ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2024 року

м. Київ

справа № 641/3670/23

провадження № 51-6635 км 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 на вирок Харківського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000238, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки та жительки АДРЕСА_1 ), раніше судиму вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2021 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн, заміненого ухвалою цього ж суду від 19 січня 2023 року на покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами

першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03 липня 2023 року ОСОБА_6 визнано винуватою та засуджено за ч. 2 ст. 389 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців.

Вирішено питання речових доказів у кримінальному провадженні.

Вироком Харківського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасовано. Призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 389 КК України у виді арешту на строк 5 місяців. На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків до призначеного покарання приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2021 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн, заміненого ухвалою цього ж суду від 19 січня 2023 року на покарання у виді громадських робіт, які відповідають згідно ст. 72 КК України 29 днів арешту та остаточно визначено покарання у виді арешту на строк 5 місяців 29 днів.

За обставин, встановлених судом та детально викладених у вироку ОСОБА_6 визнано винуватою та засуджено за ухилення від відбування покарання у вигляді громадських робіт.

Так, вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2021 року ОСОБА_6 було засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн та ухвалою цього ж суду від 19 січня 2023 року це покарання було замінено на 240 годин громадських робіт, у зв`язку з чим її було прийнято до виконання Слобідським районним відділом філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області та ОСОБА_6 була письмово ознайомлена з порядками та умовами відбування покарання у виді громадських робіт, а також попереджена про кримінальну відповідальність за ч. 2 ст. 389 КК України у разі ухилення від відбування покарання.

22 березня 2023 року ОСОБА_6 отримала направлення до державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» для відпрацювання 240 годин громадських робіт та на наступний день прибула до установи, де відпрацювала 4 години

Проте, діючи умисно, з метою ухилення від відбування призначеного покарання з 24 березня по 28 квітня 2023 року без поважних причин ОСОБА_6 не прибула до державної установи «Качанівська виправна колонія (№54)» для відпрацювання громадських робіт, про що було повідомлено Слобідський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області.

25 квітня 2023 року ОСОБА_6 надала письмові пояснення в Слобідський районний відділ філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області про невиконання відпрацювання у виді громадських робіт у зв`язку з поганим самопочуттям, проте не надала підтверджуючих документів.

Проте, ОСОБА_6 будучи ознайомлена з порядком та умовами відбування покарання, письмово попереджена про настання кримінальної відповідальності за їх порушення, діючи умисно, безпідставно ухилилась від відпрацювання громадських робіт, чим не відбула в загальній кількості 236 годин.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі засуджена ОСОБА_6 просить з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність змінити вирок Харківського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року в частині зарахування їй строку попереднього ув`язнення в строк покарання на підставі ст. 72 КК України та зменшити покарання. Стверджує, що її взято під варту 09 червня 2023 року та невірно визначено їй строк попереднього ув`язнення.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор під час касаційного розгляду вважав за необхідне касаційну скаргу засудженої ОСОБА_6 залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без зміни.

Мотиви Суду

Положеннями ст. 433 КПК України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому наділений повноваженнями лише щодо перевірки правильності застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Згідно з ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни касаційним судом судового рішення є істотне порушення кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Доведеність винуватостіОСОБА_6 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 389 КК України, юридична кваліфікація її дій у касаційній скарзі не оспорюються, а тому не є предметом розгляду касаційного суду.

Доводи касаційної скарги засудженої про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, на її думку, зокрема положень ч. 5 ст. 72 КК України, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Частиною 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України від 26 листопада 2015 року № 838-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо удосконалення порядку зарахування судом строку попереднього ув`язнення у строк покарання», визначено, що зарахування судом строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, проводиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Законом України № 2046-VIII «Про внесення зміни до Кримінального кодексу України щодо правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення» від 18 травня 2017 року, який набув чинності 21 червня 2017 року, ч. 5 ст. 72 КК викладено у редакції, яка передбачає, що попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, засуджена ОСОБА_6 під вартою не перебувала і до неї в цьому кримінальному провадженні запобіжний захід не застосувався, натомість був застосований в іншому кримінальному провадженні ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 09 червня 2023 року за обвинуваченням її у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України (єдиний унікальний номер судової справи №641/1929/22).

Тому доводи касаційної скарги засудженої про необхідність зарахування їй в строк покарання строку попереднього ув`язнення в період з 09 червня 2023 року, є безпідставними. Попереднє ув`язнення у вказаний період до ОСОБА_6 було застосовано в межах іншого кримінального провадження, за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Таким чином, не будь-який час перебування особи у слідчому ізоляторі чи іншому місці попереднього ув`язнення може бути зараховано відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України. Такий строк тримання може бути зараховано лише в межах того самого кримінального провадження, у якому до особи було застосовано попереднє ув`язнення.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що питання зміни судових рішень в частині зарахування в строк покарання строку попереднього ув`язненняможе бути вирішене в порядку, визначеному у Розділі VIII «Виконання судових рішень» КПК України, про що з відповідним клопотанням до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджена відбуває покарання, щодо застосування положень ч. 5 ст. 72 КК України, вона може звернутись.

Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би впливали на законність та обґрунтованість вироку апеляційного суду щодо ОСОБА_6 , судом апеляційної інстанції допущено не було, а тому касаційну скаргу засудженої необхідно залишити без задоволення, а судове рішення - без зміни.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК України, Суд

ухвалив:

Вирок Харківського апеляційного суду від 17 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а її касаційну скаргу - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_7 ОСОБА_3