Справа № 359/114/24
Провадження № 1-кп/359/328/2024
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 травня 2024 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , захисника - адвоката ОСОБА_6 , законного представника неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , спеціаліста служби у справах дітей ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , представника потерпілих - адвоката ОСОБА_11 , експерта ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні з технічною фіксацією в залі суду кримінальне провадження №0000898, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.10.2023 року, що надійшло до суду з обвинувальним актом відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рогозів Бориспільського району Київської області, громадянина України, неповнолітнього, студента ІІ курсу ДПТЗ «Переяславський центр професійно-технічної освіти», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, запис в демографічному реєстрі № 990,

по обвинуваченню у скоєнні ним кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, за таких обставин.

Так, 30.09.2023 року близько 11:45 год. ОСОБА_5 , керуючи мотоциклом марки «Днепр-11», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по другорядній автодорозі - вулиці Котовського в с. Рогозів Бориспільського району Київської області, в напрямку провулку Набережного, в порушення вимог пунктів 2.3 б), д) Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та введених в дію з 01.01.2002, згідно з якими «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху», проявив злочинну самовпевненість, не був уважний під час керування транспортним засобом, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, внаслідок чого своїми діями створив загрозу безпеці дорожнього руху, а також, порушуючи вимоги пункту 10.1 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху», пункту 16.11 Правил дорожнього руху, відповідно до якого «на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху» та дорожнього знаку 2.1 «дати дорогу», перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, наближаючись до нерегульованого перехрестя з головною автодорогою - вулицею Центральна в с. Рогозів Бориспільського району Київської області, не дав дорогу транспортному засобу, який наближався до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, внаслідок чого допустив зіткнення з мотоциклом «SHINERAY XY250GY-9A», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 , який рухався зліва направо відносно напрямку руху мотоцикла «Днепр-11», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по автодорозі - вулиці Центральна, в напрямку автодороги Н-08.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла «SHINERAY XY250GY-9A», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди.

Смерть ОСОБА_13 настала внаслідок закритої травми грудної клітки з переломом 6-го ребра зліва, з ушкодженням пристінної плеври зліва та лівої легені, що ускладнилась крововтратою та шоком.

Грубе порушення водієм ОСОБА_5 вимог пунктів 2.3 б), д), 10.1, 16.11, дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху перебувають у прямому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді смерті потерпілого ОСОБА_13 .

Такими своїми діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого, ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Обставини вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, встановлені судом шляхом дослідження доказів, обсяг яких був визначений відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК. Враховуючи, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не піддавали сумніву обставини, викладені в обвинувальному акті, правильно розуміють зміст цих обставин, а також того, що у суду не виникли сумніви у добровільності їх позиції, суд, за їх згодою, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, та визнав можливим обмежити обсяг досліджуваних доказів: допитом обвинуваченого, потерпілих, дослідженням висновків судово-медичних експертиз та судової автотехнічної експертизи, наданих стороною обвинувачення, документів, що характеризують особу обвинуваченого, заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та доказів, що стосуються пред`явленого цивільного позову. При цьому судом роз`яснено учасникам судового провадження, що вони будуть позбавлені права оспорювати ці обставини в апеляційному порядку.

Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав у повному обсязі, підтвердив зазначені в обвинувальному акті обставини та показав, що 30.09.2023 року близько 11:45 год., він керуючи мотоциклом марки «Днепр-11», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в с. Рогозів Бориспільського району Київської області, по другорядній дорозі - вул. Котовського, в напрямку провулку Набережного. Під`їхавши до перехрестя, він зупинився, і побачив, що по вул. Центральна, рухається автомобіль, який він пропустив. Більше транспортних засобів по вул. Центральній не було, а тому він розпочав прямо перетинати перехрестя з головною дорогою. Десь через 3 секунди після цього, він вже проїхав смугу руху в напрямку а/д Н-08, перебуваючи в смузі руху в напрямку центру села, він побачив, що із лівого боку рухається мотоцикл на швидкості близько 70 км/год., який допустив зіткнення із його мотоциклом. Удар відбувся у заднє колесо із лівої сторони, в зустрічній смузі руху по відношенню до напрямку руху потерпілого. Коли він розпочав виїзд на перехрестя, то він не бачив, щоб по вул. Центральна рухались транспортні засоби. Зі сторони, з якої рухався потерпілий, була недостатня видимість у напрямку руху та обмежена оглядовість, оскільки там ростуть дерева. Після ДТП транспортні засоби лежали в тій смузі руху, де відбулося зіткнення. Внаслідок ДТП він також отримав тілесні ушкодження, втратив свідомість. Прийшовши до тями, він побачив потерпілого із відкритою черепно-мозковою травмою, який загинув на місці пригоди. Визнає, що під час руху він порушив вимоги пунктів, вказаних в обвинувальному акті, Правил дорожнього руху України. Щиро кається у скоєному, та розуміє, що внаслідок його дій загинула людина. Шкоду потерпілим не відшкодовував, оскільки є неповнолітнім і не працює. Водночас зазначив, що він бажає поступово у силу своїх фінансових можливостей відшкодовувати суму завданої шкоди, яка буде визначена судом. Усвідомлює, що збив людину, чим завдав його родині фізичних та душевних страждань. Зазначив, що він повністю зрозумів значення вчиненого ним, та просив застосувати до нього покарання не пов`язане з реальним позбавленням волі.

Допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 показала, що познайомилась зі своїм майбутнім чоловіком десь влітку 2021 року. Починаючи із жовтня 2021 року вони почали жити разом. Окремого житла вони не мали, тому спочатку проживали разом із її батьками в с. Головурів близько 7 місяців, потім трохи проживали разом із батьком чоловіка, а за місяць до пологів знову переїхали до її батьків. В травня 2022 року вони одружились, а 25 жовтня 2022 року в них народилась донька ОСОБА_14 . Чоловік бажав повернутися жити до свого батька, тому вони планували зробити прибудову до батьківської хати. 29.09.2023 року її чоловік поїхав до батька, щоб в суботу із ранку вже приступити до робіт по будівництву. Із чоловіком вона спілкувалася у телефонному режимі, як в п`ятницю ввечері, так і в суботу зранку, і останній в стані алкогольного сп`яніння не перебував. 30 вересня 2023 року їй зателефонувала мати чоловіка і сказала, що її чоловік розбився насмерть, але вона чомусь подумала, що він у лікарні. Потім вона поїхала на місце ДТП, де вона побачила тіло чоловіка, яке лежало там ще три години. Деталі ДТП їй невідомі, оскільки очевидцем вона не була. Зазначила, що у її чоловіка був багатий стаж керування мотоциклами, він брав участь у змаганнях. Цей мотоцикл він придбав влітку 2022 року. В її чоловіка був шолом, але в день аварії він його не вдягнув. Зазвичай вдягав його, коли їздив на значні дистанції, наприклад на роботу. Її чоловік працював із 18 років, столяром, неофіційно. Його дохід в місяць становив близько 20 000 грн. Їхня родина проживала виключно на ці кошти, оскільки рідні матеріально їм не допомагали. Після смерті чоловіка рідні їй надали кошти як позику для того, щоб вона найняла адвоката. На даний час вона працює. Цивільний позов підтримує в повному обсязі, і вважає, що їй завдана моральна шкода в такому розмірі, як визначено у висновку експерта, оскільки ця ДТП призвела до непоправних наслідків, бо вона назавжди втратила свого коханого чоловіка та батька спільної маленької донечки.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_10 показав, що син із невісткою проживали то у батьків дружини в с. Головурів, то разом із ним в с. Рогозів. 29 вересня 2023 року, син був у нього, вони ввечері справились по господарству, і лягли спати. Зранку, в суботи, вони прокинулись, робили роботи по господарству. Потім його син сказав, що поїде, чи до матері, чи в центр села, сів на мотоцикл і поїхав. Цей мотоцикл належав його сину, він постійно на ньому їздив та мав значний стаж керування мотоциклами. Будь-яких алкогольних напоїв його син ні в п`ятницю ввечері, ні в суботу зранку не вживав, а тому йому невідомо звідки в крові його сина взялося 0,69 проміле. Його син ніколи не їздив п`яний за кермом. Близько 11:00 год., чи трохи пізніше, йому зателефонували і повідомили про ДТП з його сином. Він відразу поїхав на місце ДТП, де він побачив тіло свого сина, а також ОСОБА_5 , який мав якісь тілесні ушкодження, але від отримання медичної допомоги відмовився. Деталі ДТП йому невідомі, бо очевидцем він не був.

Також судом досліджено письмові докази:

- висновок судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/111-23/62460-ІТ від 24.11.2023 року, з якого вбачається, що в заданій дорожній ситуації, з технічної точки зору, водій мотоцикла «SHINERAY XY250GY-9A», реєстраційний номер НОМЕР_2 , повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 ПДР. За даних дорожніх обставин, при заданому комплексі вихідних даних, водій мотоцикла «SHINERAY XY250GY-9A», реєстраційний номер НОМЕР_2 , мав технічну можливість попередити зіткнення з мотоциклом «Днепр-11», реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом застосування екстреного гальмування в момент виникнення небезпеки для його руху. В заданій дорожній ситуації, в діях водія мотоцикла «SHINERAY XY250GY-9A», реєстраційний номер НОМЕР_2 , вбачаються невідповідності у виконанні вимог п. 12.3 ПДР, які з технічної точки зору, перебувають в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньої-транспортної пригоди. Розрахунки щодо наявності у водія мотоцикла «SHINERAY XY250GY-9A», реєстраційний номер НОМЕР_2 , технічної можливості попередити зіткнення з мотоциклом «Днепр-11», реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом безпечного об`їзду не проводяться, оскільки у даному випадку об`їзд небезпеки для руху (мотоцикл «Днепр-11») не є безпечним. За заданих дорожніх обставин, з технічної точки зору, водій мотоцикла «Днепр-11», реєстраційний номер НОМЕР_1 , повинен був діяти відповідно до вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», а також п. 10.1 та п. 16.11 ПДР. За даних дорожніх обставин, технічна можливість попередження зіткнення з мотоциклом «SHINERAY XY250GY-9A», реєстраційний номер НОМЕР_2 , водієм мотоцикла «Днепр-11», реєстраційний номер НОМЕР_1 , полягала у виконанні ним вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», а також п. 10.1 та п. 16.11 ПДР. Тобто, при виконанні вимог дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», а також п. 10.1 та п. 16.11 ПДР, водій мотоцикла «Днепр-11», реєстраційний номер НОМЕР_1 , мав технічну можливість попередити зіткнення з мотоциклом «SHINERAY XY250GY-9A», реєстраційний номер НОМЕР_2 , нащо у нього не було перешкод технічного характеру. За даних дорожніх обставин, в діях водія мотоцикла «Днепр-11», реєстраційний номер НОМЕР_1 , вбачається невідповідності вимогам дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», а також п. 10.1 та п. 16.11 ПДР, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (165-169);

