Справа №519/875/24
У Х В А Л А

24.06.2024 року м. Южне

Слідчий суддя Южного міського суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Южне клопотання слідчого СВ ВП №4 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, з середньою-спеціальною освітою, одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , що проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

установив:

Слідчий СВ ВП №4 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції в Одеській області звернувся до суду з вищевказаним клопотанням.

Вислухавши прокурора, слідчого, які підтримали вищевказане клопотання, підозрюваного, захисника підозрюваного, які заперечували проти задоволення клопотання, просили обрати запобіжний захід підозрюваному не пов`язаний з позбавленням волі, слідчий суддя приходить до наступного.

Судом встановлено, що слідчим відділенням поліції №4 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000013 від 23.05.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Згідно матеріалів клопотання досудовим розслідуванням встановлено, що до Доброславської окружної прокуратури надійшло повідомлення від правоохоронних органів щодо наявності інформації про те, що громадянин на ім`я ОСОБА_9 за грошову винагороду, спільно з невстановленими особами, організував канал незаконного переправлення осіб через державний кордон України.

Так, відповідно до ст.68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.

Відповідно до ст.1 Закону України від 04.11.1991 № 1777-XII«Про державний кордон України» (далі Закон № 1777-XII) де зазначено, що Державний кордон України є лінія і вертикальна поверхня, що проходить по цій лінії, які визначають межі території України - суші, вод, надр, повітряного простору.

Згідно ст.3 Закону № 1777-XII державний кордон України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України, встановлюється:

1) на суші - по характерних точках і лініях рельєфу або ясно видимих орієнтирах;

2) на морі - по зовнішній межі територіального моря України;

3) на судноплавних річках по середині головного фарватеру або тальвегу річки; на несудноплавних річках (ручаях) по їх середині або по середині головного рукава річки; на озерах та інших водоймах - по прямій лінії, що з`єднує виходи державного кордону України до берегів озера або іншої водойми. Державний кордон України, що проходить по річці (ручаю), озеру чи іншій водоймі, не переміщується як при зміні обрису їх берегів або рівня води, так і при відхиленні русла річки (ручаю) в той чи інший бік;

4) на водосховищах гідровузлів та інших штучних водоймах відповідно до лінії державного кордону України, яка проходила на місцевості до їх заповнення;

5) на залізничних і автодорожніх мостах, греблях та інших спорудах, що проходять через прикордонні ділянки судноплавних і несудноплавних річок (ручаїв), - по середині цих споруд або по їх технологічній осі, незалежно від проходження державного кордону України на воді».

Відповідно до ст.9 Закону № 1777-XII, перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.

Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.

Пункт пропуску через державний кордон України це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна.

Порушенням державного кордону України є також перетинання його будь-якими технічними або іншими засобами без відповідного на те дозволу чи з порушенням встановленого порядку.

Не є порушеннями правил перетинання державного кордону України вимушене перетинання державного кордону особами, транспортними засобами на суші, заходження іноземних невійськових суден і військових кораблів у територіальне море та внутрішні води України, вимушений вліт повітряних суден та інших літальних апаратів, вчинені в стані крайньої необхідності, а також за інших вимушених обставин.

Також, у відповідності до ст.11 вказаного Закону № 1777-XII, де зазначено, що особи, транспортні засоби, вантажі та інше майно, що перетинають державний кордон України, підлягають прикордонному і митному контролю. У відповідних випадках здійснюється також санітарно-карантинний, ветеринарний і фітосанітарний контроль, контроль за вивезенням з території України культурних цінностей та інший контроль. Контроль організується і здійснюється у встановленому актами законодавства України порядку.

Згідно ч.1 ст.2 Закону України від 05.11.2009 № 1710-VI «Про прикордонний контроль» (далі Закон № 1710-VI), прикордонний контроль державний контроль, що здійснюється Державною прикордонною службою України, який включає комплекс дій і систему заходів, спрямованих на встановлення законних підстав для перетинання державного кордону особами, транспортними засобами і переміщення через нього вантажів.

