ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/363/24 Справа № 709/70/24 Категорія: ч. 4 ст. 408 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2024 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретарки ОСОБА_5 ,

прокурора Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони

Центрального регіону ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого Житар- ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Чорнобаївського райсуду Черкаської обл. від 26.01.2024 р. у кримінальному провадженні № 0000294 від 08.06.2023 р., -

В С Т А Н О В И В:

Зазначеним вироком ОСОБА_9 , який наро-

дився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Чернівці, українець, гро-

мадянин України, має загальну неповну середню

освіту, не одружений, н/літніх дітей на утриманні

не має, військовослужбовець 3 прикордонної зас-

тави прикордонної комендатури швидкого реагу-

вання №1

ІНФОРМАЦІЯ_2 інспектор прикордонної служби 2 категорії-

кухар відділення забезпечення, військове звання

солдат, раніше не судимий, проживає

АДРЕСА_1 , визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком 5 років.

На підставі ч. 2 ст. 20, п. 1 ч. 1 ст. 94 КК України застосовано до ОСОБА_9 примусові заходи медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку. Здійснення зазначеного примусового заходу медичного характеру покладено на медичну службу кримінально-виконавчої установи, в якій засуджений відбуватиме покарання.

Запобіжний захід Житар- ОСОБА_8 до набрання вироком суду законної сили залишений у виді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 рахується з дати його затримання 8.11.2023 р., зараховано відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України до строку відбування покарання строк його попереднього ув`язнення, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений. Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_9 , будучи військовослужбовцем ІНФОРМАЦІЯ_3 , проходячи військову службу за призовом під час мобілізації, у військовому званні «солдат», перебуваючи на посаді мл. інспектора прикордонної служби 2 категорії - кухаря відділення забезпечення 3 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування № 1, діючи з прямим умислом, з мотивів не виконувати обов`язки військової служби та з метою ухилитися від їх проходження, в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 9, 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 3.05.2023 р. приблизно о 9:00 год., в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце служби - місце тимчасової дислокації НОМЕР_1 прикордонного загону ім. Героя України полковника ОСОБА_10 , яке розташоване в адміністративних межах АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи заходів до повернення до вказаного місця служби за наявності реальної можливості до цього, поки 4.11.2023 р. о 18:30 год. не був затриманий на напрямку 907-го прикордонного знаку 800 м від лінії державного кордону прикордонним нарядом « ІНФОРМАЦІЯ_4 » на ділянці відповідальності відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_6 » у АДРЕСА_3 за спробу незаконного перетину державного кордону поза встановленими пунктами пропуску.

Судом першої інстанції дії Житар - ОСОБА_8 кваліфіковані за ч. 4 ст. 408 КК України як дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись з вироком суду обвинувачений Житар- ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вирок та постановити новий вирок, який буде відповідати кримінальному процесуальному законодавству та дасть йому можливість пройти лікування в медичному закладі.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що при прийнятті рішення суд першої інстанції допустив істотні суперечності та висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що на час вчинення інкримінованих йому дій він не усвідомлював своїх дій, оскільки після бойових дій у нього погіршився стан здоров`я та почалися психіатричні розлади і він повністю не усвідомлював своїх дій. Крім того, апелянт вважає, що судово-психіатрична експертиза № 679 від 20.12.2023 р. не відповідає в повній мірі його психологічному стану, у зв`язку з чим він просить провести додаткову судово-психіатричну експертизу, для визначення його психологічного стану в повній мірі.

Також, апелянт вважає, що враховуючи його особу та наявність пом`якшуючих обставин і відсутність обтяжуючих обставин, а також враховуючи те, що у нього наявні психіатричні розлади та що він зовсім не усвідомлював своїх дій, то призначене йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років є занадто суворим та несправедливим. Також, зазначив, що є підстави для закриття судом провадження, але суд його не закрив.

У запереченні прокурор Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 висловив свою позицію з приводу необхідності відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 , як необґрунтованої, а вирок суду стосовно нього залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_9 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу обвинуваченого та просили задовольнити її із вказаних у ній мотивів, прокурора Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, вважаючи вирок місцевого суду законним та обґрунтованим, вивчивши матеріали кримінального провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволеннюз наступних підстав.

Згідно ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався в повному обсязі.

Так, відповідно до змісту вироку суду, обвинувачений ОСОБА_9 під час розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції повністю визнав свою вину. З огляду на це, кримінальне провадження було розглянуте судом в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України без дослідження доказів щодо тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорювалися.

З урахуванням того, що суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому обставини вчинення кримінального правопорушення судом апеляційної інстанції не перевірялися.

Що стосується вимог апеляційної скарги обвинуваченого про необхідність скасувати вирок та постановити новий вирок, який буде відповідати кримінальному процесуальному законодавству та дасть йому можливість пройти лікування в медичному закладі, оскільки при прийнятті рішення судом першої інстанції допущені істотні суперечності та висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження суд першої інстанції розглянув кримінальне провадження стосовно обвинуваченого ОСОБА_9 у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, з`ясувавши при цьому належним чином, чи правильно учасники судового розгляду розуміють зміст цих обставин, чи добровільною є їх позиція, а також учасникам кримінального провадження було роз`яснено, що погодившись на розгляд кримінального провадження на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, у такому випадку, вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, а тому доводи обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, до задоволення не підлягають, оскільки сам обвинувачений, погодившись на спрощений порядок розгляду кримінального провадження щодо нього, погодився із фактичними обставинами кримінального провадження.

Щодо вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що на час вчинення інкримінованих йому дій він не усвідомлював своїх дій, оскільки після бойових дій у нього погіршився стан здоров`я та почалися психіатричні розлади і він повністю не усвідомлював своїх дій, то ці доводи до задоволення не підлягають та спростовуються даними висновку судово-психіатричної експертизи № 679 від 20.12.2023 р.

Так, відповідно до даних цього висновку на період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому правопорушення, були наявні прояви психічного розладу у формі посттравматичного стресового розладу з проявами емоційного напруження, тривожності, схильністю до експлозивного реагування (Р-43.1 за міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду) - через що він не був здатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. На час проведення експертизи у обвинуваченого виявляються прояви психічного розладу у формі посттравматичного стресового розладу з проявами емоційного напруження, тривожності, схильністю до експлозивного реагування, які виникли у нього після мобілізації у 2022 році в умовах бойових дій - через вказані прояви психічного розладу він нездатний повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними, нездатний самостійно здійснювати свої процесуальні права і обов`язки при проведенні слідчих дій і при розгляді справи в суді. За своїм психічним станом на теперішній час Житар- ОСОБА_8 через вказані прояви психічного розладу у формі посттравматичного стресового розладу з проявами емоційного напруження, тривожності, схильністю до експлозивного реагування потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку з метою обов`язкового лікування та запобігання вчинення суспільно-небезпечних діянь.

Як вбачається з вироку суду, суд першої інстанції, належним чином проаналізував та врахував висновки експерта та дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявний у Житар- ОСОБА_8 на час скоєння злочину психічний розлад, обмежував, проте не позбавляв його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, і таким чином, Житар- ОСОБА_8 відповідно до ст. 20 КК України є обмежено осудним.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що враховуючи його особу та наявність пом`якшуючих обставин і відсутність обтяжуючих обставин, а також враховуючи те, що у нього наявні психіатричні розлади, а тому призначене йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років є занадто суворим та несправедливим, то апеляційний суд вважає такі доводи безпідставними та такими, що не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Однією з підстав для зміни судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як зазначив Конституційний суд України у рішенні від 02.11.2004 № 15-рп/2004, покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю, обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Як вбачається з матеріалів провадження, при призначенні покарання обвинуваченому суд належним чином врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, відомості про особу обвинуваченого, який має постійне місце реєстрації та проживання, не одружений, не працевлаштований, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий, врахував наявність обставин, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття та наявність психічного розладу, внаслідок чого особа є обмежено осудною, та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, і з урахуванням всіх цих даних, на переконання апеляційного суду, обвинуваченому призначено покарання у виді позбавлення волі, яке є необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, відповідно до санкції ч. 4 ст. 408 КК України законом встановлено покарання за вчинене злочинне діяння в умовах воєнного стану у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років.

Суд першої інстанції, визнавши винним Житар- ОСОБА_8 , призначив йому мінімально можливе передбачене санкцією статті КК України покарання, а за умови, що до ст. 408 КК України не можуть бути застосовані вимоги положень ст. 69 та 75 КК України, то законних та обґрунтованих підстав для пом`якшення покарання, як про це просить апелянт, немає.

Враховуючи, що при постановленні вироку суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону та обвинуваченому призначене покарання, яке відповідає тяжкості кримінального правопорушення та даним про його особу, з урахуванням обставин, які пом`якшують покарання, правильно врахував суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення, призначене покарання є достатньо обґрунтованим та переконливим, а відповідно правильним.

У даному кримінальному провадженню, як видно з його матеріалів, не встановлено обставин, які б давали підстави вважати, що покарання призначено з порушеннями визначених законом загальних засад.

Апеляційний суд погоджується з вироком місцевого суду з приводу призначеного покарання, вважаючи, що саме такий вид покарання і на такий строк буде достатнім для виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим, апеляційний суд не вбачає законних та обґрунтованих підстав для пом`якшення призначеного покарання, як про це просить апелянт.

Таке покарання, на переконання апеляційного суду, буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобіганню вчинення ним нових злочинів, відповідатиме особі обвинуваченого та є достатнім для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України, мети покарання.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду з приводу необхідності застосування до обвинуваченого примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, оскільки відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення.

Щодо вимог апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що, на думку апелянта, є підстави для закриття судом провадження, але суд його не закрив, то на переконання апеляційного суду такі доводи до задоволення не підлягають, тому що вони не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки ані судом першої інстанції, ані апеляційним судом не встановлено обґрунтованих підстав, передбачених чинним КПК України, для закриття кримінального провадження. Крім того, ні обвинувачений в апеляційній скарзі, ні сторона захисту під час апеляційного розгляду конкретно не вказали такі підстави, які передбачені ст. 284 КПК України.

На думку апеляційного суду, місцевим судом не допущено істотних порушень норм кримінального чи кримінального процесуального законів, які б давали підстави для зміни або скасування вироку суду.

За таких обставин апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого задоволенню не підлягає, оскільки обвинуваченим ані в апеляційній скарзі, ані в судовому засіданні апеляційного суду не наведено переконливих даних, які б давали підстави для призначення йому більш м`якого покарання.

Керуючись ст. ст. 405, 407 та 419 КПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Вирок Чорнобаївського райсуду Черкаської обл. від 26.01.2024 р. стосовно ОСОБА_9 залишити без змін.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення апеляційної інстанції, а засудженим який утримується під вартою в той самий строк з моменту вручення йому ухвали суду.

Головуючий

Судді