Справа №766/1706/24
н/п 1-кс/766/1616/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2024 року

Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 , розглянувши клопотання в.о. старшого слідчого СВ Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області ОСОБА_2 , погодженого прокурором Херсонської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000146 від 02.02.2024, внесеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

в с т а н о в и л а:

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведеного огляду 02.02.2024 року, яке належить підозрюваному ОСОБА_4 та підозрюваній ОСОБА_5 , а саме: полімерний згорток з ізоляційної стрічки чорного кольору з зіп-пакетом з кристалічною речовиною білого кольору, які упаковано до сейф-макету PSP 1099759; змиви з зіп-пакету, контрольний змив, які упаковано у паперовий конверт з биркою NPU 0157565.

Обґрунтування клопотання:

Слідчим відділенням Херсонського РУП ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000146 від 02.02.2024, внесеного за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_4 разом та за попередньою змовою з ОСОБА_5 , незаконно придбали пакетик з кристалічною речовиною білого кольору, яка відповідно до висновку експерта Херсонського НДЕКЦ МВМ України від 03.02.2024, містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентал-1-он), масою 0,5931 г, яку ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 зберігали за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , зважаючи на фасування з метою подальшого збуту, шляхом здійснення у громадських місцях міста Херсона схованок, так званих «закладок» та особистого збагачення, до моменту виявлення та вилучення її з незаконного обігу працівниками поліції в ході огляду, проведеного 02.02.2024 в період часу з 13-32 до 14-14 за адресою: м. Херсон, вул. Небесної Сотні, 7, у під`їзді біля квартири АДРЕСА_2 .

02.02.2024 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 затримано в порядку п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України та повідомлено про підозру у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

02.02.2024 під час огляду мобільного телефону, вилученого 02.02.2024 у ОСОБА_5 було встановлено наявність двадцяти фотознімків з місцезнаходженням «закладок», які вона та ОСОБА_4 розкладували.

Так, 02.02.2024 під час проведення огляду відкритої ділянки за адресою: м. Херсон, вул. 295 Стрілкової дивізії, навпроти будинку № 16-а, на землі було виявлено та вилучено полімерний згорток з ізоляційної стрічки чорного кольору з зіп-пакетом з кристалічною речовиною білого кольору, які упаковано до сейф-макету PSP 1099759; змиви з зіп-пакету, контрольний змив, які упаковано у паперовий конверт з биркою NPU 0157565.

Вказане майно визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження.

Далі у клопотанні прокурор процитував статті КПК України, які визначають поняття вилученого майна, визначають поняття арешту майна та мету накладення арешту на майно, визначають поняття речового доказу, а саме: ч.2 ст.167, ч.1, ч.2 ст.170, ст.98.

Ухвалою слідчого судді від 07.02.2024 прокурору повернуто клопотання про накладення арешту на майно для усунення недоліків протягом 72 годин з моменту отримання ухвали. Зазначену ухвалу прокурором отримано 13.02.2024.

Враховуючи вищевикладене, слідчий просить накласти арешт на зазначене майно.

Мотивація суду:

Дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя відзначає, що прокурор не усунув недоліки, які були зазначені в ухвалі слідчого судді.

Так, прокурор не звернув уваги на ч.2 ст.171 КПК України, яка визначає вимоги до клопотання про накладення арешту на майно. Зокрема, прокурор знову викладає обставини вчинення кримінального правопорушення, тоді як вказаною нормою КПК України такого не вимагається.

Прокурору було вказано на те, що КПК України не вимагає цитувати статті КПК України, які регулюють питання накладення арешту на майно, а необхідно виконати вимоги цих статей, оскільки норми КПК України щодо арешту майна це приписи, як необхідно діяти у конкретному кримінальному провадженні при зверненні з клопотанням про арешт майна.

Прокурору було вказано про те, що необхідно зазначити які ризики несе ненакладення арешту на «пакетик» з великою вірогідністю того, що це є наркотична речовина, що вилучений пакетик перебуває у володіння слідчого.

Прокурор по суті написав клопотання такого ж змісту, змінивши тільки дату на ньому.

Слідчий суддя, незважаючи на невідповідність клопотання вимогам ч.2 ст.171 КПК України, зобов`язаний розглянути клопотання по суті.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає конфіскації.

Відповідно до ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна.

Клопотання не містить обґрунтування необхідності накладення арешту на майно, а тільки містить цитування статей КПК України, які регулюють питання накладення арешту на майно, зокрема визначають, що у клопотанні повинні бути зазначені ризики, які можуть наступити в разі незастосування арешту майна.