- висновок експерта № 460 від 16.10.2023 року, згідно якого смерть ОСОБА_13 настала внаслідок закритої травми грудної клітки з переломом 6-го ребра зліва, з ушкодженням пристінної плеври зліва та лівої легені, що ускладнилась крововтратою та шоком. При дослідженні тіла трупа ОСОБА_13 виявлено ушкодження: рана голови, крововилив в м`які тканини голови, закритої травми грудної клітки з переломом 6-го ребра зліва, з ушкодженням пристінної плеври зліва та лівої легені, що ускладнилась крововтратою та шоком, множинні садна тіла. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, або при падінні на такі, можливо внаслідок ДТП, в час та за обставин, вказаних в постанові, оцінюються в сукупності і згідно «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя. При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа ОСОБА_13 , виявлений етиловий спирт в крові в концентрації 0,69 ‰. Така концентрація алкоголю в крові незадовго до смерті може відповідати легкій степені алкогольного сп`яніння (а.с.170-173);

- висновок експерта № 189 д від 04.12.2023 року з якого вбачається, що при вивченні медичних документів ОСОБА_5 , виявлено ушкодження: струс головного мозку, рана волосяної частини голови. Описані тілесні ушкодження виникли від дії тупих предметів, або при падінні на такі, можливо в час та за обставин, вказаних в постанові та питанні № 2 постанови, оцінюються в сукупності і згідно «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відноситься до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я тривалістю понад шести днів, але не більше 21 дня (а.с.174-176);

- копію висновку експертного дослідження № 419, згідно якого при судово-токсикологічному дослідженні крові ОСОБА_5 , метиловий, етиловий спирти, а також пропіловий, бутиловий, аліловий спирти та їх ізомери не виявлені. Вказаним доказом підтверджується те, що на момент ДТП обвинувачений в стані алкогольного сп`яніння не перебував (а.с.180-181).

Також в судовому засіданні судом були дослідженні докази, що свідчать про особу обвинуваченого.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, потерпілих, дослідивши вказані письмові докази, з`ясувавши ступінь участі водія у спричиненні злочинного наслідку, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, які вказують на доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Дії обвинуваченого кваліфіковані:

- за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення під час керування транспортним засобом правил безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого.

Таку кваліфікацію дій ОСОБА_5 суд вважає правильною.

Адже обвинувачений під час керування мотоциклом, рухаючись по другорядній автодорозі, не діяв таким чином, щоб не створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, допустив бездіяльність, яка полягає у не виконанні ним вимог пунктів 2.3 б), д), 10.1, 16.11, дорожнього знаку 2.1 Правил дорожнього руху, а саме, останній проявляючи неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не реагував на її зміну та перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, наближаючись до нерегульованого перехрестя з головною автодорогою, не дав дорогу мотоциклу «SHINERAY XY250GY-9A», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який наближався до цього перехрещення проїзних частин по головній дорозі, допустивши зіткнення з останнім. Така бездіяльність заборонена ПДР України. Її допущення потягло за собою втрату змоги постійно контролювати мотоцикл та безпечно керувати ним, внаслідок чого ОСОБА_5 допустив зіткнення з мотоциклом «SHINERAY XY250GY-9A», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_13 , який рухався по головній дорозі. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла «SHINERAY XY250GY-9A», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження, від яких загинув на місці пригоди. Тому між бездіяльністю обвинуваченого та смертю ОСОБА_15 існує безпосередній причино-наслідковий зв`язок. Обвинувачений не передбачав можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх діянь, хоча повинен був і міг їх передбачити. Це свідчить про наявність в його діяннях злочинної недбалості. Вчинений злочин є закінченим.

Враховуючи викладене, суд вважає, що ОСОБА_5 повинен бути засуджений:

- за ч. 2 ст. 286 КК України, за порушення під час керування транспортним засобом правил безпеки дорожнього руху, що спричинили смерть потерпілого.

Мотиви призначення покарання.

Так, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставини його вчинення, дані про особу обвинуваченого й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про необхідність обрання покарання, у межах санкцій визначеної ч. 2 ст. 286 КК України.

Судом враховується те, що ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст. 12 КК відносяться до категорії тяжких злочинів, але яке вчинене ним з необережності.

Аналіз даних про особу обвинуваченого ОСОБА_5 вказує на те, що він являється особою молодого віку (17 років), злочин вчинив у неповнолітньому віці, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, має місце реєстрації та місце постійного проживання, має стійкі соціальні зв`язки за місцем проживання, де характеризується з позитивної сторони, на обліку у лікарів психіатра та нарколога за місцем проживання не перебуває, на обліку в секторі ювенальної превенції за місцем проживання не перебуває, студент ІІ курсу ДПТНЗ «Переяслав-Хмельницький цент професійно-технічної освіти» за професією «Тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва; слюсар з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування; водій автотранспортних засобів (категорія «С»)», який за час навчання зарекомендував себе спокійним і врівноваженим учнем, має середній рівень знань, не допускає грубих порушень навчальної дисципліни, який не бере активну участь у громадському житті групи, але виявляє інтерес до спортивних змагань, які відбулися в ЦПТО. Ці обставини позитивно характеризують ОСОБА_5 як особу, яка має гарну репутацією.

