Номер провадження: 11-сс/813/643/24
Справа № 522/1975/24 1-кс/522/965/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.06.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою представника володільця майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28.03.2024 року про арешт майна в кримінальному провадженні №000020 від 17.01.2024 року,

встановив:

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №000020 від 17.01.2024 року та накладено арешт на майно, вилучене 13.02.2024 року в ході проведення обшуку нерухомого майна, яке згідно клопотання належить ОСОБА_5 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон марки «NOKIA» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 із сім картою, яка має с.н. НОМЕР_3 та сім карткою, яка має с.н. НОМЕР_4 ;

- брелок чорного кольору із двома кнопками чорного кольору та однією червоною кнопкою;

- предмет прямокутної форми, обмотаний синьою клейкою стрічкою під якою знаходяться електронні плати;

- предмет прямокутної форми, обмотаний синьою клейкою стрічкою під якою знаходяться електронні плати та до якої під`єднані дроти та ще одна електросхема;

- предмет з чорним корпусом до якого клейкою прозорою стрічкою приєднано червоні елементи живлення та дроти чорно-жовтого кольору;

- два предмети прямокутної форми з прозорим пластмасовим корпусом, всередині якого знаходяться електронні плати;

- мобільний телефон марки «NOKIA» синьо-сірого кольору з припаяними до нього дротами, IMEI1: НОМЕР_5 , всередині сім картка з с.н. НОМЕР_6 ;

- мобільний телефон марки «NOKIA» ІМЕІ НОМЕР_7 із дротами до нього, електронною платою, всередині якого сім-картка с.н. НОМЕР_8 ;

- чорний прямокутний предмет без ідентифікаційних ознак;

- мобільний телефон марки «HUAWEI» чорного кольору;

- флеш-носій типу «micro SD» марки «Trancscend» об`ємом 512 мб;

- карт-холдер «Vodafone» - 4 шт.;

- карт-холдер з № НОМЕР_9 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_10 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_11 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_12 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_13 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_14 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_15 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_16 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_17 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_18 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_19 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_20 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_21 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_22 ;

- нові карт-холдери оператора «КИЇВСТАР» 77 шт.;

- предмети прямокутної форми із дротами, які мають напис на тильній стороні «GDI TRACKER» у кількості 81 шт.;

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер паспорту НОМЕР_23 , орган що видав 3244;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «TOYOTA» моделі «CAMRY», д.н.з. НОМЕР_24 , номер посвідчення серії НОМЕР_25 ;

- з?ємний носій інформації «Samsung», с.н. НОМЕР_26 ;

- з?ємний носій інформації «Seagater», с.н. НОМЕР_27 .

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник володільця майна адвокат ОСОБА_6 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна та негайно повернути вилучене майно власнику ОСОБА_5 .

Апелянт посилається на те, що ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою, прийнята з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, та зазначає наступне:

-обшук проведено без ухвали слідчого судді, а тому він є незаконним;

-прокурором не дотриманий строк подання клопотання про арешт тимчасово вилученого майна;

-прокурором не доведено обставин стосовно того, що вилучені речі мають значення для кримінального провадження;

-слідчим суддею не дотриманий строк розгляду клопотання про арешт майна, а також безпідставно долучено акт від 13.03.2024 року щодо неможливості вчасної реєстрації клопотань;

-слідчим суддею не враховано, що ОСОБА_5 є фізичною особою підприємцем, а вилучені в ході обшуку карт-холдери, мобільні телефони, флеш-носії та інші речі мають пряме відношення до його законної господарської діяльності;

-слідчим суддею не взято до уваги наявність кримінального провадження щодо протиправних дій працівників УСБУ, які проводили обшук та вилучили майно.

Щодо руху судового провадження в суді апеляційної інстанції колегія суддів зазначає наступне.

02.04.2024 року на електронну адресу апеляційного суду надійшла апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 в інтересах володільця майна ОСОБА_5 з додатками, яка була розподілена на суддю-доповідача ОСОБА_2 .

