В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/1298/23

Провадження № 1-кп/348/104/24

23 лютого 2024 року Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Надвірна Івано-Франківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000110, яке надійшло з обвинувальним актом про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Київ, громадянки України, з вищою освітою, незаміжньої, яка тимчасово не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з війною вимушено змінила місце проживання та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої

у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

інші учасники: прокурор ОСОБА_4 ,

захисник ОСОБА_5 ,

потерпілий ОСОБА_6 ,

потерпіла ОСОБА_7 ,

представник потерпілих ОСОБА_8 ,

встановив:

10 березня 2023 року приблизно о 14 год. 15 хв., у світлу пору доби, суху погоду, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась ділянкою автодороги Н-09 сполученням Львів-Мукачево, по вул. Шевелівка в смт Делятин Надвірнянського району Івано-Франківської області, у напрямку м.Львів. Проїжджаючи, заокруглену вправо, ділянку дороги, ОСОБА_3 проявила неуважність, не врахувала дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрала в установлених межах безпечної швидкості, внаслідок чого виїхала на смугу зустрічного руху, де допустила зіткнення із автомобілем марки Daewoo Sens, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_6 , який рухався у зустрічному напрямку, у салоні якого перебувала пасажирка ОСОБА_7 . Таким діями ОСОБА_3 порушила вимоги п. 1.5, п. 2.3(б, д), п. 10.1, п.12.4, а також розділу 34 п.1.1 Правил дорожнього руху України.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, перелому основи черепа та вогнищевого забою головного мозку, які відностяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя в момент їх заподіяння, закритої травми поперекового відділу хребта у вигляді перелому поперечних відростків 2-4-го хребців з незначним зміщенням без порушення функції спинного мозку, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не є небезпечні для життя у момент їх заподіяння та викликали тривалий розлад здоров`я; ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої травми тіла правої ключиці, перелому зі зміщенням та осадженням м`яких тканин в даній анатомічній ділянці, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, як такі що не є небезпечними для життя в момент їх заподіяння та викликали тривалий розлад здоров`я.

Такими діями, ОСОБА_3 вчинила злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілимта тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_6 .

