Справа № 467/1381/23
Провадження № 1-кс/467/33/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2024 року Слідчий суддя Арбузинського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , розглянувши клопотання слідчого про арешт майна

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ ВП № 1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 за погодженням з начальником Арбузинського відділу Первомайської окружної прокуратури Миколаївської області ОСОБА_5 звернувся до Арбузинського районного суду Миколаївської області з клопотанням про накладення арешту на майно третьої особи в кримінальному провадженні № 0000148, внесеному до ЄРДР 03 листопада 2023 року.

Слідчий клопотання обґрунтовує тим, що слідчим відділенням відділення поліції № 1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області проводиться досудове розслідування по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000148 03 листопада 2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України.

03 листопада 2023 року до відділення поліції № 1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області надійшло повідомлення від начальника ДОП ВП № 1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 про те, що 03 листопада 2023 року у лісосмузі між с.Кавуни та с.Садове Первомайського району Миколаївської області вздовж залізничної дороги виявлено факт незаконного випилу живоростучих дерев, внаслідок якого здійснено спил дев`яти дерев.

14 лютого 2024 року ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 246 КК України за фактом вчинення ним незаконної порубки дерев, захисних та інших лісових насаджень, що заподіяло істотну шкоду.

У ході досудового розслідування були допитані свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , проведені огляди місця події, проведено інженерно-екологічну експертизу 25 січня 2024 року, за висновком якої встановлено заподіяння істотної шкоди у розмірі 93080 грн.

Посилаючись на те, що у зв`язку з наявністю вказаного збитку, спричиненого регіональній філії «Одеська залізниця» акціонерного товариства «Українська залізниця» на загальну суму 93080 грн. 37 к., виникла необхідність у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою подальшого забезпечення виконання рішення суду в частині цивільного позову, слідчий прохав накласти арешт на автомобіль марки «Volkswagen Transporter» 2007 року випуску, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебуває у власності ОСОБА_7 .

У судовому засіданні слідчий клопотання підтримав, пояснив суду, що цивільний позов по справі на час розгляду клопотання не заявлений.

Підозрюваний ОСОБА_7 у судове засідання не викликався у відповідності до ч.2 ст. 172 КПК України.

Дослідивши документи, що додані до клопотання, вислухавши прокурора, слідчий суддя приходить до наступного.

За змістом ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. При цьому завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

З матеріалів клопотання вбачається, що органом досудового розслідування - слідчим відділенням відділення поліції № 1 Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області розслідується кримінальне провадження № 0000148, внесене до ЄРДР 03 листопада 2023 року.

14 лютого 2024 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно з ч. 8 ст. 170 КПК України вартість майна, яке належить арештувати з метою забезпечення цивільного позову або стягнення отриманої неправомірної вигоди, повинна бути співмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або зазначеної у цивільному позові, розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою.

Арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

При цьому необхідно зауважити, щодо завдань суду на даному етапі провадження не належить оцінювати, наскільки повно органом досудового розслідування зібрано докази, що стосуються зазначеного кримінального провадження. Його завдання полягає в тому, щоб дослідити ті обставини кримінального провадження, про які органу досудового розслідування відомо на даний час та, які дають достатньо обґрунтовані підстави для звернення до суду з відповідним клопотанням про арешт майна.

За ч.1 ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 1 додаткового (першого) протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична, або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом, або загальними принципами міжнародного права.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У рішеннях по справам «Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук і Йонкало проти України» судом вказано на те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів, або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення, і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра.

Європейський суд з прав людини у численних своїх рішеннях вказував на неприпустимість непропорційного втручання держави у мирне володіння майном громадян та наголошував на неухильному дотриманні справедливого балансу між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи (справи «Спорронг та Льонрот проти Швеції», «Прессос компанія ОСОБА_8 та інші проти Бельгії, «Звольський та Звольська проти Республіки Чехія», «Василеску проти Румунії» та інші).

Таким чином, з огляду на вимоги доцільності і співмірності втручання держави в право власності підозрюваного слідчий суддя вважає, що за відсутності пред`явленого у кримінальному провадженні цивільного позову обмеження права підозрюваного у даному кримінальному провадженні на мирне володіння майном буде непропорційним втручанням у його право власності, тобто у його право на мирне володіння майном, яке захищено у тому числі і нормами Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладені вище обставини, слідчий суддя позбавлений можливості на даному етапі слідства вирішити питання про накладення арешту на автомобіль з підстави, зазначеної слідчим і погодженої прокурором.

На підставі викладеного слідчий суддя приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання.

Керуючись ст. ст. 170, 173 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту відмовити.

Ухвала може бути оскаржена на протязі п`яти днів безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду учасниками процесу.

Слідчий суддя ОСОБА_1