Дата документу 14.05.2024 Справа № 317/3674/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №317/3674/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження №11-кп/807/329/24 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2024 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який має неповну середню освіту, неодружений, дітей не має, не працює, проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 - в режимі відеоконференції з приміщенням ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Захисник-адвокат ОСОБА_8 звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 12 червня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк сім років три місяці.

Арешт майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Запорізького районного суду Запорізької області від 19 серпня 2021 року (на речові докази) - скасовано.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено у виді тримання під вартою у Запорізькому слідчому ізоляторі.

Строк покарання ОСОБА_6 ухвалено обчислювати з моменту його затримання - з 16 серпня 2021 року.

Вирішена доля речових доказів.

В апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок суду скасувати та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що незаконність оскаржуваного вироку полягає в тому, що дії обвинуваченого були неправильно кваліфіковані за ч.2 ст.121 КК України замість ч.1 ст.121 КК України, і, відповідно, було призначено за більш тяжкою частиною статті більш суворе покарання, що порушило ст.65 КК України.

Також, захисник вважає, що суд першої інстанції прийняв доводи виключно сторони обвинувачення, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, що є підставою для скасування вироку.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вчинив насильницький злочин за таких обставин.

Між ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , протягом кількох років спільного проживання склалися стійкі конфліктні відносини, що виражалися в частих сварках, під час яких ОСОБА_6 неодноразово наносив ОСОБА_9 тілесні ушкодження.

Так, 08 серпня 2021 року, близько 19 години 00 хвилин, ОСОБА_6 , знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , разом зі своєю співмешканкою ОСОБА_9 , після спільного вживання алкогольних напоїв, на ґрунті стійких особистих неприязних відносин, під час побутової сварки, діючи умисно, з метою спричинення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_9 , знаходячись у спільній спальній кімнаті, умисно наніс долонею правої руки один удар в ліву частину голови ОСОБА_9 , від чого остання втратила здатність до спротиву та впала на підлогу. Піднявшись, ОСОБА_9 пішла в свою окрему кімнату, а ОСОБА_6 пішов за нею та знаходячись в кімнаті ОСОБА_9 , наніс останній долонею правої руки два удари в область голови зліва та два удари кулаком правої руки в область носу та губ, від яких вона впала на підлогу.

Далі, в період з 08 серпня 2021 року по 14 серпня 2021 року, внаслідок нанесених ОСОБА_6 . ударів, стан здоров`я потерпілої ОСОБА_9 погіршувався, внаслідок чого 14 серпня 2021 року вона була госпіталізована у непритомному стані до КНП «Міська лікарня № 9» ЗМР з діагнозом: важка черепно-мозкова травма; забій головного мозку важкого ступеня; гостра субдуральна гематома правої півкулі головного мозку; дислокаційний синдром; забій м`яких тканин голови, обличчя.

Внаслідок нанесених ОСОБА_6 ударів, ОСОБА_9 було завдано такі тілесні ушкодження:

- закрита внутрішньочерепна травма - синці навколо очей; крововилив у м`які тканини голови на рівні зовнішнього кута лівого ока, у потиличній ділянці справа, субдуральна гематома над правою півкулею та на основі черепа справа, загальним об`ємом 180 см3, субарахноїдальний крововилив та забій мозку на зовнішній поверхні правої скроневої долі;

- крововилив у м`які тканини на рівні верхньо-внутрішнього квадранту правої сідниці, що підтверджується висновком експерта №5351 від 01 листопада 2021 року.

Закрита внутрішньочерепна травма виникла внаслідок не менше ніж двох ударних травматичних дій тупим предметом (предметами) у обличчя та у праву ділянку справа, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які в даному випадку призвели до настання смерті, знаходиться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Внаслідок отримання вказаних тілесних ушкоджень, 05 жовтня 2021 року о 06:15 годині ОСОБА_9 померла в КНП «Міська лікарня № 9» ЗМР під наглядом лікарів.

Згідно з висновком експерта №5351 від 01 листопада 2021 року, смерть ОСОБА_9 настала від закритої внутрішньочерепної травми з крововиливами під оболонками мозку, з забоєм мозку, що призвела у посттравматичному періоді до поліорганної недостатності.