В ході судового розгляду ОСОБА_3 вину визнала, пояснила, що шкодує. Зазначила, що вимушено переселилася у м. Яремче, оскільки в місцевості, де вона проживала вели активні воєнні дії. Зазначила, що має значний водійський стаж, однак раніше порушень не допускала. До керування транспортним засобом ставилася з обережністю. В день коли відбулася ДТП обвинуваченій довелося виселитися з орендованого помешкання і шукати нове житло. З місцевістю де відбулося ДТП обвинувачена не знайома, встановлений в автомобілі навігатор вказував пряму ділянку дороги. Дорожніх знаків, які б попереджали про особливості шляху не було встановлено. Обвинувачена була в стресовому стані через виселення, крім цього в машині були всі її речі, а також цуценята, яких вона знайшла і про яких дбала. Це її відволіко, її транспортний засіб виїхав на зутрічну смугу, а вразовуючи обмежену оглядовість уникнути зіткнення з зутрічним транспортним засобом обвинувачена не змогла. Після чого відбулось ДТП. Після ДТП у обвинуваченої також були тілесні ушкодження, вона вдарилася головою, тому в той день до потерпілих не підходила і з ними не говорила. Однак потім від себе відшкодувала потерпілим моральну шкоду у розмірі 50000,00 гривень, а також відшкодовувала витрати на пальне. Заналича, що цивільний позов не визнає, оскільки від себе шкоду відшкодувала, але цивільна відповідальність обвинуваченої застрахована і вважає, що відповідати за позовом має страхова компанія. Про страховий випадок обвинувачена повідомила вчасно.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 дав такі показання. Він з дружиною їхав від лікаря додому. Біля смт Делятин на зустрічну смугу виїхав автомобіль під керуванням обвинуваченої. Потерпілий намагався уникнути зіткнення, однак колесо вперлося у бордюр. Зазначив, що обвинувачена за дорожньою обстановкою не слідкувала. Внаслідок ДТП потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження, досі проходить лікування та реабілітацію, йому встановлено ІІІ групу інвалідності. Цивільний позов обгрунтовує вартістю лікування та медичних препаратів, а моральну шкоду пережитими стражданнями, втратою заробітку, оскільки йому на даний час протипоказана фізична праця, а також байдужою поведінкою обвинуваченої, яка не бажає відшкодовувати шкоду. Додатково зазначив. що видимість була хороша і якби обвинувачена була уважною ДТП не відбулося б.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 вказала, що поверталася зі своїм чоловіком з лікарні додому. В смт Делятин автомобіль під керуванням обвинуваченої виїхав на зустрічну смугу. ОСОБА_6 намагався уникнути зіткнення, однак ДТП все ж відбулося. Безпосередньо після вчинення ДТП обвинувачена до поптерпілих не підійшла, не запропонувала допомогу. Зазначила, що після ДТП її сім`я опинилася у скрутному майновому становищі, оскільки вона, перебуваючи на лікуванні змушена була також доглядати за своїм чоловіком, сім`я втратила засоби до існування, крім цього вони з чоловіком змушені були покривати витрати на лікування. Все що обвинувачена відшкодувала це 50000,00 гривень. Однак ця сума не співнормірна із завданою шкодою.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 10.03.2023 (огляд розпочато о 16.20 год. та закінчено о 18.00 год.) було проведено огляд ділянки автодороги Н-09 сполученням Львів-Мукачево, а саме частини дороги на вул.Шевелівка в смт Делятин Надвірнянського району Івано-Франківської області у ході огляду місця події було складено схему та здійснено фотофіксацію. У вказаних документах зафіксовано дорожню обстановку на місці події та сліди злочину, зокрема: встановлено, що автомобіль обвинуваченої знаходиться на зутрічній смузі, що також підтвердили і учасники судового розгляду, слідів гальмування чи юзу не зафіксовано, на ділянці дороги є чітка розмітка 1.1. У ході огляду місця події було вилучено транспортні засоби: автомобіль марки Daewoo Sens, реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіль марки Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_3 , які відповідно до постанови від 13.03.2023 визнано речовими доказами.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/109-23/3463-ІТ від 06.04.2023, на момент експертного огляду та дослідження гальмівна система та рульове керування автомобіля марки Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_3 , знаходились у справному стані, несправностей не виявлено.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/109-23/3464-ІТ від 12.04.2023, на момент експертного огляду та дослідження робоча гальмівна система та рульове керування автомобіля марки Daewoo Sens, реєстраційний номер НОМЕР_2 , знаходились у стані відмови. Несправності, що призвели до стану відмови не носять експлуатаційного характеру, а виникли в результаті розвитку ДТП, тобто при дії на них значних по величині зусиль ударного характеру.

Відповідно до висновку експерта № СЕ-19/109-23/3461-ІТ від 19.04.2023, зіткнення транспортних засобів Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_3 , та автомобіля марки Deo Sens, реєстраційний номер НОМЕР_2 , відбулося на смузі руху по напрямку до м.Мукачево та відносно елементів дороги знаходиться в межах ділянки осипу грунту, ЛФП, відламків пластмаси та скла, початок якої зафіксований на відстані 2,1 м до осьової лінії дорожньої розмітки та 2,3 м до умовної лінії в місці початку подряпини асфальту довжиною 0,45 м, який зафіксований на відстані 2,5 м до осьової лінії дороги та 0,9 м від початку ділянки осипу.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/109-23/4792-ІТ від 28.04.2023, при первинному контактуванні повздовжня вісь автомобіля марки Daewoo Sens, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та поздовжня вісь автомобіля Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_3 , перебували під кутом приблизно 1700 ± 50. При цьому автомобіль марки Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_3 , контактував своєю передньою лівою частиною в районі переднього бампера, лівої фари та капота із передньою лівою частиною автомобіля Daewoo Sens, реєстраційний номер НОМЕР_2 , в районі переднього бампера, лівої передньої фари та капота.

Згідно із фрагментом відеозапису із відеореєстратора автомобіля марки Volvo, реєстраційний номер НОМЕР_4 , встановлено, що автомобіль обвинуваченої перетнув розмітку 1.1. та виїхав на зустрічну смугу руху, де відбулося ДТП.