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону № 1710-VI, прикордонний контроль і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів та вантажів здійснюються:

1) у пунктах пропуску через державний кордон;

2) поза пунктами пропуску у випадках, передбачених частиною третьою цієї статті; 3) на території суміжних держав у порядку, передбаченому статтею 26 цього Закону.

Перетинання особами, транспортними засобами державного кордону і переміщення через нього вантажів здійснюються у пунктах пропуску через державний кордон протягом часу роботи такого пункту. Час роботи пункту пропуску через державний кордон, який не працює цілодобово, зазначається на інформаційному стенді перед в`їздом до нього.

Пропуск через державний кордон може здійснюватися поза пунктами пропуску через державний кордон або в пунктах пропуску в неробочий час у разі:

1) прибуття яхти до порту чи відходу яхти з порту у порядку, встановленому частиною четвертою статті 20 цього Закону;

2) прибережного рибальства;

3) плавання річкових і морських суден внутрішніми водними шляхами;

4) сходження на берег екіпажу судна для перебування на території населеного пункту, в якому розташований порт;

5) виникнення особливих потреб гуманітарного характеру особи або групи осіб за умови відсутності загроз національній безпеці України;

6) виникнення невідкладних обставин, пов`язаних з ліквідацією надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру та їх наслідків, загрози життю, за умови відсутності загроз національній безпеці України.

Крім того, у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Термін дії воєнного стану в подальшому продовжено на 30 днів указами Президента України від 14.03.2022 № 133/2022 та від 18.04.2022 № 259/2022, та на 90 діб від 12.08.2022 №573/2022 які затверджено Верховною Радою України відповідними Законами України «Про затвердження Указу Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні».

Так, відповідно до п.2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.

Крім того, п.3 вказаного Указу зазначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені зокрема ст. 33 Конституції України, згідно з якою кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Проте, незважаючи на обізнаність з вимогами наведених нормативно-правових актів, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , всупереч обов`язку неухильного дотримання вказаних актів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді порушення встановленого порядку перетину державного кордону України, і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, став на злочинний шлях і умисно вчинив незаконні дії щодо організації незаконного переправлення осіб через держаний кордон України за наступних обставин.

Так, 23.05.2024, більш точний час в ході проведення досудового слідства встановити не надалось можливим, ОСОБА_5 знаходячись у невстановленому досудовим розслідуванням місці, на виконання свого злочинного умислу, із застосуванням мобільного терміналу розпочав телефонну розмову із ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в ході, якої повідомив останньому про те, що може організувати і здійснити його незаконне переправлення через державний кордон України за грошову винагороду в розмірі 13 000 доларів США (що станом на 23.05.2024 відповідно до курсу НБУ складає 505 798 (п`ятсот п`ять тисяч сімсот дев`яносто вісім тисяч) гривень.

У подальшому, 19.06.2024 приблизно о 14:00 год. ОСОБА_5 подзвонив до ОСОБА_10 та поцікавився готовністю останнього до виїзду за межі України, на що той відповів, що він готовий. Після чого ОСОБА_5 призначив зустріч за адресою: АДРЕСА_2 біля ресторану «Яхта».

Відтак, ОСОБА_5 та ОСОБА_10 19.06.2024 приблизно о 19:45 год., зустрілись у вказаному ОСОБА_5 місці за адресою АДРЕСА_2 біля ресторану «Яхта», після чого ОСОБА_10 сів до автомобіля Volkswagen CC реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_5 та направились до паркувального майданчику розташованого біля будинку АДРЕСА_3