Того ж дня головним спеціалістом відділом діловодства та обліку звернень громадян направлено запит до суду першої інстанції з вимогою про надання суду апеляційної інстанції матеріалів судової справи.

Матеріали судової справи надійшли на адресу апеляційного суду 04.04.2024 року.

Судовий розгляд був призначений на 10:00 год. 05.04.2024 року.

Однак, в означену дату та час судове засідання не відбулося, у зв`язку із зайнятістю колегії суддів в іншому судовому засіданні, та розгляд відкладений на 12:00 год. 22.04.2024 року, про що сповіщено учасників кримінального провадження.

22.04.2024 року адвокат ОСОБА_6 надіслала до апеляційного суду уточнену апеляційну скаргу.

Судове засідання, призначене на 22.04.2024 року, не відбулося у зв`язку із надходженням клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 про відкладення судового розгляду через зайнятість в іншому суді, в кримінальному провадженні, де особи утримуються під вартою. Судове засідання відкладене на 15:30 год. 01.05.2024 року.

01.05.2024 року судове засідання не відбулося, у зв`язку із неможливістю встановити відеозв?язок з учасниками кримінального провадження, а саме адвокатом ОСОБА_6 та володільцем майна ОСОБА_5 , а судовий розгляд відкладено на 12:00 год 20.05.2024 року.

20.05.2024 року на електронну адресу апеляційного суду від ОСОБА_5 надійшла заява про долучення до матеріалів справи копії договору №8 про надання правничої допомоги від 22.04.2024 року.

Судове засідання, яке було призначене на 12:00 год 20.05.2024 року, знову не відбулося, у зв`язку із неможливістю встановити відеозв`язок із володільцем майна та адвокатом із технічних причин.

У подальшому, судове засідання, призначене на 11:30 год 03.06.2024 року, було відкладене за клопотанням володільця майна ОСОБА_5 , у зв`язку із відсутністю електропостачання, доступу до мережі Інтернет та неможливості прийняття участі в судовому засіданні.

Наступна дата апеляційного розгляду була призначена на 11:30 год 17.06.2024 року, про що учасники кримінального провадження були повідомлені належним чином.

14.06.2024 року на електронну адресу апеляційного суду надійшла заява володільця майна ОСОБА_5 про долучення до матеріалів справи досудової вимоги від ТОВ «ДЖИДІАЙ СИСТЕМС» до ОСОБА_5 , як виробника та власника вилучених у нього пристроїв «GDi_Tracker», що були надані йому для ремонту.

17.06.2024 року прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 подав до апеляційного суду заяву, в якій просив здійснювати апеляційний розгляд без його участі, при цьому зазначив, що заперечує проти задоволення апеляційної скарги.

Крім того, у призначений судом час судового засідання 17.06.2024 року володілець майна ОСОБА_5 та його представник адвокат ОСОБА_6 в судове засідання апеляційного суду не з`явились, відеозв?язок з ними з технічних причин установити не надалось можливим, клопотань про відкладення судового засідання від них на адресу суду до початку судового засідання не надходило.

Приймаючи до уваги неодноразові відкладення судових засідань, неявку володільця майна та адвоката у судове засідання апеляційного суду, неодноразове намагання апеляційного суду зв`язатися із володільцем майна ОСОБА_5 та його представником адвокатом ОСОБА_6 в режимі відео конференції, що не вдалося здійснити з технічних причин, колегія суддів не вбачає підстав в черговий раз відкладати розгляд справи, оскільки це не забезпечить дотримання розумних строків апеляційного розгляду та прав володільця майна на мирне володіння майном.

За наведених обставин судовий розгляд проведено за відсутності прокурора, володільця майна ОСОБА_5 та його представника адвоката ОСОБА_6 , з урахуванням їх доводів викладених в апеляційній скарзі, уточнень до скарги та долучених документів.

