Справа № 761/6124/23 Головуючий в 1 інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/374/2024 Доповідач в 2 інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

27 березня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

суддів: ОСОБА_2 (головуюча), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар - ОСОБА_5

за участю:

прокурора - ОСОБА_6

захисника (в режимі ВКЗ) - ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0000078 від 10.01.2023 року за апеляційною скаргою захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Берегове Закарпатської області, громадянку України, із незакінченою середньою освітою, не працевлаштовану, незаміжню, зареєстровану та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судиму:

- вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 29.11.2019 року за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 6 місяців арешту, 29.11.2019 року звільнена в залі суду у зв`язку з відбуттям призначеного покарання;

- вироком Київського апеляційного суду від 07.12.2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 1 року позбавлення волі;

засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

на підставі ст. 71 КК України частково приєднано до призначеного судом покарання, невідбуте покарання за вироком Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року, та остаточно до відбування ОСОБА_8 визначено покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі;

строк відбування покарання ОСОБА_8 визначено обчислювати з 19 січня 2023 року, зарахувавши час перебування під вартою - з 14.04.2020 року до 12.06.2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі;

запобіжний захід, застосований до ОСОБА_8 у виді тримання під вартою в ДУ «Київський слідчий ізолятор», до набрання вироком законної сили залишено без змін;

вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази.

Відповідно до вироку, ОСОБА_8 , будучи раніше судимою за вчинення кримінальних правопорушень проти власності, на шлях виправлення та перевиховання не стала, належних висновків для себе не зробила, і повторно вчинила нове кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану при наступних обставинах.

Так, ОСОБА_8 09.01.2023 року о 10 год. 20 хв., виходячи із громадського транспорту, а саме автобусу «№ 35», перебуваючи на зупинці «станції метро Дорогожичі» навул. Ю.Іллєнка у місті Києві, виявила у лівій кишені куртки, одягнутій на потерпілій ОСОБА_9 , мобільний телефон марки «Аррlе», моделі «Ірhоnе 13, 128 GВ», рожевого кольору, ІМЕІ/ МЕID НОМЕР_2 у силіконовому чохлі рожевого кольору.

Після чого, ОСОБА_8 , реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, таємно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, попередньо переконавшись, що потерпіла та інші сторонні особи за нею не спостерігають та її дії носять таємний характер для потерпілої та оточуючих, із лівої кишені, одягнутої на потерпілій ОСОБА_9 куртки, викрала зазначений мобільний телефон марки «Аррlе», моделі «Ірhоnе 13, 128 GВ», рожевого кольору, ІМЕІ/ МЕID НОМЕР_2 у силіконовому чохлі рожевого кольору, вартістю 25 786 гривень 67 копійок, який на праві власності належить потерпілій ОСОБА_9 .

У подальшому ОСОБА_8 , утримуючи при собі викрадене майно, залишила місце вчинення кримінального правопорушення, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим завдала потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду на суму 25 786 гривень 67 копійок.

В апеляційній скарзі захисник, не оспорюючи кваліфікацію кримінального правопорушення, вказав про суворість призначеного ОСОБА_8 покарання, оскільки суд першої інстанції не врахував у повній мірі всіх обставин справи та даних про особу обвинуваченої, при вивченні яких обмежився лише формальними даними з характеристики та інформації щодо відсутності перебування на обліку у лікаря нарколога та психіатра. Вважає, що суд не врахував тяжкість вчиненого, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, факт повернення майна потерпілій, активне сприяння обвинуваченою розкриттю злочину, на час апеляційного розгляду наявність малолітніх дітей, що в своїй сукупності істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що дає можливість пом`якшити обвинуваченій покарання. Відтак просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року, призначити остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, призначити ОСОБА_8 покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення захисника обвинуваченої, який апеляційну скаргу підтримав, а також уточнив її вимоги, а саме просив призначити ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України застосувавши принцип поглинення покарань призначити остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та відповідно до вимог ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки;

пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника, просив вирок суду залишити без змін;

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Судовий розгляд вказаного кримінального провадження проводився в суді першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а тому висновки суду щодо встановлених фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які не оспорювались і стосовно яких докази судом не досліджувались, доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченої ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України учасниками судового розгляду не оспорюються та апеляційним судом не перевіряються. Вид та розмір призначеного ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України учасниками судового розгляду також не оспорюється. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги в порядку ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченої про суворість призначеного ОСОБА_8 на підставі ст. 71 КК України покарання, то вони, на думку колегії суддів, є необгрунтованими.

Згідно з статтею 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому враховуються ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особа винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню ними нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч.ч. 1,4 ст. 71 КК України в разі, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при призначенні обвинуваченій ОСОБА_8 остаточного покарання на підставі ст. 71 КК України вимог вищезазначених норм кримінального закону повною мірою дотримався.

Так, сукупність даних про особу обвинуваченої, наявність пом`якшуючої покарання обставини та відсутність обтяжуючих покарання обставин дали суду першої інстанції обґрунтовані підстави для призначення обвинуваченій покарання за вчинене кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі строком на 5 років, тобто у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 вироком Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року засуджена за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік. Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, за яким ОСОБА_8 засуджена оскаржуваним вироком, було нею вчинено 09 січня 2023 року, тобто після постановлення вироку Київського апеляційного суду від 07 грудня 2021 року.

Таким чином, суд обґрунтовано застосував положення ст. 71 КК України при призначенні обвинуваченій остаточного покарання за сукупністю вироків, застосувавши принцип часткового складання призначених покарань.

Призначене ОСОБА_8 на підставі ст. 71 КК України остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі, на переконання колегії суддів, за своїм розміром відповідає як тяжкості кримінального правопорушення, так і особі обвинуваченої, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Доводи апеляційної скарги захисника про можливість застосування принципу поглинення покарань при призначенні ОСОБА_8 остаточного покарання за сукупністю вироків не грунтуються на вимогах законодавства, оскільки при застосуванні положень ст. 71 КК України принцип поглинення покарань може бути застосований лише у випадку складання покарань у виді довічного позбавлення волі та будь - яких менш суворих покарань, тобто за правилами ч.2 ст. 71 КК України.

Також не грунтуються на вимогах законодавства доводи захисника про можливість застосування до обвинуваченої положень ст. 75 КК України.

За змістом ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд призначив обвинуваченій ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі, що виключає можливість застосування положень ст. 75 КК України.

Також не ґрунтуються на матеріалах справи доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд не врахував у повній мірі всіх обставин справи, даних про особу обвинуваченої та тяжкість вчиненого нею кримінального правопорушення, оскільки зазначені обставини судом першої інстанції були враховані в повному обсязі. Крім того, не заслуговують на увагу і доводи захисника про наявність активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, адже воно було розкрите працівниками поліції, жодних дій, спрямованих на повідомлення обвинуваченою ОСОБА_8 органу досудового розслідування таких обставин вчинення кримінального правопорушення, які б не були встановлені ними, матеріали кримінального провадження не містять, а повернення потерпілій майна відбулося шляхом його повернення працівниками поліції, а не внаслідок добровільних дій обвинуваченої. Наявність у обвинуваченої ОСОБА_8 на час апеляційного розгляду малолітніх дітей не свідчать про істотне зниження тяжкості кримінального правопорушення та не спростовують висновків суду щодо необхідності призначення обвинуваченій покарання, яке належить відбувати реально.

Наведене у своїй сукупності вказує на необґрунтованість апеляційної скарги захисника обвинуваченої та відсутність підстав для її задоволення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів визнає вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а тому залишає його без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченої - без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 20 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвалу може бути оскаржено у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той же строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4