Згідно з висновком досудової доповіді щодо обвинуваченого у кримінальному провадженні, складеною Бориспільським районним відділом № 1 філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області від 01 березня 2024 року, ризик вчинення ОСОБА_5 повторного кримінального правопорушення оцінюється як низький; ризик небезпеки для суспільства, у томи числі окремих осіб, оцінюється як низький. Беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, відсутність попередніх притягнень до кримінальної відповідальності, склад сім`ї та відносини у родині, а також низьку ймовірність вчинення повторного кримінального правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення особи без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб).

Також суд бере до уваги поведінку обвинуваченого ОСОБА_5 після вчиненого, яка сповнена жалем та розкаянням, а з процесуальної точки зору є виключно добросовісною та свідчить про щиру готовність нести відповідальність, обвинувачений дотримувався встановленого в суді порядку, виконував покладені на нього обов`язки, та завжди добровільно прибував до суду, що вказує на його реальне бажання предстати перед судом і продемонструвати своє виправлення.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченому, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останнього до скоєного ним.

Також при призначенні покарання суд враховує встановлену під час судового розгляду дорожню обстановку та обставини, що склалися на ділянці дороги в час, коли відбулась ДТП, а саме, що в діях потерпілого - водія мотоциклу «SHINERAY XY250GY-9A», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_13 також встановлено порушення правил дорожнього руху, яке полягає у не виконанні ним вимог п. 12.3 ПДР, які з технічної точки зору, перебувають в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньої-транспортної пригоди. Вказане свідчить про обопільну вину як потерпілого, так і обвинуваченого у цій ДТП.

Щодо наявності пом`якшуючих його відповідальність обставин, суд, у відповідності до ст. 66 КК України, визнає щире каяття та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Слід зазначити, що Верховний Суд у постановах від 30 жовтня 2018 року у справі № 559/1037/16-к та від 07 листопада 2018 року у справі № 297/562/17 зауважив, що основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

З правового висновку Верховного Суду у постанові від 20 квітня 2021 року в справі №457/529/20 вбачається, що щире каяття це обставина, яка відображає психічний стан особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, і передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї кримінально караної поведінки, почуття сорому, докорів сумління і готовність нести кримінальну відповідальність. Щире каяття проявляється у самозасудженні особою вчиненого кримінального правопорушення, його наслідків, прагненні усунути нанесену шкоду та рішенні не вчиняти більше кримінальних правопорушень. Вказана форма пост кримінальної поведінки особи свідчить про те, що в особи відбулися суттєві позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь її соціальної небезпечності.

Поведінка обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового розгляду кримінального провадження, на переконання суду, свідчить про щирий жаль з приводу вчинених дій та їх осуд.

Так, обвинувачений ОСОБА_5 із самого початку судового розгляду свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю, під час допиту фактичні обставини не оспорював та у судовому засіданні показав про обставини вчинення кримінального правопорушення, які відповідали зазначеним в пред`явленому обвинуваченню, щиро розкаявся у вчиненому, критично оцінював свою протиправну поведінку, та зрозумів наслідки вчиненого ним кримінального правопорушення, дуже шкодував про вчинене, висловлював жаль з приводу вчиненого, співчував потерпілим. Також виявив бажання відшкодувати завдану потерпілій шкоду в тому розмірі, яку визначить суд, по мірі своїх фінансових можливостей.

З огляду на вищевикладене суд вважає, що зі сторони обвинуваченого ОСОБА_5 має місце дійсно щире каяття, оскільки щире каяття, характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого нею злочину. Так, обвинувачений беззаперечно визнав свою вину за усіма пунктами висунутого проти нього обвинувачення, дав показання, щиро жалкував про вчинене, критично та негативно оцінив свої дії, співчував потерпілим та дійсно бажав виправити ситуацію, що склалася з його вини, продемонструвавши готовність відшкодувати завдану шкоду та понести заслужене покарання.

Той факт, що обвинувачений не відшкодував потерпілим збитки, завдані кримінальним правопорушенням, не вказує на відсутність в нього щирого каяття, оскільки як встановлено матеріалами кримінального провадження, останній є неповнолітнім, який навчається, не працював та не працює, а тому не має самостійного джерела доходу, перебуваючи на утриманні своїх батьків, які розлучені, мати перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, та мають незначний дохід, що свідчить про наявність у останнього об`єктивних труднощів при намаганні відшкодувати завдану кримінальним правопорушенням шкоду потерпілим.

В свою чергу, суд вважає, що вказані вище дії та поведінка обвинуваченого, дають достатньо підстав для встановлення такої пом`якшуючої обставини, як щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , у відповідності до ст. 67 КК України, не встановлено.

З цього приводу, суд вважає за доцільне призначити покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, визначеного санкцією кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, з врахуванням положень ст. 102 КК України.

Дана міра покарання щодо обвинуваченого ОСОБА_5 є необхідною і достатньою для виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та його особу.

Підстави для застосування положення ст. 69 КК України судом не встановлені.

Призначення покарання є дискрецією суду та здійснюється лише на підставі внутрішнього переконання судді і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення мети, визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій передбачений законом спосіб.

Стаття 75 КК України передбачає, що при призначенні низки покарань, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

У ч. 1 ст. 104 КК закріплено, що звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею.

