КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києвіапеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києвавід 05 січня 2024 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05.01.2024 задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_8 , погоджене прокурором третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 до 23.02.2024 включно, без визначення розміру застави.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, захисник посилався на незаконність затримання ОСОБА_7 25.10.2023 з підстав відсутності ухвали слідчого судді про надання дозволу на затримання, а також відсутності передбачених кримінальним процесуальним законом підстав для затримання без ухвали слідчого судді та за наявності законного судового рішення - ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23.10.2023 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою із визначенням розміру застави, на підставі якої на момент здійснення повторного затримання за ОСОБА_7 було внесено заставу.

Крім того, апелянт зазначав, що слідчим не доведено, що станом на дату подання ним клопотання заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовували б тримання підозрюваного під вартою.

У органу досудового розслідування відсутні законні та достатні підстави вважати, що ОСОБА_9 буде переховуватися від органу досудового розслідування та суду, а підстави для оголошення у розшук підозрюваного у кримінальному провадженні №0000527, за наслідком чого його затримано в Івано-Франківську 21.10.2023 та застосовано запобіжний захід, на переконання захисника, створені стороною обвинувачення штучно.

Заявлений слідчим ризик знищити, спотворити або сховати будь-яку із речей, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та ризик впливу на свідків, зведені лише до припущень та не підтверджуються жодними доказами.

Також, апелянт зазначав, що додана до клопотання довідка провідного експерта ІСТЕ СБ України в Львівській області не є джерелом доказів, оскільки вона не відповідає вимогам ст. 84 КПК України. Фактично дана довідка являє собою опис оглянутої комутаційної шафи (сервера) з обладнанням без вказівки, зокрема, на конкретне несанкціоноване обладнання.

На переконання апелянта, висновок про те, що встановлення, налаштування, а також під`єднання комутатора МіkrоТіk модель СК.8326-24С-28 +КМ до єдиної системи технічних засобів, експлуатація якої здійснює Служба безпеки України, не погоджене із Службою безпеки України та не могло бути здійснене з урахуванням технічних заходів безпеки, зводиться лише до твердження слідчого, яке об`єктивними обставинами не підтверджене.

Слідчим у клопотанні не наведено належних та допустимих доказів в розумінні ст. 86 КПК України, які б вказували на необхідність продовження застосованого до ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Крім того, апелянт зазначав, що в тексті ухвали помилка в зазначенні по батькові підозрюваного, де замість « ОСОБА_11 » зазначено « ОСОБА_12 », що на думку захисника, свідчить про поверхневе дослідження слідчим суддею матеріалів клопотання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 в режимі відеоконференцзв`язку з ВЗДС Служби безпеки України та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, 3 відділом 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України здійснюється досудове розслідування, за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, у кримінальному провадженні №0000527 від 23.05.2023 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 361, ч. 2 ст. 111 КК України, та за підозрою ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 361 КК України, а також за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

23.08.2023 о 15 год. 00 хв. у межах вказаного кримінального провадження ОСОБА_7 повідомлено про підозру у несанкціонованому втручанні у роботу інформаційно-комунікаційних систем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що призвело до порушення встановленого порядку маршрутизації інформації, вчиненому під час дії воєнного стану, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 361 КК України.

Постановою слідчого 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_14 від 24.08.2023 підозрюваного ОСОБА_7 оголошено у державний розшук.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.08.2023 надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_7 з метою його приводу до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва для участі у розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Постановою першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_15 від 16.10.2023 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000527 від 23.05.2023 до трьох місяців, тобто до 23.11.2023.

Згідно даних протоколу затримання від 22.10.2023, цього ж дня о 18 год. 28 хв. ОСОБА_7 затримано на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 25.08.2023.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23.10.2023 застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 23.11.2023, із визначенням застави у межах 4000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 10 736 000 гривень, та покладенням на нього у разі внесення застави обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Згідно даних протоколу затримання від 25.10.2023, цього ж дня о 18 год. 28 хв. ОСОБА_7 затримано на підставі п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

26.10.2023 о 17 год. 00 хв. ОСОБА_7 вручено повідомлення про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у несанкціонованому втручанні у роботу інформаційно-комунікаційних систем, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, що призвело до порушення встановленого порядку маршрутизації інформації, вчиненому під час дії воєнного стану, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 5 ст. 361 КК України, у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду державній, інформаційній безпеці України, шляхом надання іноземній державі, представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 111 КК України.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 27.10.2023 змінено ОСОБА_7 застосований ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 23.10.2023 запобіжний захід та застосовано до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 28 днів, в межах строку досудового розслідування, а саме до 23.11.2023.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17.11.2023 продовжено строк досудового розслідування до шести місяців.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 17.11.2023 слідчого та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 без визначення розміру застави, терміном на 60 днів, тобто до 15.01.2024.