У клопотанні слідчий не обґрунтував існування конкретних обставин, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна. Слідчим лише зазначено у клопотанні, що «в разі не накладення арешту на майно, воно повинно бути повернуто особам, в яких воно було вилучено, тобто підозрюваним, які в подальшому реально матимуть можливість його приховувати, пошкодити, зіпсувати, втратити, знищити тощо».

Але досудове розслідування здійснюється за ч.2 ст.307 КК України, підозрюваним повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.307 КК України, а саме: незаконне придбання, зберігання з метою збуту особливо небезпечних психотропних речовин, вчинене за попередньою змовою групою осіб. У клопотанні міститься посилання на наявність висновку експерта Херсонського НДЕКЦ МВМ України від 03.02.2024, яким встановлено, що вилучена речовина є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентал-1-он), масою 0,5931 г. А отже, вилучена речовина є наркотичною, а отже є вилученою з цивільного обігу, і відповідно не підлягає поверненню жодній особі.

За вказаних обставин слідчим не обґрунтовано хто і яким чином може знищити, втратити, перетворити, відчужити тощо майно, якщо майно не арештувати.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу на те, що слідчий просить накласти арешт на майно, і при цьому зазначає, що цим майном є то «вилучений полімерний згорток з невідомою речовиною, ззовні схожий на психотропну речовину PVP» (передостанній абзац арк. 2 клопотання), то зазначає, що «марлеві тампони зі змивами є річ, яка зберегла на собі сліди злочину у вигляді біологічного матеріалу, який перебував на зіп-пакеті» (арк. 3 клопотання, останнє речення 1-го абзацу). Звідки утворилися змиви у клопотанні не зазначено. Тобто, прокурор конкретно не зазначив, що ж знаходиться в сейф-пакетах, які так необхідно арештувати.

Та, хоч «вилучений полімерний згорток з невідомою речовиною, ззовні схожий на психотропну речовину PVP», хоч «марлеві тампони зі змивами є річ, яка зберегла на собі сліди злочину у вигляді біологічного матеріалу, який перебував на зіп-пакеті» це не є майно в розумінні КПК України, на яке необхідно накладати арешт.

Майном у ст. 139 Господарського Кодексу України визнається сукупність речей та інших цінностей (включаючи нематеріальні активи), які мають вартісне визначення, виробляються чи використовуються у діяльності суб`єктів господарювання та відображаються в їх балансі або враховуються в інших передбачених законом формах обліку майна цих суб`єктів.

Вилучений згорток з речовиною не має вартісної цінності. Це є речовий доказ, який відповідно до ст.100 КПК України повинен зберігатися слідчим у кримінальному провадженні. Відсутні ризики щодо приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження рослин коноплі. До вказаного речового доказу має доступ тільки слідчий, а тому вказаний речовий доказ не може бути приховано, знищено, пошкоджено, зіпсовано, відчужено тощо, то ж незрозуміло про які ризики втрати речовини зазначає у клопотанні слідчий.

Арешт майна є дієвим заходом забезпечення кримінального провадження. Для цього КПК України визначено багато чинників і критеріїв, за наявності яких може бути накладено арешт на майно. Зокрема, статтею 171 КПК України встановлені вимоги до клопотання слідчого, прокурор про арешт майна, яких прокурором не дотримано. А тому арешт майна не може зводитись до формального звернення прокурора або слідчого до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на майно, а відповідно постановленням слідчим суддею процесуального документа Ухвали Іменем України про накладення арешту на майно, яке не є таким, при відсутності ризиків, визначених ч.1 ст.171 КПК України.

Слідчий суддя накладає арешт на майно, яке є дійсно майном, було вилучене у визначений КПК України спосіб, за наявності ризиків, визначених ч.11 ст.171 КПК України, вилученого у порядку, визначеному кримінальним процесуальним законом.

Оскільки вилучене під час обшуку майно не є майном в розумінні КПК України, на яке може бути накладено арешт, відсутні обставини, визначені ч.11.ст.170 КПК України, то слідчий суддя відмовляє у накладенні арешту на «майно».

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

В даному випадку ненакладення арешту на «пакетик» не порушує жодних прав, свобод чи інтересів жодної особи і жодним чином не перешкоджає кримінальному провадженню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173 КПК України, слідчий суддя

п о с т а н о в и л а:

Відмовити в.о. старшому слідчому СВ Херсонського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Херсонській області ОСОБА_2 у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000146, а саме: полімерний згорток з ізоляційної стрічки чорного кольору з зіп-пакетом з кристалічною речовиною білого кольору, які упаковано до сейф-макету PSP 1099759; змиви з зіп-пакету, контрольний змив, які упаковано у паперовий конверт з биркою NPU 0157565.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена шляхом подання протягом п`яти днів апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1