Окрім того, 17.06.2024 року, до початку судового засідання, на електронну адресу апеляційного суду надійшла заява від ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , в якій зазначено: що вони є батьками ОСОБА_5 .. У заяві вказані особи просили визнати їх свідками по справі та допитати. Також в заяві ставилося питання: про витребування в ГУНП записів дзвінків на «102» із певних номерів телефонів; про допит лікаря Южненської лікарні №1 ОСОБА_12 , інших лікарів та водія швидкої медичної допомоги; дослідження відеозапису обшуку автомобіля; про допит в якості свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши заяву ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , колегія суддів дійшла висновку про таке.

Щодо заяв ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про визнання їх свідками та їх допит, витребування певних документів та допит інших осіб, колегія суддів дійшла висновку, що вказані заяви не підлягають задоволенню, оскільки суб`єкти їх подання - ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не є учасниками кримінального провадження, не є апелянтами в даній справі, тому не наділені повноваженнями на ініціювання порушених в заявах питань, а також не мають процесуального відношення до тих обставин, які є предметом апеляційного розгляду в даному провадженні.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді про накладення арешту на майно, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши матеріали судової справи, колегія суддів приходить до висновку про те, що розглянувши клопотання прокурора, слідчий суддя не звернув уваги на необґрунтованість та невідповідність клопотання вимогам ст.171 КПК, а висновок про наявність підстав для накладення арешту на майно, яке було виявлене та вилучене під час обшуку квартири ОСОБА_5 , є безпідставним та необґрунтованим, з огляду на таке.

Частиною 1 статті 173 КПК визначено, що слідчий суддя вправі відмовити в задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, яка його подала не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК.

Ініціювання прокурором питання про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до вимог ч.1 ст.171 КПК з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову також цивільний позивач.

Клопотання прокурора про арешт майна не відповідає вимогам ч.2 ст. 171 КПК, оскільки в ньому відсутнє належне обґрунтування підстав та мети арешту майна.

В порушення абз.2 ч.2 ст.171 КПК до клопотання не додано відповідних оригіналів або копій документів та інших матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Як убачається з матеріалів судової справи СВ УСБ України в Одеській області проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні №000020 від 17.01.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.109, ч.2 ст.110, ч.2 ст.436-2 КК України.

З матеріалів клопотання вбачається, що в ході досудового розслідування слідчим органом встановлено, що згідно з відповіддю на доручення про проведення слідчих (розшукових) дій (в порядку ст.ст. 40, 41 КПК України) №65/31/20/н/т від 13.02.2024 року, яка надійшла з Южного МРВ УСБУ в Одеській області, ОСОБА_5 причетний до незаконного здійснення фото-, відео зйомки переміщень військової техніки та особового складу ЗС України.

Також, органом досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 у автомобілі «TOYOTA Camry», державний номерний знак НОМЕР_24 , 2004 року випуску, сірого кольору, який належить йому на праві власності та у своїй квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 зберігає спеціальні технічні засоби для негласного отримання інформації.

У зв`язку з викладеними обставинами, 13.02.2024 року, у період з 11:19 год. до 15:30 год., у зв`язку з невідкладним випадком, пов`язаним з врятуванням майна, яке може бути визнане речовим доказом у кримінальному провадженні, на підставі ч.3 ст.233 КПК України, слідчим в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області ОСОБА_16 проведено обшук нерухомого майна, яке належить ОСОБА_5 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено:

- мобільний телефон марки «NOKIA» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 із сім картою, яка має с.н. НОМЕР_3 та сім карткою, яка має с.н. НОМЕР_4 ;

- брелок чорного кольору із двома кнопками чорного кольору та однією червоною кнопкою;

- предмет прямокутної форми, обмотаний синьою клейкою стрічкою під якою знаходяться електронні плати;

- предмет прямокутної форми, обмотаний синьою клейкою стрічкою під якою знаходяться електронні плати та до якої під`єднані дроти та ще одна електросхема;

- предмет з чорним корпусом до якого клейкою прозорою стрічкою приєднано червоні елементи живлення та дроти чорно-жовтого кольору;

- два предмети прямокутної форми з прозорим пластмасовим корпусом, всередині якого знаходяться електронні плати;