Заслухавши:

доповідь судді;

обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, при цьому, захисник додатково зазначив, що перевірка за заявою сторони захисту щодо застосування працівниками поліції недозволених методів слідства до ОСОБА_6 перед проведенням слідчого експерименту, у наслідок чого останній себе оговорив, на час ухвалення вироку так і не була проведена, що свідчить про істотну неповноту судового розгляду;

прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, оскаржуваний вирок суду вищевказаним вимогам закону відповідає не в повній мірі з огляду на таке.

Згідно з матеріалами провадження та вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, визнав частково та пояснив суду, що 08 серпня 2021 року він знаходився вдома за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ними був брат ОСОБА_10 - ОСОБА_11 , вживали втрьох алкогольні напої, з ОСОБА_10 . Потім ОСОБА_12 пішов додому, і у них з ОСОБА_10 відбувся словесний конфлікт, у них зламалося «Т-2 телебачення», він ремонтував, у нього не виходило, тому вдарив і розбив пристрій «Т-2». ОСОБА_10 почала його корити, що він все ламає, а не ремонтує. Вона лаялася на нього, була у стані сп`яніння. Щоб її заспокоїти, він ударив ОСОБА_10 рукою по її обличчю, від чого вона ще більше стала лаятися на нього, тому він вдарив її ще один раз по обличчю долонею, потім пішов на вулицю та з нею того вечора вже не спілкувалися. ОСОБА_10 була у своїй кімнаті і читала книгу, а він спав у іншій кімнаті. 09 серпня 2021 року він прокинувся і спитав у ОСОБА_10 , як її стан, вона сказала, що нормально, але після випитого трохи погано. Він запропонував випити, вона погодилась, пішов до ОСОБА_13 , купив з ним пляшку 0,75 л самогону та вони прийшли до ОСОБА_10 . По дорозі він ОСОБА_12 розказав про конфлікт з ОСОБА_10 і що він підняв на нею руку. Вдома сиділи, випили, у ОСОБА_10 під правим оком проявлявся синець від його ударів. ОСОБА_10 на нього трохи ображалась. Потім ОСОБА_12 пішов додому, а він ( ОСОБА_6 ) залишився вдома, ОСОБА_10 готувала вечеряти. 11 серпня 2021 року вранці він пішов на роботу у с.Володимирівське (на будівництво). По путі в с.Лукашево він придбав пляшку горілки і м`яса. Підходячи додому, зустрів ОСОБА_14 , він погодував своїх ОСОБА_15 і вони разом з ним прийшли до ОСОБА_10 . Сіли, випили, поговорили. ОСОБА_12 пішов додому, він ( ОСОБА_6 ) ліг відпочивати, ОСОБА_10 читала книжку. О 04.00 год. 12 серпня 2021 року будильник спрацював, він підійшов до ОСОБА_10 і сказав, що йде на роботу. Відпрацював до 14.00 години і поїхав додому. Приїхав додому, двері були зачинені, ніхто не відкривав, через вікно побачив, що ОСОБА_10 лежить у своєму ліжку. За допомогою ножовки по металу відчинив двері, зайшов до будинку, підійшов до ОСОБА_10 , у неї був «предінсультний стан», одне око лише відкрито, кінцівки не працювали, річ незрозуміла. Він пішов до ОСОБА_14 , який був у нетверезому стані, він сказав, що не приходив до їх будинку, оскільки ОСОБА_6 був на роботі. У ОСОБА_10 були губи з засохлою кров`ю, спідниця була піднята до грудей, нижню білизну влітку вона не одягала. Разом з ОСОБА_12 стали її питати, що відбулося, вона казала невиразно, але він зрозумів, що були якісь «малолітки» і намагалися її зґвалтувати. З ОСОБА_12 вирішили наступного дня викликати «швидку допомогу» ОСОБА_10 , якщо її стан не покращиться. Вранці стан ОСОБА_10 не покращився, прийшов нетверезий ОСОБА_12 , прийшла ОСОБА_16 , її подруга, спитала де ОСОБА_10 . Він ( ОСОБА_6 ) не хотів, щоб вона знала про це, і сказав що ОСОБА_10 уїхала до сестри у Дніпропетровськ, сусідка у це не повірила. Тоді він сказав, що виявив ОСОБА_10 у поганому стані. ОСОБА_16 , після того як увійшов ОСОБА_12 , зайшла до ОСОБА_10 і почала з нею спілкуватися. ОСОБА_16 сказала, щоб викликали «швидку допомогу». До цього він міряв у ОСОБА_10 температуру, була - 38,8. Приблизно о 22.00 год. він викликав «швидку допомогу». Приїхала «швидка», ОСОБА_10 зробили 2 уколи, у ОСОБА_10 спитали чи госпіталізувати її, на що ОСОБА_10 покачала головою (ні). Він спитав у лікаря скільки коштів треба для томограми голови. Лікар не наполягав на госпіталізації, тому ОСОБА_6 підписав відмову. 14 серпня 2021 року він намагався позичити у брата гроші, телефонував йому. Прийшла ОСОБА_16 , допомагала збирати речі до лікарні. Потім зателефонував брат і сказав, що грошей немає. ОСОБА_6 пішов до ОСОБА_13 , ніхто не вийшов, виявилось, що ОСОБА_12 п`яний. Потім ОСОБА_6 пішов до ОСОБА_17 (біля 12.00 год.), вдома її не було, телефонував їй, але не додзвонився. Прийшла ОСОБА_16 . Потім він знов пішов до ОСОБА_18 , розказав що відбулося. Він пішов додому, з магазину повернулася ОСОБА_16 , вона купила йогурт для ОСОБА_10 , і він з ложечки годував ОСОБА_10 . Потім прийшли ОСОБА_10 і син ОСОБА_19 , побачили у ОСОБА_10 синці, питали про їх походження. ОСОБА_19 казав на нього ( ОСОБА_6 ). ОСОБА_19 викликав «швидку допомогу». Приїхала «швидка» і забрала ОСОБА_10 до лікарні. До цього її ОСОБА_20 і зробили укол. Кров, що була на килимі, текла з місця, де ОСОБА_10 робили укол. ОСОБА_19 потім в той же день викликав поліцію і повідомив його про це.

