Справа №573/739/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/690/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Крадіжка
УХВАЛА

Іменем України

01 травня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 573/739/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Білопільського районного суду Сумської області від 18.10.2023, за яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Жолобок Сумського району Сумської області, мешканець АДРЕСА_1 (зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ), раніше судимий

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

установила:

У поданій апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити виправдувальний вирок, оскільки надані суду докази не підтверджують вину ОСОБА_10 у вчиненні крадіжки.

Вироком Білопільського районного суду Сумської області від 18.10.2023 ОСОБА_10 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, і йому призначене покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань за цим та попереднім вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.06.2023 ОСОБА_10 визначене остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 3 місяці. Зараховано ОСОБА_10 у строк покарання відбуту частину покарання за вироком Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.06.2023 з 10.02.2023 до 18.10.2023. Стягнуто з ОСОБА_10 в дохід держави 566,34 грн процесуальних витрат.

Згідно вироку, ОСОБА_10 у ніч на 07.02.2023, в умовах воєнного стану, проник до сараю на території подвір`я домогосподарства за адресою: АДРЕСА_3 , що належить ОСОБА_12 , звідки повторно, таємно викрав належне останній майно вартістю 2578 грн.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, доводи захисника ОСОБА_9 , який підтримав свою апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_8 , яка заперечила проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, за обставин, викладених у вироку, відповідають матеріалам кримінального провадження, ґрунтуються на досліджених у суді першої інстанції доказах і є вмотивованими.

Що стосується доводів апеляційної скарги про недоведеність вини ОСОБА_10 , то вони є безпідставними і задоволенню не підлягають, оскільки на підтвердження визнаного доведеним обвинувачення суд першої інстанції у вироку послався на належні, допустимі та достовірні докази, які у своїй сукупності та взаємозв`язку є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_10 .

Так, розглянувши кримінальне провадження відносно ОСОБА_10 за пред`явленим йому обвинуваченням, суд першої інстанції визнав доведеним та кваліфікував дії останнього як таємне викрадення чужого майна, поєднане з проникненням у інше приміщення, вчинене повторно та в умовах воєнного стану.

Потерпіла ОСОБА_12 надала показання, згідно яких вранці 07.02.2023 вона виявила, що хвіртка, через яку здійснюється вихід з двору на город, відкрита. На вхідних дверях сараю вирвана і вставлена на місце скоба з навісним замком, а з приміщення сараю зникла бензокоса. Обвинувачений напередодні був у неї, заходив у сарай, а також ночував. Пізніше на автовокзалі в м. Суми вона зустріла двох жінок з с. Калинівка, одна з яких розповіла, що її син купив бензокосу, яку викрали в с. Жолобок.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що у лютому 2023 р. її син ОСОБА_14 повідомив їй, що його товариш продає бензокосу за 1500 грн та запевнив, що хоч бензокоса й крадена, але проблем не буде. Після цього він поїхав у лісосмугу в с. Жолобок, де йому передали бензокосу. Згодом їй зателефонувала дільничний офіцер поліції і попросила видати вказану бензокосу, що вона й зробила. Після цього на автовокзалі в м. Суми у неї зав`язалася розмова з жінкою, якій вона розповіла, що її син купив викрадену в с. Жолобок бензокосу, через що у них тепер виникли проблеми. На це жінка повідомила, що проживає в с. Жолобок і бензокоса була викрадена з її домогосподарства. У подальшому ОСОБА_14 розповів їй, що купив бензокосу у ОСОБА_10 .

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що в холодну пору року ОСОБА_10 запропонував йому купити мотокосу. Він зустрівся з обвинуваченим у лісосмугі біля с. Жолобок, де передав останньому гроші в сумі 1500 грн в обмін на мотокосу. Через деякий час цю мотокосу у них з дому забрали працівники поліції.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що потерпіла ОСОБА_12 є його матір`ю. Обвинувачений часто бував у нього вдома, допомагав по господарству, заходив у сарай, де висіла підвішена до стелі мотокоса. Напередодні виявлення зникнення мотокоси, ОСОБА_10 ремонтував скобу для навісного замка на вхідних дверях сараю, дві ночі ночував, а потім не з`являвся.

Крім того, суд першої інстанції поклав в основу вироку й інші докази:

- протокол прийняття заяви ОСОБА_12 про кримінальне правопорушення та іншу подію від 20.02.2023, згідно якого 07.02.2023 близько 10 год. з її домогосподарства, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 викрадено бензокосу;

- витяг з Єдиного державного реєстру досудових розслідувань, згідно якого 20.02.2023 о 12:36 на підставі заяви ОСОБА_12 внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК;

- протокол огляду місця події з додатком у виді фототаблиці, згідно якого 20.02.2023 в період часу з 11:20 до 12 год. у домогосподарстві, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , з письмового дозволу ОСОБА_12 проведено огляд, у ході якого встановлено, що до домашнього погребу прибудована господарська споруда - приміщення сараю, вхід до якого здійснюється через дерев`яні двері, які на час огляду зачинені на навісний замок. На дверях є металева ручка, над якою прикріплена металева дужка для замикання навісного замку. На лівому одвірку навпроти металевої дужки наявні отвори та пошкодження деревини;

- заява ОСОБА_13 від 20.02.2023, згідно якої вона бажає добровільно видати тример бензиновий, який придбав її син ОСОБА_14 у січні-лютому 2023 р.

