Провадження по справі № 1-кп/522/1100/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2024 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання заявника ОСОБА_3 про скасування арешту на майно у кримінальному провадженні № 0005691 від 19.10.2019 року,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

заявника ОСОБА_3 ,

перекладача ОСОБА_16 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває на розгляді кримінальне провадження №0005691 від 19.10.2019 року стосовно ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 187 КК України, ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , які обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України.

Від ОСОБА_3 надійшло клопотання про скасування накладеного у кримінальному провадженні № 0005691 від 19.10.2019 року арешту на належне їй майно, а саме: телефон марки «Айфон ХС макс 64 гб», браслет з написом «Пандора» з трьома круглими бусинами, браслет з написом «Пандора» з шарами, браслет з написом «Toys», грошові кошти в розмірі 200 доларів США (купюрами по 100 доларів США), грошові кошти в розмірі 1512 гривень, яке заявниця в судовому засіданні підтримала та просила задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення поданого заявницею клопотання, вважав його необґрунтованим, а майно, арешт з якого просить скасувати, визначено речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Інші учасники кримінального провадження, які були присутні в судовому засіданні, не заперечували проти вищевказаного клопотання.

Суд, заслухавши думку заявниці, прокурора та інших учасників процесу, дослідивши подане клопотання та наявні матеріали кримінального провадження, дійшов висновку про таке.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно вимог абз. 1 ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час судового провадження розглядається судом.

Абзацом 2 частини 1 статті 174 КПК України передбачено, що арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Вимогами статті 170 КПК України, передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.03.2020 року у кримінальному провадженні №0005691 від 19.10.2019 року накладено арешт на майно, вилучене в ході обшуку 17.03.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , де проживала на той момент заявниця ОСОБА_3 , в тому числі на браслет з написом «Пандора» з трьома круглими бусинами, браслет з написом «Пандора» з шарами, браслет з написом «Toys», грошові кошти в розмірі 200 доларів США (купюрами по 100 доларів США), грошові кошти в розмірі 1512 гривень.

Разом з тим, до поданого клопотання, заявницею не було долучено жодного доказу на підтвердження належності їй вище вказаного майна.

Крім того, у своєму клопотанні особа просить скасувати арешт й з мобільного телефону марки «Айфон ХС макс 64 гб», однак ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.03.2020 року арешт на даний телефон не накладався.

Натомість при дослідженні наданих прокурором матеріалів кримінального провадження, судом встановлено, що вищевказаний телефон був добровільно виданий обвинуваченим ОСОБА_11 при його затриманні, який було оглянуто слідчим та визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні, і в подальшому на нього накладено арешт ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 10.07.2020 року.

Таким чином, суд доходить висновку, що подане ОСОБА_3 клопотання не містить доказів, які б підтверджували, що перераховане в ньому майно дійсно належить їй, та не довела, що в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

Проте, варто зазначити, що особа, при виправлені вказаних недоліків, не позбавлена права звернутися із клопотанням про скасування арешту, в порядку ст. 174 КПК України.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в задоволенні поданого ОСОБА_3 клопотання про скасування накладеного у кримінальному провадженні №0005691 від 19.10.2019 року арешту на належне їй майно, необхідно відмовити у зв`язку з недоведеністю, що в застосуванні даного заходу на даний час відпала потреба.

Керуючись ст. 131, 132, 170, 173, 174, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання заявника ОСОБА_3 про скасування арешту на належне їй майно, вилучене в ході обшуку 17.03.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 20.03.2020 року у кримінальному провадженні №0005691 від 19.10.2019 року, відмовити, з підстав викладених в мотивувальній частині ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси ОСОБА_19