Так, виходячи із фактичної тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, зокрема, характеру діяння, обстановки, способу, місця і часу його вчинення, з урахуванням форми, виду, ступеня вини обвинуваченого, який вчинив злочин з необережності та перебував за кермом у тверезому стані, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, обставин, що безпосередньо пов`язані із вчиненням кримінального правопорушення, та характеризують поведінку останнього під час їх вчинення, встановлену судовим розглядом обопільну форму вини як обвинуваченого, так і потерпілого, та індивідуальних особливостей обвинуваченого, зокрема, його молодого віку, стану здоров`я, способу та умов його життя, соціального положення, його виключно позитивних характеристик, який є студентом, який раніше не притягувався до жодного виду відповідальності, який згідно з висновком органу з питань пробації має низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та низький рівень небезпеки для суспільства, а також добросовісної процесуальної поведінки обвинуваченого під час судового провадження та те, що останній в судовому засіданні засуджував власний вчинок, що свідчить про усвідомлення власної протиправної поведінки, та те, що останній зазначив, що він планує поступово у силу своїх фінансових можливостей відшкодовувати суму цивільного позову, яка буде призначена судом, та наявність декількох обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого, а також відсутності обставин, які обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що вищенаведені обставини істотно знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_5 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає, за доцільне застосувати до нього положення статей 75, 76, 104 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном в два роки з визначення відповідних обов`язків судом.

Призначаючи зазначене покарання та вважаючи за можливе призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_5 із застосуванням до нього положення статей 75, 76, 104 КК України, суд також враховує й вимоги положень п.1.4 ПДР, згідно з якими кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники руху виконують ці Правила, а тому враховує й дії загиблого ОСОБА_13 , які передували вчиненню обвинуваченою злочину, та полягали в тому, що потерпілий, побачивши мотоцикл «Днепр-11», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який здійснив виїзд на головну автодорогу, перетинаючи при цьому смугу для руху мотоцикла «SHINERAY XY250GY-9A», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в напрямку справа наліво, а тому в даному випадку мотоцикл «Днепр-11», реєстраційний номер НОМЕР_1 , являвся для потерпілого небезпекою для руху, і в такому випадку об`їзд, який був виконаний потерпілим, не є безпечним, та потерпілий являючись учасником дорожнього руху перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Крім того, позбавляючи ОСОБА_5 волі, це значно затягне чи майже унеможливить відшкодування завданої кримінальними правопорушеннями моральної шкоди потерпілим, яку ОСОБА_5 має бажання відшкодовувати, що не відповідає меті покарання, передбаченій ст. 50 КК України.

Також суд не вбачає підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, який ще не отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами, приймаючи до уваги те, що наданий час обвинувачений ОСОБА_5 навчається за професією «Тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва; слюсар з ремонту сільськогосподарських машин та устаткування; водій автотранспортних засобів (категорія «С»)», і його майбутня професія та трудова діяльність пов`язані з необхідністю керування транспортним засобом, а також враховуючи те, що в ході судового розгляду було встановлено порушення правил дорожнього руху й потерпілим ОСОБА_13 , які суттєво вплинули на розвиток ситуації, що склалася, та на наслідки, які настали.

Суд звертає увагу, що думка потерпілих про призначення обвинуваченому покарання враховується судом разом з іншими матеріалами кримінального провадження та фактичними обставинами справи, проте висновок суду про призначення обвинуваченому покарання не може ґрунтуватись лише на позиції потерпілих щодо виду та міри покарання.

Тому, за таких обставин, суд, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, його тяжкості, фактичних обставини за яких воно вчинено, та особу обвинуваченого, а також застосовуючи принцип індивідуалізації та співмірності покарання, переконаний, що саме дане покарання, без ізоляції від суспільства ОСОБА_5 , але в умовах здійснення контролю за його поведінкою під час звільнення від відбування покарання з випробуванням, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, та без застосування додаткового покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 , та саме за таких обставин буде досягнута мета покарання, яка полягає не тільки у покаранні, а й виправленні засуджених, а також запобіганні вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Також, на переконання суду саме таке покарання відповідатиме гуманності, справедливості, не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Вирішуючи питання щодо цивільного позову потерпілої суд виходить з такого.

В ході розгляду кримінального провадження представник потерпілої - адвокат ОСОБА_11 , який діє в інтересах ОСОБА_9 , пред`явив до обвинуваченого ОСОБА_5 цивільний позов про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди. Просить суд стягнути на користь ОСОБА_9 з ОСОБА_5 моральну шкоду у розмірі 766 800 гривень 00 коп. та витрати понесені на правову допомогу в розмірі 75 780 грн. 00 коп.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_9 та її представник - адвокат ОСОБА_11 цей цивільний позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити, з викладених у ньому підстав.

Обвинувачений ОСОБА_5 цивільний позов визнав частково, зазначивши, що він бажає відшкодувати певну суму моральної шкоди, завданої потерпілому, але не всю, яка заявлена потерпілою, оскільки не має змоги її відшкодувати.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 зазначив, що розмір суми моральної шкоди є завищеним, з огляду на те, що в ході судового розгляду беззаперечно встановлено порушення ПДР потерпілим, які з технічної точки зору перебувають в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньої-транспортної пригоди, а тому не підлягають задоволенню в повному обсязі. Також адвокат ОСОБА_6 зазначив, що розмір витрат понесених потерпілою на професійну правову допомогу є необґрунтованим та невиправданим з урахуванням обсягу виконаної роботи її представником, який участь у жодних слідчих діях під час проведення досудового розслідування не приймав. Докази, що представник потерпілої здійснював її представництво під час досудового розслідування у матеріалах кримінального провадження відсутні. Також при розгляді цивільного позову ОСОБА_6 просив врахувати фінансовий стан обвинуваченого, який є неповнолітнім, та його родини, який є досить скрутним.

Даний цивільний позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Частиною 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

У статті 23 ЦК України закріплено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При цьому, при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню суд також враховує висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц стосовно того, що визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватись принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Вина обвинуваченого у спричиненні шкоди потерпілій ОСОБА_9 в судовому засіданні доведено повністю та не оспорюються обвинуваченим.

Судом встановлено, що внаслідок вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, настала смерть потерпілого ОСОБА_13 , який отримавши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, помер на місці події. Спричинення цих наслідків перебуває у причинному зв`язку із діяннями ОСОБА_5 , а саме вчиненням ним ДТП.

На час смерті ОСОБА_13 перебував у шлюбі з ОСОБА_9 . Також 25.10.2022 року у них у шлюбі народилась донька ОСОБА_14 .

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Встановлено, що у зв`язку зі смертю чоловіка ОСОБА_9 зазнала сильних душевних переживань та страждань. Через вказані обставини у ОСОБА_9 порушився нормальний хід життя, самопочуття, погіршився психоемоційний стан: виникла емоційна пригніченість, плаксивість, фіксованість на спогадах і прикрих переживаннях, знервованість, реакція замикання з прагненням побути наодинці, певна психологічна апатія з втратою минулих захоплень, почуття безпорадності, відчаю. При цьому, у загиблого залишилась малолітня дочка ОСОБА_14 , який на момент смерті батька навіть не було року, яка назавжди втратила турботу, піклування та виховання рідного батька. Дружині не вистачає тепла та допомоги чоловіка по вихованню дитини, що причиняє їй додаткові душевні страждання. Втрата єдиного годувальника родини за наявності однорічної дитини та неможливості працювати (перебувала у декретній відпустці) викликало в потерпілої підвищену тривогу щодо можливостей одноосібного утримання дочки, побоювання щодо їх майбутнього. Смерть чоловіка призвела до довічних негативних змін у житті ОСОБА_9 . Наслідки трагедії є для ОСОБА_9 довічно психотравмуючими, призвели до повної зміни обставин життя, обумовили несприятливі зміни психоемоційної сфери особистості, обмежують її соціальне функціонування, істотно погіршують якість життя. У такий спосіб ОСОБА_9 була заподіяна моральна шкода.

Як вбачається із пред`явленого позову розмір своїх душевних переживань потерпілою ОСОБА_9 оцінюється у сумі 766 800 грн. Так, з метою визначення характеру та ступеня страждань, заподіяних потерпілій внаслідок смерті чоловіка в ДТП, остання звернулась до ТОВ «Український центр судових експертиз» для проведення відповідного експертного дослідження. Із висновку експерта № 1-12/01 за результатами психологічного дослідження від 12.01.2024 року слідує, що потерпілій завдано моральних страждань, рекомендований розмір відшкодування шкоди з психологічної точки зору становить 108 мінімальних заробітних плат, тобто 766 800 грн.

Будучи допитаною за клопотанням сторони захисту судовий експерт (психолог) ОСОБА_12 , в порядку ст. 356 КПК України, для роз`яснення наданого нею висновку пояснила, що нею був складений висновок № 1-12/01 від 12.01.2024 року. Цей висновок вона підтримує в повному обсязі. Вказаний висновок був складений на підставі обставин ДТП, які зазначені в обвинувальному акті, пояснень близьких людей, а також безпосереднього спілкування із потерпілою ОСОБА_9 . Вона проводила діагностично-орієнтовну бесіду із потерпілою ОСОБА_9 : спочатку було знайомство із нею та встановлення біографічної інформації, потім спілкування щодо: заміжжя, спільного життя з чоловіком, обставин ДТП, та її спогадів та переживань з цього приводу. Для проведення експертизи та надання висновку було достатньо вихідних даних, які були нею проаналізовані, зроблено їх порівняльний аналіз та узагальнені, про що зазначено у висновку. При визначенні орієнтовного розміру компенсації моральних страждань за Методикою використовується коефіцієнт ступеня впливу на ситуацію з боку обвинуваченого та з боку потерпілого. У даному випадку, якщо є вплив з боку потерпілого на саму ситуацію ДТП, а саме порушення останнім ПДР України, яке призвело до ДТП, то вона б мала цей вплив врахувати. Однак, на момент проведення експертизи в неї була відсутня будь-яка інформація з приводу того, що потерпілий також допустив порушення ПДР, які перебувають в причинному зв`язку з виникненням цієї ДТП, оскільки у обвинувальному акті про це не зазначено. Тому під час проведення експертизи їй було невідомо про порушення ПДР і потерпілим, і вказані обставини не досліджувалися нею. У випадку, як би їй було відомо, що потерпілий також порушив ПДР, то вона б знизила коефіцієнт на 0,25, тобто на суми. Але їй це необхідно було б дослідити. Водночас це може врахувати суд та скорегувати суму, завданої моральної шкоди, потерпілій.

