У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 285/4804/21

провадження № 1-кп/0285/139/24

09 травня 2024 року м. Звягель

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Звягель в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 285/4804/21 0001828) за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новоград-Волинський, Житомирської області, освіта середня, не одруженого, не працюючого, проживаючого АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України

установив:

Прокурор заявив клопотання про продовження строку тримання під вартою на два місяці обвинуваченому, оскільки даний строк закінчується, а розгляд кримінального провадження триває, та існують ризики, які встановлені суддею при обранні запобіжного заходу.

Обвинувачений заперечив проти продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просить змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступного висновку.

Обвинуваченому обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою який закінчується.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, віднесено до категорії тяжких злочинів за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Суд бере до уваги, що розгляд справи триває, не допитані потерпілі, тому існує ризик впливу на них обвинуваченим, обвинувачений може переховуватися від суду, про що свідчить неодноразові оголошення його в розшук по даному кримінальному провадженню, суспільну небезпечність вчинення кримінальних правопорушень, обвинувачений є неодноразово судимий, що вказує на ризик вчинення повторного злочину. Суду не надано доказів наявності у обвинуваченого хвороб, які унеможливлюють тримання його під вартою.

Підстав змінити запобіжний захід обвинуваченому на запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою на час розгляду кримінального провадження - не має. Ризики, які зазначені в клопотанні існують і залишаються актуальними та вони виключають можливість зміни його на більш м`який.

Суд звертає увагу, що стан здоров`я, майновий стан, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого не змінилися з часу обрання запобіжного заходу, що свідчить про відсутність зменшення ризиків в цій частині.

З огляду на наведене клопотання прокурора є таким, що підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 27, 107, 177-178, 217, 314-316, 334, 369, 371, 372, КПК України, суд

постановив:

Продовжити дію раніше обраного обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 08 липня 2024 року включно.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Головуючий: