Провадження № 1-кс/752/2046/24
У Х В А Л А

Іменем України

21 березня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0002183 від 25.07.2023 року, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання ОСОБА_3 , в якому вона просить скасувати арешт, накладений на ноутбук марки «MacBook Air 13» sНОМЕР_1 , ноутбук марки «Acer» sНОМЕР_2 , мобільний телефон «Iphone 4» imei НОМЕР_3 , мобільний телефон марки «Iphone 12 pro» Imei1: НОМЕР_4 , imei 2: НОМЕР_5 , мобільний телефон марки «Iphone 13 mini» imei 1: НОМЕР_6 , imei2: НОМЕР_7 , що був накладений на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва по справі 752/15493/23 (провадження № 1-кс/752/5789/23) від 25.08.2023р.

В обґрунтування клопотання зазначено, що ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25.08.2023 року було накладено в рамках кримінального провадження № 0002183, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25.07.2023 р., за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України, арешт на вказане вище майно. На даний час нікому по цій справі не було повідомлено про підозру, а тому вважає, що в подальшому застосуванні цього запобіжного заходу у вигляді арешту відпала потреба. Заявниця вказує про те, що її речі жодного відношення до кримінальної справи щодо якої відкрите провадження, не мають. Подальший арешт порушує її конституційні права на вільне володіння та розпоряджання власними речами, не дає можливості її дитині, у разі необхідності, мати вільний доступ до дистанційного навчання та перешкоджає професійній діяльності заявниці.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася. До початку розгляду клопотання подала заяву про розгляд справи за її відсутності, клопотання підтримує, просить задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Прокурор у судове засідання не з`явився, до початку розгляду клопотання надав заяву про розгляд клопотання за його відсутності.

Перевіривши матеріали клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Положеннями частини 1 стаття 170 КПК України визначено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або

користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення речових доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідадє критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Слідчим суддею встановлено, що Голосіївським управлінням поліції здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002181, відомості щодо якого внесені 25.07.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 25.08.2023 року було накладено арешт на майно у кримінальному провадженні №0002183 від 25.07.2023 року, що вилучено під час обшуку за міцем фактичного проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , зокрема: ноутбук марки «MacBook Air 13» sНОМЕР_1 , ноутбук марки «Acer» sНОМЕР_2 , мобільний телефон «Iphone 4» imei НОМЕР_3 , мобільний телефон марки «Iphone 12 pro» Imei1: НОМЕР_4 , imei 2: НОМЕР_5 , мобільний телефон марки «Iphone 13 mini» imei 1: НОМЕР_6 , imei2: НОМЕР_7 .

Як вбачається з ухвали, арешт було накладено з метою збереження речових доказів.

Статтею 214 КПК України визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона як арешт майна застосовується до вичерпного кола суб`єктів указаного у ст. 170 КПК України.

Як зазначено вище, відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України така заборона стосується будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Пунктом 13 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.04.2013р. № 223-559/0/4-13 «Про деякі питання здійснення слідчим суддею суду першої інстанції судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження» встановлено, що розгляд питання щодо скасування заходів забезпечення кримінального провадження здійснюється у порядку, передбаченому статтями 147, 158, 174 КПК. Слідчий суддя скасовує ці заходи забезпечення лише у випадках, зокрема, надходження від підозрюваного/обвинуваченого, його захисника, законного представника, іншого власника чи володільця майна клопотання про скасування повністю або частково арешту майна, якщо зазначені особи: 1) не були присутні при розгляді питання про арешт майна; 2) доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу минула потреба; 3) доведуть, що арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до п. 2.6 Узагальнення судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року при накладенні арешту на майно слід перевіряти наявність належних підстав для арешту майна; доказів, що вказують на вчинення особою чи особами, на майно яких слідчий просить накласти арешт, кримінального правопорушення; встановлення розміру шкоди та питання щодо наявності цивільного позову, та співрозмірність обмеження права власності; відповідність клопотання слідчого вимогам ст. 171 КПК; чи накладається арешт на майно особи, яка не є підозрюваним у кримінальному провадженні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (справа «Іатрідіс проти Греції»). Вимога щодо законності в розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» та «Кушоглу проти Болгарії»). Будь-яке втручання державного органу в право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції"). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим інша сторона, у випадку незгоди з даним клопотанням, зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом. Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння заявником належним йому майном, а саме: ноутбук марки «MacBook Air 13» sНОМЕР_1 , ноутбук марки «Acer» sНОМЕР_2 , мобільний телефон «Iphone 4» imei НОМЕР_3 , мобільний телефон марки «Iphone 12 pro» Imei1: НОМЕР_4 , imei 2: НОМЕР_5 , мобільний телефон марки «Iphone 13 mini» imei 1: НОМЕР_6 , imei2: НОМЕР_7 , у зв`язку з чим вважає доцільним скасувати арешт, накладений на вказане майно, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження щодо цього майна.

На підстав викладеного, керуючись ст. ст. 170-174, 309 Кримінального процесуального кодексу України, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання задовольнити.

2. Скасувати арешт, накладений на ноутбук марки «MacBook Air 13» sНОМЕР_1 , ноутбук марки «Acer» sНОМЕР_2 , мобільний телефон «Iphone 4» imei НОМЕР_3 , мобільний телефон марки «Iphone 12 pro» Imei1: НОМЕР_4 , imei 2: НОМЕР_5 , мобільний телефон марки «Iphone 13 mini» imei 1: НОМЕР_6 , imei2: НОМЕР_7 , що був накладений на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва по справі 752/15493/22 (провадження № 1-кс/752/6789/23) від 25 серпня 2023 року.

3. Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1