- мобільний телефон марки «NOKIA» синьо-сірого кольору з припаяними до нього дротами, IMEI1: НОМЕР_5 , всередині сім картка з с.н. НОМЕР_6 ;

- мобільний телефон марки «NOKIA» ІМЕІ НОМЕР_7 із дротами до нього, електронною платою, всередині якого сім-картка с.н. НОМЕР_8 ;

- чорний прямокутний предмет без ідентифікаційних ознак;

- мобільний телефон марки HUAWEI чорного кольору;

- флеш-носій типу «micro SD» марки «Trancscend» об`ємом 512 мб;

- карт-холдер «Vodafone» - 4 шт.;

- карт-холдер з № НОМЕР_9 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_10 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_11 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_12 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_13 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_14 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_15 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_16 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_17 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_18 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_19 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_20 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_21 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_22 ;

- нові карт-холдери оператора «КИЇВСТАР» 77 шт.;

- предмети прямокутної форми із дротами які мають напис на тильній стороні « GDI TRACKER» у кількості 81 шт.;

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер паспорту НОМЕР_23 , орган що видав 3244;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «TOYOTA» моделі «CAMRY» д.н.з. НОМЕР_24 , номер посвідчення серії НОМЕР_25 ;

- з?ємний носій інформації «Samsung», с.н. НОМЕР_26 ;

- з?ємний носій інформації «Seagater», с.н. НОМЕР_27 .

Прокурор відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 звернувся до слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси з клопотанням про накладення арешту на вищевказане майно, яке було виявлене та вилучене в ході обшуку квартири ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання прокурора мотивоване тим, що в кримінальному провадженні виникла необхідність в накладенні арешту на вищевказане майно, оскільки має значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а також може бути використане як доказ вчинення кримінального правопорушення.

Згідно інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 21.02.2024 року задоволено клопотання слідчого СВ УСБ України в Одеській області ОСОБА_17 , погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 у кримінальному провадженні №000020 від 17.01.2024 року та надано дозвіл на проведення обшуку нерухомого майна, яке належить ОСОБА_5 та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , який був проведений 13.02.2024 року (справа №522/1975/24, провадження №1-кс/522/967/24).

Разом з тим, колегія суддів вважає, що ініціювання прокурором питання про накладення арешту на вказане в клопотанні майно, вилучене під час обшуку квартири, яка згідно клопотання належить ОСОБА_5 , не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КПК застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

За змістом ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що посилання прокурора про наявність підстав для накладення арешту на зазначене в клопотанні майно, власником та володільцем якого є ОСОБА_5 , не ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Так, обґрунтовуючи необхідність накладення арешту на вилучене під час обшуку майно, прокурор в клопотанні посилається на те, що вилучене майно має значення для встановлення обставин кримінального провадження, а також може бути використане як доказ вчинення кримінального правопорушення.

Однак, звертаючись із клопотанням про накладення арешту, прокурором до нього було долучено лише витяг з ЄРДР, лист начальника Южного МРВ УСБУ в Одеській області та протокол обшуку від 13.02.2024 року.

При цьому, клопотання прокурора не містить належного обґрунтування підстав та мети накладення арешту на зазначене майно, окрім посилання на загальні норми кримінального процесуального законодавства, які регламентують застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

В клопотанні прокурор вказує, що вилучені предмети та документи можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, у зв`язку із чим потребують додаткового огляду та проведення судових експертиз.

Таким чином, із клопотання вбачається, що прокурор посилається виключно на те, що вилучене під час обшуку майно лише може бути в подальшому визнано речовим доказом у кримінальному провадженні, що свідчить про те, що вилучене майно на час звернення до суду із клопотанням речовим доказом визнано не було, а прокурором лише висловлене припущення можливого визнання цього майна речовим доказом в майбутньому.

Вказані обставини фактично підтверджуються тим фактом, що до клопотання не долучено відповідної постанови органу досудового розслідування про визнання вилученого майна речовими доказами у кримінальному провадженні.

Вказані обставина слідчим суддею під час розгляду клопотання не враховані.

З огляду на вказані обставини, залишаються незрозумілими доводи слідчого судді стосовно того, що арешт майна накладається з метою збереження вказаного майна в якості речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки на час розгляду клопотання майно не було визнане речовими доказами.

Посилання прокурора в клопотанні про те, що вилучене під час обшуку майно може бути речовим доказом у кримінальному провадженні, колегія суддів визнає необґрунтованими, оскільки матеріали кримінального провадження долучені до клопотання не містять відповідних доказів відносно того, що вилучене майно містить на собі сліди кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.109, ч.2 ст.110, ч.2 ст.436-2 КК України, або є засобами чи предметами вказаних кримінально караних діянь, та відповідно мають ознаки речових доказів у кримінальному провадженні.

Колегія суддів звертає вагу, що клопотання про арешт майна подано прокурором у кримінальному провадженні №000020 від 17.01.2024 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.109, ч.2 ст.110, ч.2 ст.436-2 КК України.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вказаного кримінального провадження, 17.01.2024 року до реєстру були внесені відомості:

-із правовою кваліфікацією за ч.1 ст.109 КК України, із зазначенням короткого викладу обставин, що можуть свідчити при вчинення кримінального правопорушення: згідно повідомлення ГВ ЗНД Управління СБ України в Одеській області отримано дані про діяльність невстановленої групи осіб, які діють на території м. Одеси та Одеської області, з метою насильницької зміни чи повалення конституційного ладу або захоплення державної влади, а також змова про вчинення таких дій;

-за ч.2 ст.110 КК України, із зазначенням короткого викладу обставин, що можуть свідчити при вчинення кримінального правопорушення: згідно повідомлення ГВ ЗНД Управління СБ України в Одеській області отримано дані про діяльність невстановленої групи осіб, які діють на території м. Одеси та Одеської області з метою зміни меж території державного кордону України та публічно розповсюджують матеріали із закликами до вчинення таких дій;

-за ч.2 ст.436-2 КК України, із зазначенням короткого викладу обставин, що можуть свідчити при вчинення кримінального правопорушення: згідно повідомлення ГВ ЗНД Управління СБ України в Одеській області отримано дані про діяльність невстановленої групи осіб, які діють на території м. Одеси та Одеської області, які виправдовують та заперечують збройну агресію Російської Федерації проти України, а також глорифікують осіб, які здійснювали збройну агресію Російської Федерації проти України.

Водночас в клопотанні прокурор посилається на те, що ОСОБА_5 причетний до незаконного здійснення фото-, відео зйомки переміщень військової техніки та особового складу ЗС України, а в автомобілі «TOYOTA Camry» державний номерний знак НОМЕР_24 , який належить йому на праві власності та у своїй квартирі, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , останній зберігає спеціальні технічні засоби для негласного отримання інформації.

Однак, із викладу встановлених органом досудового розслідування обставин кримінального провадження та мотивувальної частини клопотання прокурора не вбачається, якими саме доказами підтверджується факт можливого незаконного здійснення ОСОБА_5 фото-, відео зйомки переміщень військової техніки та особового складу ЗС України, а також не вбачається встановлення правоохоронними органами існування обставин причетності ОСОБА_5 до кримінальних правопорушень із правовою кваліфікацією за ч.1 ст.109, ч.2 ст.110, ч.2 ст.436-2 КК України, які є предметом дослідження в даному кримінальному проваджені.

Колегія суддів звертає увагу, що в суді першої інстанції прокурором долучено постанову слідчого від 20.02.2024 року про призначення комплексної судової експертизи (експертизи спеціальних технічних засобів негласного отримання інформації та комп?ютерно-технічної експертизи), з постановленням певного переліку питань, виконання якої доручено експертам Українського науково-дослідчого інституту спеціальної техніки та судових експертиз Служби безпеки України.

Разом з цим, в клопотанні прокурором не доведено, що ОСОБА_5 має відношення до скоєння саме кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.109, ч.2 ст.110, ч.2 ст.436-2 КК України, за якими здійснюється досудове розслідування у цьому кримінальному провадженні та в рамках якого подане клопотання про накладення арешту на майно, а за будь-якими іншими статтями КК України, відомості до ЄРДР в даному кримінальному провадженні не внесені.

Також не зрозумілими залишаються доводи клопотання стосовно існування підстав для накладення арешту на паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_18 (номер паспорту НОМЕР_23 , орган що видав 3244); свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки «TOYOTA» моделі «CAMRY» д.н.з. НОМЕР_24 (серії НОМЕР_25 ); оскільки мотивування стосовно того, яке відношення вказані документи мають до кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.109, ч.2 ст.110, ч.2 ст.436-2 КК України, клопотання прокурора не містить.

В апеляційній скарзі представник володільця майна вказує, що ОСОБА_5 є фізичною особою підприємцем, а вилучені в ході обшуку карт-холдери, мобільні телефони, флеш-носії, та інші речі мають пряме відношення до його законної господарської діяльності. На підтвердження вказаних обставин, у суді першої інстанції, адвокат долучала певні документи, зокрема: виписку ФОП ОСОБА_5 ; виписку про рух коштів ФОП ОСОБА_5 ; договір інформаційних послуг з оброблення технічних та навігаційних даних від 10.10.2023 року, укладеним між ФОП ОСОБА_5 та КП «БОРЗНА КОМУНАЛЬНИК»; договір №3 на надання послуги з електромонтажу та налаштування обладнання дистанційної системи інформатизації від 04.12.2023 року, укладений між ФОП ОСОБА_5 та ТОВ «ВІДІС»; договір про надання послуг №4 від 23.12.2023 року, укладений між ФОП ОСОБА_5 та ТОВ «ДЖИДІАЙ СИСТЕМС»; специфікацію до договору та акт здавання-приймання виконаних робіт.

Також ОСОБА_5 надіслано на адресу апеляційного суду досудову вимогу від ТОВ «ДЖИДІАЙ СИСТЕМС» до ОСОБА_5 , як виробника та власника вилучених у нього пристроїв «GDi_Tracker», що були надані йому для ремонту.

Вказані обставини вказують на законність походження та перебування в розпорядженні вилучених у ОСОБА_5 технічних пристроїв.

Апеляційний суд звертає увагу, що в ході перегляду оскарженої ухвали слідчого судді щодо правомірності накладення арешту на вилучене під час обшуку майно, колегія суддів не повинна здійснювати аналіз господарських операцій на предмет їх реальності, оскільки відповідна оцінка цієї діяльності може бути проведена лише за результатом здійснення податкової перевірки платників податків, підстави та порядок проведення якої визначено положеннями Податкового кодексу України. Предметом розгляду в даному провадженні є виключно перевірка правомірності накладення арешту на майно, яке було виявлене в ході обшуку в конкретному кримінальному провадженні з відповідною правовою кваліфікацією, а не здійснення господарських операцій між ФОП ОСОБА_5 та іншими суб`єктами господарювання.

Крім того, слідчим суддею не враховано, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 про підозру не повідомлялось.

За наведених вище обставин, ініціювання в клопотанні прокурора питання про накладення арешту на майно, вилучене в ході обшуку квартири ОСОБА_5 , право володіння на яке належить фізичній особі та не скасоване у передбаченому законом порядку, не відповідає положенням Конституції України, кримінального процесуального закону України та практиці Європейського суду з прав людини.

Апеляційний суд вважає, що під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно, поза увагою слідчого судді залишилося те, що для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону. Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності, володіння повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З урахуванням встановлених під час апеляційного розгляду обставин, колегія суддів констатує, що на день розгляду слідчим суддею клопотання прокурора про накладення арешту на майно та апеляційного розгляду, відсутні достатні законні підстави для застосування обмежувальних заходів щодо майна, володільцем якого є ОСОБА_5 .

З урахуванням наведеного, покладені в основу оскарженої ухвали слідчого судді мотиви, що стали підставою для задоволення клопотання прокурора, апеляційний суд визнає необґрунтованими, а ухвалу слідчого судді такою, що не відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

З огляду на зазначене, апеляційна скарга адвоката ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з прийняттям нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту.