Відповідно до висновку експерта №108 від 25.04.2023, у ОСОБА_6 виявлені такі тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому основи черепа та вогнищевого забою головного мозку, закрита травма поперекового відділу хребта у вигляді перелому поперечних відростків 2-4-го хребців із незначним зміщенням без порушення функції спинного мозку, забійна рана та садна ділянки правого колінного суглобу, а також садна обох кистей. Вищевказані тілесні ушкодження отримані від дії тупих твердих предметів або удару до таких, можуть відповідати терміну вчинення ДТП. Закрита черепно-мозкова травма у вигляді перелому основи черепа та вогнищевого забою головного мозку відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент їх заподіяння; закрита травма поперекового відділу хребта у вигляді перелому поперечних відростків 2-4-го хребців з незначним зміщенням без порушення функції спинного мозку відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не є небезпечні для життя в момент їх заподіяння та викликали тривалий розлад здоров`я; садна відносяться до легких тілесних ушкоджень. Визначити за ступінь тяжкості рани колінного суглобу не надається можливим.

Відповдіно до висновку експерта №109 від 26.04.2023, у ОСОБА_7 мала місце закрита травма тіла правої ключиці у вигляді перелому зі зміщенням та осадненням м`яких тканин в даній анатомічнній ділянці. Вищевказана травма отримана від дії тупого твердого предмету або удару до такого, може відповідати терміну вчинення ДТП та відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень, як такі, що не є небезпечними для життя в момент їх заподіяння та викликати тривалий розлад здоров`я.

Відповідно до довідки від 25.05.2023 №637 у крові обвинуваченої та у крові потерпілого ОСОБА_6 етилового спирту не виявлено.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/109-23/5546-ІТ від 19.05.2023, при заданному комплексі вихідних даних, в діях водія автомобіля марки Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_3 . ОСОБА_3 є невідповідності вимогам пунктів 2.3б, 12.4, 10.1 ПДР України, які з технічної точки зору, перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної дорожньо-транспортної події.

Зазначені докази є належними, допустимими та достовірними і у своїй сукупності є достатніми для доведення вини обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй злочину за обставин викладених у обвинувальному акті поза розумним сумнівом.

У ході судового розгляду були досліджені такі документи щодо особи обвинуваченої: копія паспорта громадянина України; вимога щодо відсутності судимостей; довідки про неперебування на обліку у лікаря-нарколога та у лікаря-психіатра; копія трудової книжки, відповідно до якої обвинувачена працювала з 2009 року з невеликими перервами і 15.05.2023 була звільнена за останнім місцем праці; копія посвідчення водія, виданого обвинуваченій 22.05.2015, категорія В; копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, відповідно до якої обвинувачена є власником автомобіля Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_3 , з 05.10.2017; довідку переселенця № НОМЕР_5 .

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачену, потерпілих, дослідивши докази та матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй злочину, доведена повністю і її дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження потерпілимта тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_6 .

При призначенні покарання обвинуваченій, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує тяжкість вчиненого злочину, а також роз`яснення, що містяться в п. 20, 21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до яких при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

При призначенні ОСОБА_3 покарання, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, обставини вчинення злочину, які суд визнав доведеними, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, її вік, сімейний стан, майновий стан, відсутність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Суд вважає обгрунтованою позицію сторони захисту, яка полягає у тому, що обвинувачена за станом здоров`я безпосередньо після ДТП не могла надавати допомогу потерпілим, оскільки сама потербувала медичної допомоги, що підтверджується фотоматеріалами на яких зафіксовані зовнішні прояви травми голови у обвинуваченої.

