Справа № 305/427/24
Номер провадження 1-кс/305/128/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.04.2024 року м. Рахів

Слідчій суддя Рахівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі: третьої особи ОСОБА_3 , представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання представника третьої особи (особи у якої було вилучено майно) ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_4 звернувся до суду з клопотанням, в якому просить скасувати арешт, накладений на підставі ухвали слідчого судді Рахівського районного суду справа № 305/427/24 від 13.02.2024 року на майно транспортний засіб - автомобіль марки Mercedes-benz моделі Vito 108, 1999 року випуску, жовтого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , мешканець АДРЕСА_1 . А також зобов1язати службових осіб Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області, повернути вказаний автомобіль його власнику ОСОБА_6 або особі в якої вилучено ОСОБА_3 ..

В обґрунтування клопотання зазначено, що даний транспортний засіб перебуває на майданчику для зберігання транспортних засобів Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області під відкритим небом, умови зберігання не відповідають вимогам «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження» затвердженого постановою КМУ № 1104 від 19.11.2012 року, а тому авто псується внаслідок атмосферних явищ, що вимагає додаткового догляду за транспортом з метою його належного зберігання та уникнення додаткових пошкоджень, знищення авто. На даний час усі необхідні судові експертизи та слідчі дії проведені, тому немає необхідності в подальшому арешті автомобіля. На підставі висновків ссудової авто технічної експертизи та матеріалів справи, 25.03.2024 року заступником начальника СВ Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області лейтенантом поліції ОСОБА_7 винесено постанову про закриття кримінального провадження № 0000075, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Враховуючи, що на даний час судові авто технічні експертизи транспортного засобу проведено в потреби в його подальшому дослідженні немає, а тому потреба в подальшому арешті транспортного засобу зазначеного в клопотанні відсутня. Також не можу бути накладений арешт з метою відшкодування шкоди, оскільки у матеріалах кримінальної справи мається заява потерпілої ОСОБА_8 про те, що претензій до ОСОБА_3 не має.

Прокурор у судовому засіданні, заперечувала проти задоволення клопотання про скасування арешту на майно, просила відмовити у його задоволенні оскільки таке є передчасним, досудове розслідування у вказаному провадженні триває та вказала, що постановою про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 01.04.2024 року, постанову заступника начальника СВ Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_7 , було скасовано, оскільки слідчим у кримінальному провадження на момент закриття кримінального провадження не в повній мірі вжито заходів для встановлення усіх обставин, передбачених ст. 91 КПК України, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню всі нобхідні слідчі та процесуальні дії не проведено. Крім того, прокурор зазначена, що в даному кримінальному провадженні ще буде призначено судову авто-технічну експертизу, оскільки попередня експертиза була проведена лише на підставі постанови слідчого про призначення такої експертизи, експертам не було надано всі вихідні данні, насамперед відеозапис з моментом ДТП, однак на даний час відсутня інформація про призначення експертизи.

Представник власника майна адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні, вказав, що йому та ОСОБА_3 на відомо, про те що постанову про закриття кримінального провадження скасовано, оскільки ОСОБА_3 не має статусу підозрюваного чи обвинуваченого у даному кримінальному провадження, однак наполягав на задоволенні клопотання з підстав викладених у ньому, насамперед на тому, що автомобіль знаходиться під відкритим небом та піддається впливу атмосферних явищ.

ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримав думку свого представника.

Слідчий будучи належно повідомленим в судове засідання не з`явився.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступного висновку.

Ухвалою слідчого судді Рахівського районного суду Закарпатської області від 13.02.2024 року в межах кримінального провадження № 0000075 від 10.02.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, накладено арешт на майно, а саме: автомобіль марки Mercedes-benz моделі Vito 108, 1999 року випуску, жовтого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , мешканець АДРЕСА_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З огляду на наведену норму закону в даному випадку обов`язок доказування того, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба, покладено на особу, що звернулась із клопотанням про скасування арешту.

При розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя, суд не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює наявність чи відсутність підстав для скасування арешту.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Правові підстави для накладення арешту на майно з метою забезпечення збереження речових доказів визначені частиною третьою ст. 170 КПК України, згідно з якою арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

В клопотанні про скасування арешту майна адвокат вказує, що тривале зберігання вказаного автомобіля на території Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області на відкритій ділянці місцевості, може призвести до швидкого його псування, а також те що всі експертизи з зазначеним вище автомобілем вже проведено, а отже вважає, що потреба у застосуванні арешту майна відпала.

Слідчий суддя у своєму рішенні про арешт майна дійшов висновку про те, що зазначене майно відповідає критеріям ст. 98 КПК України та наклав арешт на таке майно саме з метою забезпечення збереження речових доказів. Отже, такий арешт по суті являє форму забезпечення доказів у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що представник ОСОБА_3 , у клопотанні про скасування арешту на майно, посилається на постанову, заступника начальника СВ Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , про закриття кримінального провадження від 25.03.2024 року, однак слідчим суддею встановлено, що таку постанову скасовано, постановою прокурора Рахівського відділу Тячівської окружної прокуратури Закарпатської області, про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 01.04.2024 року, слідчий суддя погоджуючись з думкою прокурора та беручи до уваги, що досудове розслідування триває та у вказаному кримінальному провадженні ще буде призначена судова авто-технічна експертиза, вважає клопотання поданим передчасно, що не позбавляє права власника майна звернутись з таким клопотанням повторно, а тому з метою недопущення псування автомобіля, як речового доказу, клопотання про скасування арешту майна підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, і згідно ч. 1 ст. 131 КПК України застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Разом з тим у відповідності до ч. 6 ст. 100 КПК України речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження.

Відповідно до пункту 4 Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженогопостановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року за №1104 (далі по тексту - Порядок), речові докази, крім тих, що повернуті власнику або передані йому на відповідальне зберігання, реалізовані, знищені, технологічно перероблені, зберігаються до передачі їх суду в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку. Якщо через громіздкість чи з інших причин речові докази не можуть бути передані суду, вони зберігаються в органі, у складі якого функціонує слідчий підрозділ, або інших місцях зберігання, визначених у цьому Порядку, до набрання законної сили судовим рішенням, яким закінчується кримінальне провадження або вирішується спір про їх належність у порядку цивільного судочинства.

Також, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК Украйни, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі "Жушман проти України" зазначається - що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності".

Згідно ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004).

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає необхідним клопотання задовольнити частково, накладений арешт залишити без змін, визначити місце зберігання транспортного засобу (речового доказу) шляхом передачі їх на відповідальне зберігання іншій особі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 170-174, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання представника третьої особи (особи у якої було вилучено майно) ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 , про скасування арешту майна задовольнити частково.

Визнаний речовим доказом по кримінальному провадженню № 0000075 від 10.02.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, - автомобіль марки Mercedes-benz моделі Vito 108, 1999 року випуску, жовтого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_6 , мешканець АДРЕСА_1 , передати на відповідальне зберігання власнику ОСОБА_6 , мешканцю АДРЕСА_1 , попередивши ОСОБА_6 про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України.

Виконання ухвали про передачу на відповідальне зберігання вказаного автомобіля доручити відповідальним за зберігання автомобіля особам Рахівського РВП ГУНП в Закарпатській області.

У задоволенні іншої частини клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1