У постанові ВС від 03.10.2019 у справі № 709/1173/17, постанові ВС від 23.03.2023 у справі № 127/35822/21, постанові ВС від 31.01.2023 у справі № 535/171/20 та інших зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає з урахуванням: характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав потерпілий, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо); стану здоров`я потерпілого; тяжкості вимушених змін у його життєвих і виробничих відносинах; ступеня зниження престижу, ділової репутації, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, якщо потерпілий посилається на втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, кожну з них необхідно довести.

Так, у судовому засіданні достовірно встановлено, що моральна шкода потерпілій ОСОБА_9 завдана внаслідок неправомірних дій обвинуваченого і полягає вона в тому, що в результаті смерті її чоловіка та батька дитини тяжкість вимушених втрат є непоправною та такою, яку неможливо компенсувати у будь-який спосіб.

Виходячи зі глибини та тривалості душевних страждань, яких зазнала дружина, пов`язаних з невідворотністю втрати чоловіка та батька їхньої дитини, позбавленням можливості спілкуватись з ним в подальшому та істотними змінами в сімейному житті, характеру правопорушення, ступеня вини ОСОБА_5 , даних про особу ОСОБА_5 , який є неповнолітнім та не має самостійного джерела доходу, а також того, що в ході судового розгляду беззаперечно було встановлено, що потерпілий ОСОБА_13 допустив також порушення ПДР, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди, а також пояснень, наданих судовим експертом (психологом) ОСОБА_12 під час її допиту, враховуючи принципи розумності та справедливості, а також те, що моральна шкода не є способом збагачення, зважаючи на висновки експерта, на переконання суду не є співмірним тим фізичним та душевним стражданням, які перенесла потерпіла внаслідок вчинення цього злочину.

Отже, виходячи із засад розумності, виваженості, співмірності та справедливості, враховуючи характер і обсяг фізичних та душевних страждань, а також і те, що моральну шкоду не можливо відшкодувати в повному обсязі, так як немає точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, гідності особи, незважаючи на експертні висновки, суд вважає, що позов потерпілої ОСОБА_9 про стягнення моральної шкоди є таким, що підлягає частковому задоволенню.

Суд вважає за необхідне визначити заподіяну потерпілій моральну шкоду в розмірі 300 000 грн. Саме така сума на думку суду є справедливою по відношенню до потерпілої ОСОБА_9 , та надасть їй можливість відновити її психоемоційний стан та здоров`я на скільки це можливо.

При цьому суд також виходить із загальних засад кримінального провадження - принципів верховенства права, рівності перед законом і судом, принципу поваги до людської гідності, змагальності та доведеності перед судом переконливості поданих доказів. Суд приходить до твердого переконання, що визначений розмір завданої моральної шкоди є достатнім і співмірним.

Також потерпілою ОСОБА_9 заявлено про відшкодування витрат на правову допомогу у цьому кримінальному провадженні в розмірі 75 780 грн. Вказаний розмір правової допомоги розрахований, виходячи із обсягу фактично наданих послуг і виконаних робіт адвокатом ОСОБА_11 , а саме: представництво на стадії досудового розслідування - 1000 доларів США; представництво в підготовчому провадженні та судовому розгляді - 1000 доларів США. Така вартість робіт, наданих адвокатом, обумовлена договором про надання правої допомоги. Станом на 17.01.2024 року офіційний курс долара США становив 37,89 грн. Тому потерпілою понесені витрати у розмірі 75 780 грн.

Вирішуючи позовні вимоги про стягнення з обвинуваченого на користь потерпілої витрат на правову допомогу суд виходить із такого.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України витрати на правову допомогу відносяться до процесуальних витрат.

Відповідно до ч. ч. 1, 3, 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

За висновком, викладеним у п. 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони (Постанова Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 27 жовтня 2022 року у справі № 753/10228/20, провадження № 51-5868км21).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited проти України»).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Таким чином, обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо), що підтверджується відповідними висновками, викладеними у постановах Верховного Суду у справах № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц, Великої Палати Верховного Суду у справі № 826/1216/16.

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, до яких належать, зокрема, і витрати на правову допомогу, що, у відповідності до ст. 91 КПК України, є предметом доказування у кримінальному провадженні.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, з метою захисту своїх прав 11.12.2023 року потерпілою ОСОБА_9 було укладено договір про надання правової допомоги № 1177 з адвокатом ОСОБА_11 .

Так, на підтвердження понесених потерпілою витрат на правову допомогу представником потерпілої надано: копія договору про надання правової допомоги № 1177 від 11.12.2023, копію додатку № 1 до Договору; квитанцію про сплату послуг від 19.01.2024 року - 75 780 грн.; детальний опис робіт (наданих послуг) від 19.01.2024 року, в якому зазначено: представництво на стадії досудового розслідування - 1000 доларів США; представництво в підготовчому провадженні та судовому розгляді - 1000 доларів США; ордер.

Разом із тим, суд зазначає, що в підтвердження заявленої суми - 75 780 грн. на правову допомогу суду не надано окремих рахунків та/або акту (актів) виконаних робіт, що підписується представниками кожної сторони, як передбачено договором про надання правової допомоги № 1177 від 11.12.2023 року (п.4.5), а лише загальний опис робіт.

Крім того, як вбачається із реєстру матеріалів досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про які внесені до ЄРДР за № 0000898, від 01.10.2023 року, слідчі дії, які проводилися із потерпілою ОСОБА_9 під час досудового розслідування були проведені до укладення останнього договору з адвокатом ОСОБА_11 . Тобто представник потерпілої - адвокат ОСОБА_11 участі у жодних слідчих дій під час проведення досудового розслідування не приймав та будь-яких процесуальних документів на цій стадії кримінального провадження не готував.

