Справа № 638/3866/16-к
Провадження № 1-кс/638/152/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2024 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова заяву ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000142 від 11.02.2016 року за ознаками ч.3 ст.190 КК України, -

встановив:

В провадження слідчого судді надійшло клопотання ОСОБА_3 , в якому, зокрема, просить скасувати арешт майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , в обґрунтування якої зазначає, що у березні 2023 року вона дізналась, що у 2016 році накладений арешт на її майно за вказаною вище адресою у кримінальному провадженні №0001138 від 11.03.2016 року за участю старшого слідчого СВ Дзержинського ВП Ленінського відділу поліції ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_4 .. Зокрема, зазначає, що нерухоме майно належить їй на праві власності, з якого вона сплачує податки. Також посилається на рішення суду від 21.09.2023 року у справі №638/3048/19 в підтвердження законності свого права власності.

В подальшому заявником додатково подано до суду пояснення, клопотання та заперечення, в яких зазначила щодо спливу позовної давності, порушення її права власності, незаконність та необґрунтованість накладення арешту слідчим суддею, надуманість арешту та кримінальної справи загалом.

В судовому засіданні заявник підтримала заяву з підстав, зазначених у ній та поданих поясненнях, клопотаннях та запереченнях.

Слідчий та прокурор в судове засідання не з`явились, про розгляд повідомлялись, слідчий надав для огляду в судовому засіданні матеріали кримінального провадження. заперечували проти скасування арешту майна, посилаючись на необхідність в подальшому застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження. Прокурором надано до суду письмові заперечення, в яких зазначає, що арешт накладено на нерухоме майно приміщення квартири АДРЕСА_2 з метою забезпечення збереження речових доказів, досудове розслідування триває, а тому не вбачається підстав для закриття кримінального провадження та скасування арешту з вказаного майна. Також зазначає, що судове рішення від 21.09.2023 року у цивільній справі не набрало законної сили через його оскарження.

Розглянувши заяву, дослідивши надані документи, оглянувши матеріали кримінального провадження №0000142 від 09.03.2016 року, слідчий суддя дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання з наступних підстав.

Встановлено, що в провадженні Харківського РУП №3 ГУНП України в Харківській області знаходиться об`єднане кримінальне провадження №0000142 від 12.02.2016 року за ознаками ч.3 ст.190 КК України.

З Витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000142 вбачається, що У 2015 році невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи квартирою АДРЕСА_2 , чим спричинили власнику матеріальний збиток у великому розмірі.

Крім того, з Витягу Єдиного реєстру досудових розслідувань №0001138 від 09.03.2016 року, вбачається, що 09 березня 2016 року до СВ Дзержинського відділення поліції Ленінського відділу поліції ГУ Національної поліції надійшла заява гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій він просить провести розслідування за фактом того, що 04 березня 2016 року йому стало відомо про те, що 01 травня 2015 року невстановлені особи шахрайським шляхом заволоділи належною йому квартирою АДРЕСА_2 , в зв`язку з чим спричинено матеріальну шкоду на суму близько 350 000 гривень.

Постановою прокурора прокуратури Харківської області від 12.04.2016 року вказані кримінальні провадження об`єднані в одне провадження №0000142 та визначено підслідність за СВ Дзержинського ВП Ленінського ВП ГУНП в Харківській області.

Також встановлено, що ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м.Харкова від 11.03.2016 року накладено арешт на житлові приміщення квартири АДРЕСА_2 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди, стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження

Відповідно до частини першої статті 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

За правилами статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

В цьому випадку, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Так статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчим суддею арешт на майно було накладено саме з метою забезпечення збереження речового доказу.

Отже, вказане майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України, що само по собі є самостійною підставою для накладення на нього арешту. Відповідно до ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів, і у такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, де вказано, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. При цьому, майно, яке має ознаки речового доказу може вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстави передбаченої п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Натомість, заявником не доведено, що в застосуванні арешту майна відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Крім того, слідчий суддя зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст.170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно, яке відповідає критеріям, зазначеним в статті 98 КПК України.

Згідно статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 174 КПК України передбачає два випадки можливого скасування раніше накладеного арешту на майно - 1) у застосуванні арешту майна відпала потреба; 2) арешт накладено необґрунтовано.

Зважаючи на вищевикладене, приймаючи до уваги, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення клопотання заявника про скасування арешту майна, оскільки існують підстави для тимчасового позбавлення власника (володільця) майна права на відчуження та розпорядження вказаним майном, тобто існує сукупність підстав вважати, що це майно є речовим доказом у кримінальному провадженні.

Крім того, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по-суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до приписів ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно, яке відповідає критеріям, зазначеним в ст. 98 КПК України.

При цьому слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що відмова у задоволенні клопотання не позбавляє його права звернутись повторно з відповідним клопотанням, надавши додаткові документи чи обґрунтування.

Щодо вимог клопотання про закриття кримінального провадження, слідчий суддя роз`яснює, що статтею 303 КПК України передбачено вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого, дізнавача та прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, та перелік осіб, які мають право подати відповідну скаргу слідчому судді з дотриманням вимог ст.ст. 303, 304 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 170-174, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Заяву ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000142 від 11.02.2016 року за ознаками ч.3 ст.190 КК України залишити без задоволення.

Ухвала остаточна та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали проголошено 04.03.2024 року о 15:00 годині.

Слідчий суддя: ОСОБА_1