Що стосується обставини, яка пом`якшує покарання та зазначена у обвинувальному акті - щире каяття, слід зазначити, що це не просто формальна вказівка на визнання своєї вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Однак з матеріалів судового провадження встановлено, що обвинувачена хоча і визнає обставини вказані у обвинувальному акті, але не надала своїм діям належної критичної оцінки, у тому числі і причинам з яких було допущено порушення правил дорожнього руху. Зокрема, обвинувачена вважає, що у неї була поважна причина відволіктися від керування транспортним засобом, оскільки цуценя, яке перебувало у її транспортному засобі могло випасти із коробки і травмуватися. Водночас обвинувачена не вважає, що у такому випадку слід було спочатку зупинити транспортний засіб. Слід зазначити, що обвинувачена має вищу освіту, є ерудованою, вона успішно склала іспит та отримала посвідчення на право керування транспортним засобом, за станом здоров`я здатна усвідомлювати свої дії та розуміти їх значення. Враховуючи це наведена позиція обвинуваченої, не свідчить про те, що обвинувачена переконана у наявності в своїх діях суспільної небезпеки. Крім цього, у ході судового розгляду обвинувачена неодноразово наголошувала на тому, що на її погляд цуценя потребувало уваги саме в той момент, що свідчить про те, що обвинувачена не засуджує свої дії і неправильно оцінює відвернену нею шкоду і завдану. Така позиція не узгоджується з вищевказаними підставами для визначення наявності щирого каяття. За таких обставин суд доходить висновку, що така обставина, як щире каяття не є підтвердженою.

Крім цього, сторона захисту просила суд визнати обставиною, яка пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Слід зазначити, що у ході судового розгляду не було надано доказів, які б свідчили про те, що обвинувачена активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення. Саме лише виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків не свідчить про наявність такої обставини, що пом`якшує покарання, оскільки активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання будь-якої допомоги в установленні невідомих органу досудового розслідування обставин справи. Що ж стосується доказів, які зібрані у ході досудового розслідування у даній справі, то елементи складу кримінального правопорушення доводяться висновками експертів, протоколами огляду, у отриманні яких обвинувачена не проявляла активного сприяння. Крім цього, у ході досудового розслідування на засіб вчинення злочину, який належить обвинуваченій було накладено арешт, оскільки слідчий суддя встановив наявність ризиків для збереження цього майна для цілей досудового розслідування.

У ході судового розгляду було досліджено розписку, відповідно до якої обвинувачена відшкодувала потерпілим 50000,00 гривень, а також документи щодо платіжних переказів на загальну суму 7000,00 гривень, які обвинувачена перераховувала потерпілим як витрати на пальне. Сторона захисту покликається на те, що відповідіальність за завдану шкоду має нести також і страховик. З цих підстав сторона захисту просила визнати обставиною, яка пом`якшує покарання добровільне відшкодування завданої шкоди.

Потерпілі підтвердили передачу їм цих коштів, однак зазначили, що обвинувачена ці кошти передала їм не відразу після ДТП, а через 2 місяці. Втрата потерпілими, внаслідок вчинення ДТП, засобів до існування, суттєво ускладнювала можливість оплачувати медичні послуги. Тому кошти потерплим були потрібні відразу. На лікування потерпілих пішло набагато більше коштів, ніж вони можуть підтвердити документально. Потерпілі неодноразово просили обвинувачену надати їм кошти на лікування, однак обвинувачена відмовилася зазначивши, що все має відшкодувати страховик. Внаслідок ДТП потерпілим було встановлено інвалідність, що вони підтвердили довідками до акту огляду МСЕК серії 12 ААГ №704274 та №702644.

В даному випадку суд вважає обгрунтованою позицію потерпілих та констатує відсутність обставини, яка пом`якшує покарання - добровільне відшкодування заподіяної шкоди, оскільки вона полягає в повному задоволенні винним або іншими особами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином майнової та моральної шкоди. Суд не відхиляючи доводи сторони захисту щодо наявності у страховика обов`язку відшкодувати шкоду зазначає таке. У ході судового розгляду достовірно встановлено, що потерпілі втратили працездатність внаслідок ДТП. Однак дій спрямованих на відшкодування потерпілим шкоди відповідно до ст.1195 ЦК України у порядку визначеному ст.1202 ЦК України, обвинувачена не вчинила, а тому у даному випадку така обставина, яка пом`якшує покарання на думку суду відсутня.

Згідно з досудовою доповіддю ймовірність вчинення обвинуваченою злочину повторно низька, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб низький, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченої можливе без ізоляції від суспільства. Крім того, уповноважений орган з питань пробації пропонує, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення обвинуваченої від відбування покарання з випробуванням, окрім обов`язків, визначених ч.1 ст.76 КК України, додатково покласти на обвинуваченоу обов`язки відповідно до ч.3 ст.76 КК України.

