Ухвала

Іменем України

08 травня 2024 року

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю сторін:

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у смт. Слобожанське кримінальне провадження №0000621 відносно

ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м.Дніпропетровськ, громадянина України, офіційно непрацюючого, проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,

ОСОБА_9 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Дніпропетровськ, громадянина України, офіційно непрацюючого, проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,

ОСОБА_10 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у м.Дніпропетровськ, громадянина України, працюючого охоронцем у КП «Муніципальна варта», проживаючого за місцем реєстрації по АДРЕСА_3 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України,

встановив:

При оголошенні перерви для продовження дослідження доказів, прокурор заявила письмове клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання обґрунтовує тим, що у ході судового розгляду кримінального провадження та вивчення відомостей щодо особи обвинуваченого установлені ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В своєму клопотанні зазначила, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не встановлено обставин, зокрема за віком чи станом здоров`я, які унеможливлювали утримання обвинуваченого в установі попереднього ув`язнення.

На теперішній час встановлені ризики та суспільна небезпека особи обвинуваченого не відпали і продовжують існувати.

Потерпілий ОСОБА_4 заперечував щодо клопотання прокурора, тому як тримання під вартою є занадто суворим запобіжним заходом.

Захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах ОСОБА_10 заперечувала щодо продовження запропонованого прокурором запобіжного заходу, просила звільнити з-під варти її підзахисного, надала письмові заперечення.

В судовому засіданні наголосила, що у клопотанні прокурора відсутні будь-які підстави, якими санкціонується тримання під вартою ОСОБА_10 протягом тривалого часу.

Водночас сторона захисту зазначає, що ОСОБА_10 має міцні соціальні зв`язки, має матір похилого віку яка потребу догляду, одружений, має погіршення стану здоров`я, постійне та зареєстроване місце проживання, раніше не судимий.

Інші захисники також підтримали заявлене клопотання, окрім того зауважили, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 06 травня 2024 року було змінено запобіжний захід обвинуваченим ОСОБА_8 , та ОСОБА_9 .

Обвинувачений ОСОБА_10 підтримав клопотання захисника.

Суд, заслухавши клопотання прокурора і захисників, дослідивши їх доводи і обґрунтування, вважає, що клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_10 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК).

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Відповідно до частини 1 статті 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Як вбачається з ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, які виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинувачених під вартою, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Частиною 1 статті 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання… обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів дізнання та/або суду; 2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого… обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному проваджені; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому… обвинувачується.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зі змісту частин 3, 4 та 5 ст. 199 КПК випливає, що суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

З огляду на зазначене вище, суду належало вирішити, чи довели сторони кримінального провадження обставини, на які вони посилаються, вирішуючи це питання.

Що стосується обвинуваченого ОСОБА_10 і вирішуючи питання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, суд враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, зокрема, справу «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року, справу «Комарова проти України» від 16 травня 2013 року, в яких Європейським судом з прав людини викладено принципи, що їх дотримується суд при вирішенні питань щодо застосування тримання під вартою, а саме: тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі у кожному випадку, коли вирішується питання щодо тримання під вартою або звільнення, діє презумпція на користь звільнення.

Отже, враховуючи викладене, оцінюючи сукупність обставин, а саме те, що обвинувачений тривалий час, перебуває під вартою, має постійне місце проживання, раніше не судимий, одружений, має на утриманні дітей, суд вважає за можливе змінити запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який цілодобовий домашній арешт без застосування електронного засобу контролю.

Тобто, вбачається, що наразі виключних обставин для утримання обвинуваченого ОСОБА_10 під вартою немає, а наведені вище обставини можуть бути визнані судом такими, що свідчать про те, що необхідність у раніше обраному обвинуваченому запобіжному заході у виді тримання під вартою відпала.

Отже, з урахуванням викладеного вище, суд вважає, що в теперішній час запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту є обґрунтованим і співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі обвинуваченого ОСОБА_10 характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, зокрема, переховуванням від суду. Саме такий запобіжний захід може як запобігти імовірному ризику, так і забезпечити належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_10 в процесі розгляду кримінального провадження в суді.

Відповідно до ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі.

Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених не неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Враховуючи вказані обставини колегія суддів вважає, що такий запобіжний захід як цілодобовий домашній арешт забезпечить дотримання обвинуваченим процесуальних обов`язків під час судового розгляду кримінального провадження, тому клопотання захисника та обвинуваченого про зміну запобіжного заходу необхідно задовольнити, а клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 131, 177, 194, 331, 350 КПК України, суд -

ухвалив:

Оголосити перерву у судовому провадженні до 17 травня 2024 року до 09.30 години.

У задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 - відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відносно її підзахисного з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт без застосування електронного засобу контролю задовольнити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт без застосуванням електронного засобу контролю строком на два місяці, тобто до 08 липня 2024 року включно, поклавши на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України строком на два місяці:

- заборонити цілодобово залишати ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 залишати місце проживання за адресою по АДРЕСА_3 .

- утриматись від спілкування зі свідками, потерпілими по кримінальному провадженню;

- здати на зберігання до Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- з`являтися до суду, прокурора за першим викликом;

- негайно повідомляти суд і прокурора про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_10 , що у разі невиконання покладених обов`язків, до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і накладено грошове стягнення.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 202 КПК України обвинувачений ОСОБА_10 має бути негайно доставлений до місця його проживання і звільнений з-під варти.

Ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_10 направити для виконання до ВП №2 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, який повинен поставити на облік обвинуваченого ОСОБА_10 як особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю і повідомити про це суд.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурора.

Копію ухвали вручити захиснику, прокурору і обвинуваченому, направити начальнику ДУ «Дніпровська УВП (№ 4)».

Ухвала окарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1