Справа № 127/2750/22
Провадження №11-кп/801/878/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2024 року м. Вінниця
Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 по обвинуваченню у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2024 року продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів з 26.06.2024 по 24.08.2024 включно.

Залишено ОСОБА_7 заставу в попередньо визначеному судом розмірі, що становить 198 480 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят) гривень та на попередньо визначених умовах.

У разі внесення застави та з моменту звільнення ОСОБА_7 з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної в даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Термін дії обов`язків покладених судом при внесенні застави обвинуваченим ОСОБА_7 визначено на час дії ухвали суду, тобто до 24.08.2024.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, просила ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2024 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою АДРЕСА_1 , в разі відмови в зміні запобіжного заходу, зменшити розмір визначеної застави.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що на думку захисту до ОСОБА_7 цілком можливим було б застосувати цілодобовий домашній арешт, адже обвинувачений має постійне місця проживання в Одеській області, міцні соціальні зв`язки, а саме матір пенсіонерку ті 19-річного сина, з якими підтримує стосунки, має джерело доходу, оскільки неофіційно працював на будівництві, а також виконував роботи за цивільно правовими угодами.

Сторона обвинувачення не довела наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Незважаючи на наявність соціально стримуючих факторів, суд обрав стосовно обвинуваченого найсуворіший вид запобіжного заходу, визначивши йому занадто великий розмір застави, який з урахуванням майнового та сімейного стану є завідомо непомірним як для самого обвинуваченого ОСОБА_7 , так і для його близьких.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника зазначив, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на даний час не зменшилися, продовжують існувати, ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, захисника ОСОБА_6 , яка просила задоволити апеляційну скаргу, застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційну скаргу захисника, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1, ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Згідно ч.3 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З матеріалів провадження убачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000051 від 26.01.2022 року по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, перебуває на розгляді у суді першої інстанції.

Вирішуючи питання щодо продовження строків тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст.178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, врахував тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Як убачається з рішення суду першої інстанції, суд, вирішуючи питання щодо доцільності продовження запобіжного заходу врахував, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, офіційно непрацевлаштований, раніше судимий, соціальні зв`язки, що мали б стримуючий позитивний вплив на його поведінку, відсутні, протилежного стороною захисту не доведено, те, що ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27.01.2022 до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави, який неодноразово продовжувався судом, ризики, які стали підставою для обрання такого запобіжного заходу, не відпали, крім того, ОСОБА_7 є жителем іншого регіону, а тому може в будь-який момент без зайвих труднощів покинути місце свого проживання, здійснити спроби переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та інших причетних осіб, продовжити вчиняти інші злочини.

Суд першої інстанції обґрунтовано продовжив запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому, оскільки жоден із більш м"яких запобіжних заходів не зможе запобігти вказаним ризикам.

Наведені прокурором підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та мотивовані.

При цьому, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Посилання захисника ОСОБА_6 на те, що обвинувачений ОСОБА_7 має матір похилого віку, 19-річного сина, постійне місця проживання в даному випадку є недостатнім для твердження про наявність в нього міцних соціальних зв`язків та не спростовують обґрунтовані у клопотанні прокурора об`єктивно існуючі у провадженні ризики та не можуть бути достатніми стримуючими факторами його належної процесуальної поведінки.

Суд апеляційної інстанції враховує, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до п.20 ч.1 ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введений воєнний стан Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, що дає підстави вважати, що в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією російської федерації проти України, у ОСОБА_7 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином виконувати органами влади своїх повноважень, що в свою чергу погіршує можливість здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого, який є жителем Одеської області.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, колегія суддів вважає такими, що не підлягають задоволенню, оскільки встановлені дані про особу обвинуваченого, самі по собі не дозволяють зробити висновок про те, що вказаний запобіжний захід здатний забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та запобігти ризикам, доведеним прокурором.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

З огляду на значимі для даного провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на думку апеляційного суду, відповідає охороні прав і інтересів суспільства, що не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу та можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не виявлено.

Підстави для скасування ухвали Вінницького районного суду Вінницької області від 26.06.2024 року про продовження запобіжного заходу обвинуваченому відсутні.

Твердження сторони захисту щодо наявності підстав для зменшення розміру застави є безпідставними.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до положень п.3 ч. 5 ст.182 КПК України, розмір застави щодо особи, обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Приймаючи рішення про визначення розміру застави, суд з урахуванням вимог ст. 183 КПК України, прийняв до уваги, що ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27.01.2022 ОСОБА_7 визначено заставу в розмірі, що становить 198 480 (сто дев`яносто вісім тисяч чотириста вісімдесят) гривень та на попередньо визначених умовах.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що застава при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначається, а вказівка суду в оскаржуваній ухвалі це констатація того, що уже було вирішено при застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апелянта про те, що визначений розмір застави не є співрозмірним з розміром предмету злочину, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки частиною 4 ст.182 КПК України передбачено, що розмір застави визначається не тільки з урахуванням обставин кримінального провадження, а й з урахуванням майнового та сімейного стану обвинуваченого.

Тому визначення меншого розміру застави в даному випадку буде нівелювати інститут застави, як альтернативний вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, стороною захисту не надано жодних доказів на підтвердження того, що існують виключні обставини, за яких застава може бути зменшена.

Вирішуючи питання щодо обвинуваченого ОСОБА_7 суд першої інстанції дав належну оцінку зазначеним у апеляційній скарзі обставинам у сукупності з іншими.

З огляду на викладене, висновки суду про застосування застави у розмірі 198 480 грн. ґрунтуються на досліджених у судовому засіданні обставинах, а саме рішення прийняте у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованим та належним чином вмотивованим.

Апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 405, 407, 419 КПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги захисника.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 26.06.2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді :

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3