Таким чином суд позбавлений можливості встановити обсяг робіт адвоката ОСОБА_11 як представника потерпілої ОСОБА_9 на стадії досудового розслідування в цьому кримінальному провадженні.

Щодо правової допомоги на стадії судового розгляду, суд зазначає, що адвокат займався підготовкою справи до розгляду шляхом ознайомлення із матеріалами кримінального провадження, подав письмові клопотання до суду, ним було складено та підготовлено позовну заяву з додатками, та адвокат приймав участь у 4-х судових засіданнях: 07.02.2024 - тривалістю 20 хв., 06.03.2024 - тривалістю - 1 год. 30 хв., 12.04.2024 - тривалістю 2 години; 13.05.2024 року - тривалістю 1 год. 40 хв.

Враховуючи викладене, беручи до уваги те, що потерпіла отримала адвокатські послуги на стаді/ судового розгляду кримінального провадження, суд вважає за необхідне стягнути на її користь витрати на професійну правову допомогу.

Разом з цим, з огляду на те, що адвокатом здійснювалось представництво потерпілої сторони у кримінальному провадженні, правовідносини, які склалися між сторонами, регулюються незначною кількістю нормативно-правових актів, стосовно них існує судова практика, обвинувачений повністю вину визнав, розгляд кримінального провадження здійснював в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, складнощів щодо процесу доказування чи витребування доказів не виникало, суд вважає, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним, а тому, зважаючи на складність кримінального провадження, обсяг наданих послуг та виконаних робіт під час представництва на стаді судового розгляду, витрачений адвокатом час, відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, слід зменшити розмір витрат на правову допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

З урахуванням наведеного, суд приходить висновку, що позовні вимоги потерпілої ОСОБА_9 , в частині стягнення витрат на правову допомогу, підлягають частковому задоволенню та з обвинуваченого на її користь слід стягнути в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу грошову суму в розмірі 37 890 грн.

При цьому суд бере до уваги правовий висновок, викладений у постанові Об`єднаної Палати Верховного Суду від 23.01.2019 у справі № 187/291/17, відповідно до якого при вирішенні у межах кримінального провадження цивільного позову стягнення судового збору з обвинуваченого (засудженого), який несе цивільну відповідальність, не допускається, адже таке стягнення суперечить закріпленим у ст.ст. 2, 7, 9 КПК України завданням кримінального провадження, засаді законності, не відповідає приписам ч. 5 ст. 128, ст.ст. 118, 119, 370 цього Кодексу та істотно порушує гарантоване особі право на розгляд справи щодо неї з додержанням вимог зазначеного провадження, передбачених указаним Кодексом.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 не обраний, підстав для його обрання судом не встановлено.

Відповідно до ст. 124 КПК, з обвинуваченого на користь держави слід стягнути процесуальні витрати, пов`язаних із залученням експертів у цьому кримінальному провадженні, в розмірі 9 082 грн. 00 коп.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд, одночасно із ухваленням рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові. З огляду на це, арешт накладений ухвалами слідчого судді Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11.10.2023 року підлягає скасуванню.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 100, 128, 174, 318, 322, 342-353, 358, 363-368 КПК України, ст. 50, 65-67 , 75, 76, 104, ч. 2 ст. 286 КК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_5 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортирними засобами.

На підставі ст. 75, 104 КК України, звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком терміном в 2 (два) роки з покладенням на нього, відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання чи роботи.

Іспитовий строк ОСОБА_5 рахувати з моменту проголошення вироку судом, тобто 13.05.2024 року.

Стягнути із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , запис в демографічному реєстрі №990), - на користь держави України (рахунок отримувача: UA0010103; отримувач коштів: ГУК у Київській області; код за ; банк отримувач: Казначейство України (ЕАП); код банку отримувача (МФО): 899998; код класифікації доходів: 24060300, назва платежу: за проведення експертизи по кримінальному провадженні №0000898, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.10.2023 року, справа № 359/114/24), - 9082 (дев`ять тисяч вісімдесят дві) гривні 00 коп., процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів у цьому кримінальному провадженні.

Після набрання вироком суду законної сили, скасувати арешти, накладені ухвалами слідчого судді від 11.10.2023 року на речові докази - мотоцикл «Днепр-11», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та мотоцикл «SHINERAY XY250GY-9A», реєстраційний номер НОМЕР_2 .

Після набрання вироком законної сили, речові докази, а саме транспорті засоби: мотоцикл «Днепр-11», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та мотоцикл «SHINERAY XY250GY-9A», реєстраційний номер НОМЕР_2 , - повернути власникам.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , запис в демографічному реєстрі №990), на користь ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , мс АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ), - 300 000 (триста тисяч) грн. 00 коп., завданої моральної шкоди, та 37890 (тридцять сім тисяч вісімсот дев`яносто) грн. 00 коп. витрат на правову допомогу, а всього 337890 (триста тридцять сім тисяч вісімсот дев`яносто) грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_9 відмовити.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги.

Вирок суду набирає законної сили по завершенню строку на його апеляційне оскарження, а у разі оскарження вироку в апеляційному порядку - після постановлення судом апеляційної інстанції рішення за наслідками перегляду такого вироку суду.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити сторонам провадження.

Суддя ОСОБА_1