Частково задовольняючи апеляційну скаргу колегія суддів виходить з того, що у зв`язку із скасуванням ухвали слідчого судді з прийняттям нової ухвали про відмову в задоволенні клопотання прокурора про накладення арешту на майно, тимчасово вилучене майно у відповідності до вимог ч.3 ст.173 КПК підлягає поверненню органом досудового розслідування його власнику/володільцю, а тому окрема вимога апелянта про повернення вилученого майна є зайвою.

Також, у зв`язку із встановленням підстав для скасування оскарженої ухвали, доводи представника володільця майна стосовно не дотримання прокурором строку подання клопотання про арешт майна, не дотримання слідчим суддею строків розгляду клопотання про арешт майна, безпідставність долучення акту від 13.03.2024 року щодо неможливості вчасної реєстрації клопотання прокурора, не впливають на висновки апеляційного суду про незаконність ухвали слідчого судді, оскільки не стосуються суті питання щодо наявності підстав для накладення арешту на майно. При цьому, обставини законності чи незаконності складання акту від 13.03.2024 року не можуть бути перевірені під час апеляційного розгляду, оскільки відносяться до питань організації роботи з діловодства в місцевому суді, яка не може бути перевірена під час перегляду конкретного судового рішення щодо забезпечення заходів кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 132, 170, 171, 173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника володільця майна ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 28.03.2024 року, в кримінальному провадженні №000020 від 17.01.2024 року, якою накладено арешт на майно, тимчасово вилучене в ході обшуку 13.02.2024 року квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та згідно клопотання належить ОСОБА_5 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 в кримінальному провадженні №000020 від 17.01.2024 року про накладення арешту на майно, вилучене 13.02.2024 року в ході проведення обшуку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- мобільний телефон марки «NOKIA» IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 із сім картою, яка має с.н. НОМЕР_3 та сім карткою, яка має с.н. НОМЕР_4 ;

- брелок чорного кольору із двома кнопками чорного кольору та однією червоною кнопкою;

- предмет прямокутної форми, обмотаний синьою клейкою стрічкою під якою знаходяться електронні плати;

- предмет прямокутної форми, обмотаний синьою клейкою стрічкою під якою знаходяться електронні плати та до якої під`єднані дроти та ще одна електросхема;

- предмет з чорним корпусом до якого клейкою прозорою стрічкою приєднано червоні елементи живлення та дроти чорно-жовтого кольору;

- два предмети прямокутної форми з прозорим пластмасовим корпусом, всередині якого знаходяться електронні плати;

- мобільний телефон марки «NOKIA» синьо-сірого кольору з припаяними до нього дротами, IMEI1: НОМЕР_5 , всередині сім картка з с.н. НОМЕР_6 ;

- мобільний телефон марки «NOKIA» ІМЕІ НОМЕР_7 із дротами до нього, електронною платою, всередині якого сім-картка с.н. НОМЕР_8 ;

- чорний прямокутний предмет без ідентифікаційних ознак;

- мобільний телефон марки «HUAWEI» чорного кольору;

- флеш-носій типу «micro SD» марки «Trancscend» об`ємом 512 мб;

- карт-холдер «Vodafone» - 4 шт.;

- карт-холдер з № НОМЕР_9 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_10 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_11 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_12 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_13 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_14 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_15 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_16 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_17 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_18 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_19 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_20 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_21 ;

- карт-холдер з № НОМЕР_22 ;

- нові карт-холдери оператора «КИЇВСТАР» 77 шт.;

- предмети прямокутної форми із дротами, які мають напис на тильній стороні «GDI TRACKER» у кількості 81 шт.;

- паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , номер паспорту НОМЕР_23 , орган що видав 3244;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «TOYOTA» моделі «CAMRY», д.н.з. НОМЕР_24 , номер посвідчення серії НОМЕР_25 ;

- з?ємний носій інформації «Samsung», с.н. НОМЕР_26 ;

- з?ємний носій інформації «Seagater», с.н. НОМЕР_27 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4