- протокол огляду місцевості від 20.02.2023, згідно якого біля буд. АДРЕСА_4 , ОСОБА_13 добровільно видала тример бензиновий;

- висновок судової товарознавчої експертизи № СЕ-19/119-23/2424-ТВ від 24.02.2023, згідно якого вартість тримера бензинового станом на 07.02.2023 становить 2578 грн.

Оцінивши всі зібрані докази відповідно ст. 94 КПК з точки зору їх належності, достовірності й допустимості, а сукупність цих зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд першої інстанції, здійснивши судовий розгляд у межах пред`явленого обвинувачення, дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому правопорушення.

Наводячи докази на підтвердження встановлених обставин, суд першої інстанції, як того і передбачають положення ст. 374 КПК, надав належну оцінку запереченням сторони захисту на пред`явлене ОСОБА_10 обвинувачення, зокрема щодо його непричетності до вчинення крадіжки майна, оскільки вони суперечать встановленим у ході судового розгляду фактичним обставинам справи.

Винуватість ОСОБА_10 підтверджується показаннями потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , які не викликають сумнівів у їх правдивості, оскільки є послідовними, узгоджуються між собою та відповідають обставинам справи. Потерпіла та свідки були допитані згідно встановленого порядку та попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання.

Суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги твердження сторони захисту про те, що свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 оговорюють обвинуваченого ОСОБА_10 , оскільки передбачених ч. 2 ст. 96 КПК даних стосовно вказаних свідків для доведення недостовірності їх показань, як то показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх, в ході судового розгляду стороною захисту не надано.

Та обставина, що свідок ОСОБА_14 був засуджений разом із ОСОБА_10 за вчинення кримінального правопорушення проти власності не є безумовним доказом того, що в цій справі він надає неправдиві показання проти обвинуваченого.

Також судом неведені мотиви неврахування доводів сторони захисту відносно того, що показання свідка ОСОБА_13 є показаннями з чужих слів.

Показаннями з чужих слів є висловлювання щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи. Таким чином, показанням із чужих слів буде твердження про існування певного факту, який особа не сприймала особисто, а дізналася про нього зі слів іншої особи. Для визначення того, чи є показання, в яких передаються висловлювання іншої особи, показаннями з чужих слів у значенні ст. 97 КПК, необхідно встановити, чи надаються або використовуються ці висловлювання іншої особи для доведення існування того факту, про який стверджується в цьому переданому висловлюванні. Показання, які містять висловлювання іншої особи, надані з іншою метою, наприклад, для доведення того, що інша особа висловилася саме так за певних обставин, не можуть вважатися показаннями з чужих слів відповідно до ст. 97 КПК, оскільки у такому разі вони є повідомленням про факт висловлювання, який свідок безпосередньо спостерігав.

Зі змісту показань свідка ОСОБА_13 вбачається, що вони стосуються не тільки певного факту, який став відомий їй зі слів ОСОБА_14 , а більшою мірою відносяться до обставин кримінального провадження, які вона безпосередньо сприймала і які логічно узгоджуються та доповнюють інші відомості з приводу обставин події кримінального правопорушення. При цьому, висновки про доведеність вчинення ОСОБА_10 злочину не ґрунтуються лише на твердженнях, переказаних свідком ОСОБА_13 щодо обставин кримінального правопорушення.

Оскільки свідок ОСОБА_13 лише повідомила суду про обставини, очевидцем та учасником яких вона безпосередньо була, а також які встановлені судом на підставі інших доказів, то показання вказаного свідка є допустимими з урахуванням критеріїв, передбачених п. 3, 4 ч. 2, ч. 6 ст. 97 КПК.

Про наявність у обвинуваченого умислу, спрямованого на таємне викрадення майна з проникненням у інше приміщення, свідчить вся його наступна поведінка, зокрема, про свої дії він нікому не повідомляв, зберігав викрадене майно та в подальшому продав його в умовах таємності своєму знайомому.

Таким чином, сукупність всіх обставин справи, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що ОСОБА_10 вчинив крадіжку майна, що вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих доказів, оскільки версія сторони обвинувачення пояснює всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події.

Наявності таких обставин, яким версія сторони обвинувачення не змогла надати розумного пояснення або які б свідчили про можливість іншої версії події, не встановлено. Будь-який обґрунтований сумнів спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія події, яка дає підстави для висновку про те, що мав місце злочин і він був вчинений ОСОБА_10 .

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, обставин і фактів, які могли б вплинути на законність, вмотивованість та/чи обґрунтованість ухваленого судом першої інстанції рішення щодо доведення винуватості ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, і які б не були досліджені чи належним чином не оцінені цим судом, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

При призначенні обвинуваченому покарання, суд першої інстанції дотримався вимог кримінального закону, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставину, яка обтяжує покарання, та дійшов цілком обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК.

На підставі викладеного, оскаржене судове рішення є законним, обґрунтованим і належним чином умотивованим, тому вирок суду першої інстанції стосовно ОСОБА_10 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418 і 419 КПК України, -

постановила:

Вирок Білопільського районного суду Сумської області від 18.10.2023 відносно ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на цей вирок - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4