можливості виправлення обвинуваченого без відбування призначеного судом покарання.

Безпідставними є апеляційні доводи сторони захисту щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень ч. 1 ст. 71 КК України та наявність підстав для звільнення обвинуваченого на підставі п.1 ч.1 ст.80 КК України від відбування покарання у виді штрафу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК у разі, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. За правилами статей 71, 72 КК при складанні покарань за сукупністю вироків повністю або частково приєднується чи виконується самостійно саме невідбуте покарання і яке засуджена особа повинна відбувати.

У судовій практиці розглядалося питання про можливість застосування на час постановлення судового рішення положень ст. 71 КК за наявності підстав для звільнення від відбування покарання у зв`язку із закінченням строків давності виконання обвинувального вироку та зупинення строку давності його виконання, коли особа ухиляється від відбування покарання, якщо за такі дії передбачена кримінальна відповідальність ст. 389 КК (зокрема, ухилення від сплати штрафу, відбування покарання у виді громадських чи виправних робіт)

Статтею 80 КК України передбачено, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано зокрема у строк 2 роки в разі засудження до покарання, менш суворого, ніж обмеження волі. Перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання. У цьому разі строки давності, передбачені пунктами 1-3 ч. 1 цієї статті, подвоюються. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах 1 та 3 цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення давності в цьому випадку починається з дня вчинення нового злочину.

У частині ч. 4 ст. 80 КК також передбачено положення про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах 1 та 3 цієї статті, засуджений вчинить новий злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення нового злочину. Указані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише в тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

За таких обставин застосування ст. 80 КК передбачає дослідження та встановлення судом терміну, протягом якого обвинувальний вирок не виконувався, збігу строку давності його виконання та факту ухилення засудженим від його відбування, що є підставою для зупинення перебігу такого строку давності.

Із матеріалів кримінального провадження убачається, що ОСОБА_8 був засуджений вироком Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2019 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 850 гривень, який ним не було сплачено. Вказаний вирок набрав законної сили 14.01.2020 року згідно даних вимоги щодо обліку відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимостей (т.1, а.п.60).

Постановляючи вирок 30.06.2021 року, Дарницький районний суд м. Києва призначив покарання ОСОБА_8 за ч.1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки із звільненням від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України на строк 1 рік 6 місяців, та на підставі ч.3 ст. 72 КК України ухвалив виконувати самостійно вирок Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2019 року в частині призначеного основного покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн. Кримінальне правопорушення обвинувачений вчинив за цим вироком 06.06.2021 року, тобто до закінчення строку, передбаченого ст. 80 КК України (14.01.2022 року). Вирок Дарницького районного суду м. Києва від 30.06.2021 року набрав законної сили 30.07.2021 року, оскільки не оскаржувався в апеляційному порядку.

Дані про сплату штрафу, призначеного вироком Дарницького районного суду м. Києва від 13.12.2019 року на час постановлення вироку від 30.06.2021 року так і в період іспитового строку (1 рік 6 місяців) за цим вироком матеріали провадження не містять.

Отже, враховуючи зазначене та положення ст.80 КК України, обчислення строку давності виконання призначеного покарання у виді штрафу в цьому випадку розпочалося заново, а саме з часу виконання вироку Дарницького районного суду м. Києва від 30.07.2021 року, з урахуванням періоду іспитового строку, з тривалістю до 30.07.2023 року.

Разом з тим, відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 04.02.2023 року, внесено відомості у кримінальному провадженні № 0000232 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 389 КК України, а саме за фактом ухилення ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_1 , від сплати штрафу.

Крім того, із наявної в матеріалах кримінального провадження копії відповіді Державної установи «Центру пробації» від 25.08.2023 року, станом на вказаний період часу штраф в розмірі 850 грн. ОСОБА_8 не сплачено, та з обліку останній не знятий (т.1, а.п.66).

Урахувавши зазначені обставини, Голосіївський районний суд м. Києва вироком від 01.09.2023 рокувизнавши ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, призначив покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік та обґрунтовано застосував положення ч. 1 ст. 71 КК України, з урахуванням приписів ч. 3 ст. 72 КК України, призначивши йому остаточне покарання за сукупністю вироків, у виді обмеження волі на строк 1 рік та у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гри, який ухвалив виконувати самостійно.

Оскільки кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання узгоджується з ст.ст.50, 65 КК України, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду - без змін.

Керуючись ст.ст.405,407 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 01 вересня 2023 року щодо обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: ____________ _______________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4