Така позиція органу пробації відповідає матеріалам кримінального провадження. Доказів на її спростування суду не надано. Враховуючи це суд бере до уваги при призначенні покарання інформацію, яка характеризує особу обвинуваченої, наведену у висновку органу пробації, оскільки враховуючи характер вчиненого злочину, обставини за яких його було вчинено, часткове добровільне відшкодування обвинуваченою шкоди потерпілим та дані про особу обвинуваченої, у досудовій доповіді наведено належну оцінку ризиків.

При призначенні покарання обвинуваченій слід суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Норми Кримінального кодексу України наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що ОСОБА_3 слід визнати винною у вчиненні інкримінованого їй злочину та призначити їй покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України. Крім цього, враховуючи ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину та обставини за яких його було вчинено, а також дані про особу обвинуваченої, до основоного покарання слід приєднати додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. При визначенні строку додаткового покарання суд також враховує ставлення обвинуваченої до керування транспортним засобом, який є джерелом підвищеної небезпеки. На підставі ст.75 КК України обвинувачену слід звільнити від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк, оскільки відповідно до характеристики її особи, оцінки ризиків вчинення нею злочину повторно та її небезпеки для суспільства, її виправлення можливе без відбування покарання в умовах ізоляції. При цьому покласти на обвинувачену основні обов`язки, передбачені ч.1 ст.76 КК України та додатковий обов`язок, передбачений ч.3 ст.76 КК України - не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відповідно до ч.2 ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні. Згідно з ч.5 ст.128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Потерпілі пред`явили цивільні позови, відповідно до яких визначили відповідачем тільки обвинувачену.

На спростування доводів потерпілих наведених у цивільних позовах сторона захисту надала копію полісу страхування цивільно-правової відповідальності ЕР-210089514, відповідно до якого страховиком є Товариство з додатковою відповідальністю "Страхова група "Оберіг", страхувальником - Дорожкіна Ксенія, забезпечений транспорний засіб - автомобіль марки Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , розмір франшизи - 0, строк дії договору страхування з 17.07.2022 до 16.07.2023, ліміт відповідальності страховика на одного потерпілого: за шкоду завдану майну - 160000,00 гривень, за шкоду завдану здоров`ю - 320000,00 гривень. Також сторона захисту надала електронне повідомлення на підтвердження того, що вона попередила страховика про настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу і її звернення було зареєстроване за №42060.

Після подання строною захисту цих доказів, суд відповідно до ст.51 ЦПК України роз`яснив потерпілим та їх представнику право подати клопотання про залучення цивільним відповідачем страховика і уточнити позовні вимоги щодо розмірів стягнення шкоди з кожного з цивільних відповідачів.

Потерпілі вказали, що вони знали про те, що цивільно-правова відповідальність обвинуваченої є застрахованою, однак свідомо пред`явили позови виключно до обвинуваченої і залучати співвідповідачем страховика не будуть.

Представник потерпілих зазначив, що докази щодо страхування цивільно-правової відповідальності обвинуваченої не підлягають долученню до матеріалів справи, оскільки цивільний позов пред`явлено виключно до обвинуваченої, шкоду потерпілим завдано внаслідок дій обвинуваченої, а якщо її цивільно-правова відповідальність застрахована, то обвинувачена після повного відшкодування шкоди, завданої потерпілим може пред`явити позов в порядку регресу до страховика.

З цього приводу суд зазначає таке. Згідно з пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної шкоди) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Стаття 1166 ЦК України передбачає, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).

Питання страхування відповідальності власників транспортних засобів регулюється не тільки національним законодавством, а й міжнародними нормами, і Україна як держава, яка прагне вступу в Європейський союз, в Угоді про асоціацію України з ЄС зобов`язалась здійснити заходи до підвищення гарантій забезпечення прав потерпілих від ДТП відповідно до Директиви 2009/103/ЄС щодо страхування цивільної відповідальності по відношенню до використання автотранспортних засобів та забезпечення виконання зобов`язань щодо страхування такої відповідальності.

Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено як засади, так і процедури отримання потерпілими особами за наслідками ДТП відшкодування заподіяної шкоди.

У разі настання страхового випадку страховик (страхова компанія) у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи (пункт 22.1 статті 22 Закону).