Також, обвинувачений ОСОБА_6 додав, що 12 серпня 2021 року ОСОБА_21 йому повідомила про «малоліток». До поліції щодо дій невстановлених осіб відносно його співмешканки ОСОБА_10 він не звертався (щодо побоїв, можливого ґвалтування), не повідомив про «малоліток» і «швидку допомогу», в тому числі оператора «103» (13 серпня 2021 року та 14 серпня 2021 року). До 08 серпня 2021 року також бувало, що він наносив удари ОСОБА_22 . Після 08 серпня, крім двох ударів, він більше не наносив їй удари, не бив її, від його ударів того дня ОСОБА_10 не падала на підлогу, потім наніс ще один удар, знов вона не падала, інші удари він не наносив. При проведенні слідчого експерименту був присутній захисник. Під час слідчого експерименту на нього вплив ніхто не робив, але він казав неправду, оскільки його били оперативні працівники поліції і обіцяли ч.1 ст.121 КК України. При тому, як класти манекен, йому не говорили, але казали про це до слідчої дії. Зазначив, що лише зараз вперше, під час допиту у суді про це заявляє, раніше до правоохоронних органів із заявою про це він не звертався.

В ході судового розгляду захисником було подано клопотання до суду з проханням про звернення до ДБР з метою перевірки інформації про порушення прав ОСОБА_6 під час досудового розслідування кримінального провадження №0000385 від 15 серпня 2021 року.

Проте, вказане клопотання судом не було розглянуто у встановленому законом порядку та не вжито заходів для перевірки вищенаведених доводів сторони захисту.

З матеріалів провадження убачається, що захисник обвинуваченого 28 березня 2023 року звертався із заявою до Територіального управління ДБР про скоєння стосовно ОСОБА_6 кримінального правопорушення під час затримання та досудового розслідування.

Згідно з відповіддю Територіального управління ДБР від 05 квітня 2023 року, відсутні підстави для внесення відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування, відповідно до заяви захисника.