05.01.2024 слідчий в особливо важливих справах 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_8 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням від 03.01.2024, погодженим прокурором третього відділу управління організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення у кримінальних провадженнях органів безпеки Департаменту нагляду за додержанням законів органами безпеки Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , в якому просив продовжити підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, без визначення розміру застави, у межах досудового розслідування, тобто до 23.02.2024.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05.01.2024 задоволено клопотання слідчого та продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 до 23.02.2024 включно, без визначення розміру застави.

З висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею належно дотримані.

Так, під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 361, ч. 2 ст. 111 КК України, підтверджується на даному етапі розслідування достатньою сукупністю даних.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із інкримінованими йому кримінальними правопорушеннями підтверджується наявними у кримінальному провадженні доказами, сукупність яких дає підстави вважати, що причетність ОСОБА_7 до вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 361, ч. 2 ст. 111 КК України, є обґрунтованою.

Слідчим суддею також досліджено доводи клопотання слідчого щодо обставин, які перешкоджають закінченню досудового розслідування до закінчення дії попереднього судового рішення про продовження щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та встановлено, що органу досудового розслідування необхідно провести ряд слідчих (розшукових) та процесуальних дій.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінальних проваджень, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_7 у разі визнання його винуватим у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, а також з огляду на характер, суспільну небезпечність та наслідки злочинів, у вчиненні яких він підозрюється.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження докази і обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами та даними про конкретні обставини інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, слідчий суддя врахував дані про особу підозрюваного, зокрема його вік та стан здоров`я, міцність його соціальних зв`язків, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні слідчого.

При цьому, продовживши підозрюваному ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано не визначив розмір застави, враховуючи фактичні обставини та кваліфікацію інкримінованих йому злочинів, зміст підозри та вимоги абзацу 8 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження на даній стадії досудового розслідування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу, оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що на даний час продовжують існувати ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які не зменшилися з часу застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти таким ризикам.

Даних, які б унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали судового провадження не містять та колегією суддів не встановлено.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінальних правопорушень, ч. 5 ст. 361, ч. 2 ст. 111 КК України.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, апеляційний суд враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, наявності або відсутності в особи умислу на вчинення злочину, та винуватості особи в його вчиненні, вирішуються судом під час ухваленні вироку, тобто на стадії судового провадження.

З наведених підстав, доводи захисника про неналежність та недопустимість доказів, зокрема довідки провідного експерта ІСТЕ СБ України в Львівській області, на даній стадії досудового розслідування є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Твердження апелянта про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, є безпідставними, оскільки слідчий суддя прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, враховуючи дані про особу підозрюваного ОСОБА_7 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, не виключена ймовірність того, що останній у разі, якщо не буде обмежений у спілкуванні із свідками, яким відомі обставини вчинених злочинів, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про продовження існування інших ризиків неналежної процесуальної поведінки ОСОБА_7 , зокрема можливості знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Ураховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, їх підвищену суспільну небезпеку, та дані про особу підозрюваного, колегія суддів вважає, що стороною захисту не надано належних даних на підтвердження зменшення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а тому слідчий суддя обґрунтовано продовжив підозрюваному винятковий запобіжний захід.

Крім того, колегія судів звертає увагу, що відповідно до положень ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Твердження захисника про незаконність затримання підозрюваного ОСОБА_7 , не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду.

Так, згідно наявного у матеріалах судового провадження протоколу затримання ОСОБА_7 від 25.10.2023 (т. 1 а.с. 155-159), складеного слідчим 3 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління Служби безпеки України ОСОБА_14 у період часу з 22 год. 35 хв. по 22 год. 42 хв., ОСОБА_7 затримано 25.10.2023 о 18 год. 28 хв. за адресою: м. Київ, пров. Аскольдів, 3-А, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

У протоколі затримання детально відображено підстави затримання, роз`яснено права та обов`язки ОСОБА_7 , передбачені ст. 42 КПК України.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, щодоводи захисника стосовно незаконного затримання підозрюваного та порушення слідчим ст. 208 КПК України можуть бути предметом оскарження в порядку ст. 206 КПК України, а також можуть бути предметом розгляду в подальшому, зокрема при оцінці доказів, отриманих під час затримання підозрюваного.

Посилання апелянта на те, що підстави для оголошення підозрюваного у розшук у даному кримінальному провадженні, на його думку, є штучно створеними стороною обвинувачення, фактично зведені до незгоди апелянта із постановою слідчого від 24.08.2023 про оголошення ОСОБА_7 у державний розшук, яка не є предметом окремого апеляційного оскарження. Натомість, згідно положень ч. 2 ст. 303 КПК України, скарга на таке рішення слідчого може бути предметом розгляду під час підготовчого судового провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу.

Разом з тим, заслуговують на увагу доводи захисника про те, що слідчим суддею в ухвалі невірно зазначено по батькові підозрюваного, зокрема замість « ОСОБА_11 » зазначено « ОСОБА_12 ». Однак, вказана обставина може свідчити про допущену слідчим суддею технічну описку при зазначенні по батькові підозрюваного, яка може бути виправлена слідчим суддею у порядку ст. 379 КПК України, а тому доводи апелянта у цій частині також не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не скасовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 05 січня 2024 року,- без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3