Згідно з частинами 1, 2 статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Таким чином, основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.

Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що у страховика (страховика) не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (постанова Великої Палати Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 9 листопада 2021 року у справі № 147/66/17).

Наведені законодавчі положення спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність.

ЦК України також передбачає, що особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов`язковим для неї, і особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частини друга та четверта статті 14 ЦК України).

Таким чином, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за законом виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик не має обов`язку здійснити страхове відшкодування. Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Тоді як встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який він виконує під час розгляду справи. В даному випадку суд свій обов`язок виконав, потерпілим та їх представнику було надано роз`яснення положень ст.51 ЦПК України.

Установивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє в позові до такого відповідача.

Велика Палата Верховного Суду в постановах від 4 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, від 3 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц неодноразово звертала увагу на те, що у справах про відшкодування майнової шкоди, заподіяної страхувальником за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у межах ліміту страхового відшкодування належним відповідачем буде страховик.

Принцип повного відшкодування шкоди, закріплений у статті 1166 ЦК України, реалізується у відносинах страхування через застосування положень статті 1194 цього Кодексу. Вказана норма передбачає, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди за загальним правилом зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно, якщо такої різниці немає та шкода покрита в повному обсязі страховою виплатою, то в такому випадку відсутні підстави для покладення відповідальності на страхувальника.

Матеріали справи свідчать, що цивільно-правова відповідальність обвинуваченої була застрахована, водночас відповідачем у справі є лише обвинувачена. Відповідно до умов договору страхування за шкоду завдану здоров`ю на одного потерпілого страховиком може бути здійснено максимальну виплату у розмірі 320000,00 гривень, що перевищує ціну цивільного позову. Слід зазначити, що на страховика покладений обов`язок відшкодувати не тільки шкоду завдану здоров`ю, але й моральну шкоду. (стання 26-1 Закону № 1961-IV) Залучити співвідповідача потерпілі не бажають наполягаючи на стягненні всієї суми з обвинуваченої. Обвинувачена відшкодувала потерпілим 50000,00 гривень моральної шкоди.

За наведених обставин, суд не може вирішити питання щодо стягнення шкоди з обвинуваченої без визначення обсягу відповідальності страховика. Позиція потерпілих є категоричною і вони не бажають пред`являти позов до страховика, бажають отримати відшкодування виключно від обвинуваченої. Зважаючи на це, у задоволенні цивільних позовів потерпілих слід відмовити.

Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.03.2023, на автомобіль марки Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та автомобіль марки Daewoo Sens, реєстраційний номер НОМЕР_2 , слід скасувати, відповідно до ч.4 ст.174 КПК України.

Відповідно до ч.9 ст. 100 КПК України, слід вирішити питання про долю речових доказів, а саме: автомобіль марки Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , слід повернути обвинуваченій; автомобіль марки Daewoo Sens, реєстраційний номер НОМЕР_2 , слід повернути потерпілому ОСОБА_6 ; диск DVD-RW із відеозаписом, який визнаний речовим доказом відповідно до постанови від 25.04.2023 слід залишити у матерілах кримінального провадження.

На підставі ст.124 КПК України слід стягнути з обвинуваченої процесуальні витрати на залучення експертів у розмірі 7561,48 гривень на користь держави.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд,

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки, поклавши на неї такі обов`язки, передбачені ст.76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди у розмірі 106517,34 гривень та моральної шкодиу розмірі 150000,00 гривень.

Відмовити у задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 до ОСОБА_3 про стягнення майнової шкоди у розмірі 41614,07 гривень та моральної шкодиу розмірі 100000,00 гривень.

Арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.03.2023 - скасувати.

Речові докази:

автомобіль марки Subaru Forester, реєстраційний номер НОМЕР_1 , - повернути ОСОБА_3 ;

автомобіль марки Daewoo Sens, реєстраційний номер НОМЕР_2 , - повернути ОСОБА_6 ;

диск DVD-RW із відеозаписом - залишити у матерілах кримінального провадження

Стягнути із ОСОБА_3 процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 7561 (сім тисяч п`ятсот шістдесят одну) гривню 48 копійок на користь держави.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1