ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/1257/24 Справа № 208/5264/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді - доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6

підозрюваного ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року у задоволенні клопотання слідчого СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовлено, застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, з покладенням відповідних обов`язків, строком до 07 серпня 2024 року.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, що підтверджується долученими до клопотання слідчого процесуальними документами у їх сукупності. Слідчим суддею відповідно до вимог ст. 177 КПК України визнано доведеним ризики: переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, спотворення будь-яких речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідків, експерта у цьому кримінальному провадженні; вчинення іншого кримінального правопорушення.

Враховано дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання та соціальні зв`язки.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчого про застосування виняткового запобіжного заходу, слідчий суддя зазначив, що прокурор не надав доказів неможливості обрання менш обтяжливого запобіжного заходу, у зв`язку із чим суддя прийшов до висновку, що застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

В обгрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає про невідповідність висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження та доведеність заявлених ризиків.

Прокурор вважає, що слідчий суддя, відмовляючи в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порушення вимог ст. 177, 178 КПК України, не у повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального законодавства України, не співставив існуючі у справі ризики, характер скоєного кримінального правопорушення та його наслідки з реальною можливістю запобігти вказаним ризикам, шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Зауважує, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення у сфері безпеки руху транспортних засобів в стані алкогольного сп`яніння, в результаті його протиправних дій потерпілому завдані тілесні ушкодження. Крім того, підозрюваний залишив місце події, не надав потерпілому першу медичну допомогу та продовжував вживати спирті напої, що на переконання прокурора свідчить про вагомість заявлених ризиків та наміри ОСОБА_7 уникнути кримінальної відповідальності.

На переконання прокурора, застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити запобігання існуючим ризикам.

Заслухавши суддю-доповідача; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні з викладених в ній підстав; підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника, які заперечували проти доводів прокурора та просили апеляційну скаргу залишити без задоволення; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, згідно із п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно із ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до ч. 2 ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що при розгляді клопотання слідчого зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону слідчим суддею дотримані, а доводи прокурора щодо незаконності ухвали слідчого судді, викладені в апеляційній скарзі та у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, є необґрунтованими.

Так, клопотанням слідчого та доданими до нього доказами підтверджується, що СВ Кам`янського ВП ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000705 від 09.06.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

10 червня 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Колегія суддів не вважає за доцільне вдаватися до детального обговорення обґрунтованості підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення з огляду на те, що вона достатньою мірою підтверджується доказами, доданими до клопотання слідчого, та не оспорюється прокурором в апеляційній скарзі.

Що стосується висновку слідчого судді про наявність щодо підозрюваного ОСОБА_7 ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, то його колегія суддів вважає обгрунтованим, оскільки останній небезпідставно підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України не є тяжким, однак за яке передбачене основне покарання у виді позбавлення волі на строк до п`яти років, що може спонукати останнього до здійснення спроб переховування та незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, однак вказані ризики, з огляду на стадію досудового розслідування та процесуальну позицію захисту цього підозрюваного, є мінімальними.

Твердження прокурора про виключну вагомість встановлених щодо ОСОБА_7 ризиків і можливість їх усунення виключно шляхом тримання його під вартою колегія суддів вважає непереконливими. Так, слідчим суддею в достатній мірі було враховано як тяжкість вчиненого злочину так і суворість покарання, яке загрожує підозрюваному, а висновок про те, що вказані обставини не можуть бути підставою для істотного обмеження прав та свобод підозрюваного, є слушним та узгоджується із практикою ЄСПЛ, відповідно до якої міркування суворості ймовірного покарання самі по собі не є достатньою підставою для тримання підозрюваного під вартою.

Також суд апеляційної інстанції оцінює як такий, що відповідає встановленим фактичним обставинам і відомостям про особу підозрюваного, висновок слідчого судді про можливість усунення цих ризиків шляхом застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, з покладенням на нього відповідних обов`язків.

При цьому враховується, що на час апеляційного розгляду обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 скеровано до суду першої інстанції, а також згідно із поясненнями захисника шкода потерпілому повністю відшкодована, про що останній надав відповідну заяву.

Крім того, ОСОБА_7 раніше не судимий, до адміністративної чи кримінальної відповідальності не притягувався, вчинив злочин з необережності, має постійне місце проживання, що в своїй сукупності свідчить про наявність стримуючих факторів у запобіганні заявленим ризикам.

Також приймається до уваги, що на час апеляційного розгляду ОСОБА_7 фактично перебуває під домашнім арештом близько трьох тижнів, і стороною обвинувачення не надані відомості про вчинення ним у цей період будь-яких дій на шкоду досудовому розслідуванню з числа передбачених ст. 177 КПК, здійснення спроб переховування, або про те, що з будь-яких інших міркувань застосований до нього запобіжний захід виявися недостатньо дієвим.

З урахуванням наведеного колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись статтями 176-178, 181, 404, 405, 407 КПК колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 червня 2024 року про відмову у застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4