Далі, в ході особистої розмови, ОСОБА_5 продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на особисте збагачення, шляхом вчинення дій щодо організації незаконного переправлення ОСОБА_10 через державний кордон України, а саме надання інструкцій та вказівок щодо необхідності постійного підтримання з ним зв`язку, придбання предметів першої необхідності для задоволення власних потреб під час незаконного перетину державного кордону та подальшого прибуття на місце, звідки буде здійснюватися перетин державного кордону, повідомив ОСОБА_10 про необхідність оплати 13 000 доларів США за організацію незаконного переправлення через державний кордон України. В подальшому, ОСОБА_10 передав ОСОБА_5 під виглядом оплати за організацію незаконного переправлення через державний кордон частину обумовленої суми грошових коштів в сумі 6 500 доларів США.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

ОСОБА_5 згідно протоколу про затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення був затриманий 19.06.2024 о 20.08 год., органом досудового розслідування 20.06.2024 повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України та йому 20.06.2024 надані копії клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується застосування запобіжного заходу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , слідчий суддя враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У судовому засіданні встановлено, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України обґрунтовується повідомленням про злочин заступником начальника УСБУ в Одеській області ОСОБА_11 в якому останній вказав на обставини вчинення злочину; відповіддю УСБУ в Одеській області на доручення в порядку ст.40 КПК України; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 27.05.2024 та від 20.06.2024, у ході якого свідок повідомив про усі відомі йому обставини вчинення кримінального правопорушення; протоколом затримання ОСОБА_5 від 19.06.2024 в порядку ст.208 КПК України, який проти затримання не заперечував так, як визнав свою вину в повному обсязі; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

На даній стадії процесу слідчий суддя позбавлений можливості аналізувати матеріали кримінального провадження та добуті органом досудового розслідування докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами. Сукупність цих доказів дає підстави вважати, що підозра ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України є обґрунтованою.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.1-2, 4 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Слідчий суддя, проаналізувавши зазначені докази, надані до клопотання слідчого, вважає, що наявні в матеріалах кримінального провадження докази є вагомими та такими, що об`єктивно зв`язують підозрюваного з інкримінованим йому кримінальним правопорушенням.

Як вбачається з клопотання, відповідно до вимог ч.1 ст.184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, які обґрунтовують наявність підстав для застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_5 .

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня ( ОСОБА_12 проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Слідчим суддею враховані дані про особу підозрюваного, зокрема позитивна характеристика з місця проживання, статус учасника бойових дій, наявність утриманців, в тому числі особи похилого віку, для якої ОСОБА_5 є єдиним доглядачем, спосіб життя, наявність стійких соціальних зв`язків, вік, наявність постійного місця роботи та реєстрації на території України.

Враховуючи наведені обставини, а також відсутність судимостей, суд вважає, що зазначені обставини зменшують ступінь існування встановленого ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор не зміг обґрунтувати, чому інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваного під час проведення досудового розслідування кримінального провадження.

Таким чином, відповідно до приписів ч.3 ст.176, ст.194 КПК України, з урахуванням того, що під час розгляду клопотання доведена наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину, однак не доведено наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а також неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, з урахуванням зазначених даних щодо особи підозрюваного, суд вважає можливим застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем постійного проживання, який забезпечить запобігання встановленого ризику та належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Відповідно до ст.181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, обвинуваченого.

Враховуючи наведене та керуючись ст.176-178, 182-184, 186, 187, 193-194, 196, 197, 202, 205, 395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання слідчого СВ ВП №4 Одеського районного управління поліції №2 Головного управління національної поліції в Одеській області ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України задовольнити частково.

Застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Заборонити ОСОБА_5 в період часу з 20.00 годин до 06.00 годин наступного дня залишати без дозволу слідчого, прокурора або суду місце постійного проживання, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого ВП №4 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області за кожною вимогою;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та /або роботи.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_5 передати на виконання до ВП№4 Одеського РУП №2 ГУНП в Одеській області.

Встановити строк дії ухвали в межах строку досудового розслідування, тобто до 17.08.2024.

Термін дії обов`язків, покладених судом, визначити в межах строку досудового слідства до 17.08.2024.

В іншій частині клопотання відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали буде проголошений 24.06.2024 о 15.50 год.

Слідчий суддя Южного міського суду

Одеської області ОСОБА_1