На вказану інформацію суд послався у вироку, відкидаючи доводи сторони захисту стосовно застосування до обвинуваченого недозволених методів досудового розслідування.

Разом з цим, на думку колегії суддів, факт не внесення компетентними органами відомостей до ЄРДР за вищевказаною заявою заявника сам по собі не звільняє суд від обов`язку належним чином перевірити версію сторони захисту, тим більше, що сторона захисту вказувала на ту обставину, що недозволенні методи фізичного та морального впливу були застосовані працівниками поліції до ОСОБА_6 перед проведенням слідчого експерименту, у наслідок чого останній себе оговорив.

Не перевіривши належним чином вищевказаних доводів сторони захисту, суд у вироку як на доказ вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, послався на відомості з протоколу проведення слідчого експерименту від 15 серпня 2021 року за участю підозрюваного ОСОБА_6 , з відеозаписом та стенограмою до вказаного протоколу.

Проте, показання ОСОБА_6 , надані під час слідчого експерименту, відрізняються від його показань, наданих під час судового розгляду.

У вироку суду не наведено переконливого обґрунтування, чому суд прийняв одні показання обвинуваченого та відкинув інші.

Такий підхід у контексті положень ст.3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), а також усталеної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) не можна визнати вмотивованим та прийнятним.

Так, ЄСПЛ постійно акцентує увагу на тому, що будь-яке застосування сили щодо особи, позбавленої свободи, якщо воно не було обумовлене суворою необхідністю внаслідок її власної поведінки, принижує людську гідність та в принципі є порушенням права, гарантованого статтею 3 Конвенції (див. остаточне рішення ЄСПЛ від 29 квітня 2015 року у справі ОСОБА_23 проти України», заява №13837/09, п.47). Більше того, коли особа висуває небезпідставну скаргу на жорстоке поводження з нею, яке було таким, що порушує ст.3 Конвенції, це положення у поєднанні із загальним обов`язком держави за ст..1 Конвенції за своїм змістом вимагає проведення ефективного офіційного розслідування (див. рішення ЄСПЛ від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України», заява №39598/03, п.77; рішення ЄСПЛ від 12 червня 2008 року у справі «Яременко проти України», заява №32092/02, п.64).

Перевірка доводів сторони захисту щодо незаконних методів ведення слідства має суттєве значення для прийняття законного та обґрунтованого судового рішення, і формальний підхід до перевірки таких тверджень є неприпустимим.

Така правова позиція викладена в Постановах Верховного Суду від 08 квітня 2021 року в справі №573/2028/19, провадження №51-1535км20, від 13 вересня 2023 року в справі №404/6067/21, провадження №51-1741 км 23.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та потягли порушення права обвинуваченого на захист, у зв`язку з чим, оскаржуваний вирок суду відповідно до вимог ст.ст.407, 409, 412 КПК України, підлягає безумовному скасуванню.

Діючи в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів не може виправити вказані недоліки, оскільки для цього необхідно повторно дослідити обставини провадження та надані сторонами докази, проте відповідних клопотань від учасників провадження не надходило.

При новому розгляді необхідно врахувати наведене вище, ретельно, використовуючи всі процесуальні можливості, здійснити перевірку доводів сторони захисту, повно та всебічно дослідити обставини провадження, після чого з урахуванням всіх обставин і вимог кримінального процесуального закону здійснити оцінку належності, достовірності та допустимості доказів, а також їх сукупності з точки зору достатності та прийняти законне, обґрунтоване та вмотивоване рішення.

Оскільки, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, доводи сторони захисту, викладені в апеляційних скаргах, про відсутність в діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, мають ретельно перевірятися судом першої інстанції в ході нового розгляду.

Враховуючи те, що обставини, які стали підставою для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цей час не змінились, колегія суддів, призначаючи новий розгляд, вважає за необхідне продовжити щодо ОСОБА_6 раніше застосований до нього запобіжний захід строком на 60 днів, а саме до 12 липня 2024 року включно.

Керуючись ст.ст.404-405, 407, 409, 412, 415 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Запорізького районного суду Запорізької області від 12 червня 2023 року, яким ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 на 60 днів, а саме до 12 липня 2024 року включно.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4