ЖОВТНЕВИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/827/24
Провадження №1-кс/477/382/24
УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

18 квітня 2024 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Жовтневого районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання старшого слідчого СВ ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , погодженого з прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000194 від 26 березня 2024 року, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, відносно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, такого, що народився в с. Сівка-Калуська Калуського району Івано-Франківської області та фактично проживає в АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одруженого, не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого частиною третьою статті 289 КК України

за участі: прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

09 квітня 2024 року старший слідчий ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 звернулася до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000194 за частиною третьою статті 289 КК України.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, що слідчим відділом ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за №0000194 від 26 березня 2024 року за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом невстановленими особами, що було вчинено 19 жовтня 2023 року в с. Михайло-Ларине Миколаївського району Миколаївської області з попередньою кваліфікацією за частиною третьою статті 289 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні 19 березня 2024 року на підставі пункту 3 частини першої статті 276, частини першої статті 278 КПК України ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 289 КК України, тобто у незаконному заволодіння транспортним засобом, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доході громадян, що вчинено за попередньою змовою групою осіб.

На думку слідчого необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою обумовлена наявністю ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України.

Наявність указаних ризиків слідчим обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років та з метою уникнення покарання може виїхати до іншої країни чи непідконтрольної Україні території. Вказаний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_5 після вчинення інкримінованого йому злочину залишив місце несення служби та на виклики до органу досудового розслідування, не прибуває, за повістками слідчого не з`являється, місце його перебування невідомо.

Враховуючи, що місце перебування підозрюваного невідоме постановою слідчого у цьому кримінальному провадженні від 02 квітня 2024 року підозрюваного ОСОБА_5 було оголошено в розшук, а досудове розслідування зупинено.

Зазначені обставини вказують на те, що ризик переховування підозрюваного є досить реальним.

Також, слідчий у поданому клопотанні вказує, що ОСОБА_5 , будучи обізнаним про осіб, які є потерпілим та свідками у цьому кримінальному провадженні може впливати на них з метою надання ними показів, що виправдовують його, що свідчить про наявність ризику, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`якого запобіжного заходу не дозволить запобігти зазначеним вище ризикам.

З урахуванням тієї обставини, що ОСОБА_5 постановою слідчого від 02 квітня 2024 року був оголошено в розшук, а досудове розслідування відносно нього зупинено, слідчою ОСОБА_3 , одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_5 , також було подано клопотання про надання дозволу на затримання підозрюваного, з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді від 09 квітня 2024 року задоволено клопотання слідчого та надано дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_5 , з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У свою чергу, розгляд клопотання про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відкладено до закінчення строку дії ухвали або затримання його та/або приводу до суду.

Відповідно до рапорту уповноваженої особи ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області, що надійшов до суду 18 квітня 2024 року, ОСОБА_5 17 квітня 2024 року затриманий на підставі ухвали слідчого судді від 09 квітня 2024 року та 18 квітня 2024 року доставлений до суду для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

У судовому засіданні прокурор Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 підтримав клопотання слідчої про застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та просив його задовольнити, указував про існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3 частини першої статті 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання слідчого. Зазначив, що підозра не обґрунтована, та просив застосувати до нього альтернативний запобіжний захід.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання слідчого, посилаючись на надуманість та необґрунтованість цього клопотання, а також на не доведеність ризиків належними та достатніми доказами. Просила відмовити у задоволенні клопотання слідчого, обравши менш суворий запобіжний захід, визначити розмір застави.

У судовому засіданні проголошено резолютивну частину ухвали.

Заслухавши позиції учасників судового провадження, дослідивши докази по заявленому клопотанню, слідчий суддя встановив наступне.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділом відділення поліції №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000194 від 26 березня 2024 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 289 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 19 жовтня 2023 року у нічний час у ОСОБА_5 , який проходить військову службу за мобілізацією на посаді навідника 3 десантно-штурмового відділення десантно штурмового взводу десантно штурмової роти 1 батальйону морської піхоти військової частини НОМЕР_1 , та перебував на території домоволодіння АДРЕСА_2 , та військовослужбовця ОСОБА_7 виник злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом автомобілем марки «BMW» модель «320і», державний номерний знак НОМЕР_2 , 2014 року випуску, який знаходився на зазначеній території та який належить на праві приватної власності ОСОБА_8 , з метою подальшого використання вказаного автомобіля в особистих цілях.

ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , без перерви у часі, переслідуючи умисел направлений на заволодіння чужим майном, з метою подальшого використання вказаного автомобіля в особистих цілях, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_2 , достовірно знаючи, що власник транспортного засобу за місцем тимчасового мешкання відсутній, а також не давав дозвіл на використання належного йому автомобіля іншим особам, відшукав в особистих речах ОСОБА_8 , з яким проживав у одній з кімнат будинку домоволодіння АДРЕСА_2 , ключі від автомобіля, який має дистанційну можливість запуску двигуна та залишивши ключ при собі, вийшов до автомобіля та розблокував центральний замок автомобіля, після чого сів на переднє пасажирське сидіння автомобіля, а ОСОБА_7 в цей же час сів на місце водія.

Продовжуючи реалізацію умислу на незаконне заволодіння транспортного засобу, ОСОБА_5 , який сидів на передньому пасажирському сидінні за допомогою ключа безконтактного розпізнавання власника транспортного засобу надав ОСОБА_7 , який знаходився за кермом, вказівку привести в дію двигун, тим самим отримавши можливість здійснити рух на вказаному автомобілі, після чого разом поїхали на ньому в напрямку с. Мар`ївка, Баштанського району, Миколаївської області, тобто з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись транспортним засобом на власний розсуд, в подальшому пошкодивши вказаний автомобіль під час зіткнення з перешкодою, чим протиправно вилучили транспортний засіб всупереч волі ОСОБА_8 , вартість якого становить 579610,00 грн.

За викладених обставин, вищевказані дії ОСОБА_5 кваліфіковано за частиною третьою статті 289 КК України.

За матеріалами клопотання вбачається, що 26 березня 2024 із кримінального провадження №0000657 від 21 жовтня 2023 року виділено матеріали досудового розслідування за фактом вчинення військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 289 КК України, в окреме кримінальне провадження, а матеріали кримінального провадження №0000657 за підозрою ОСОБА_7 у порядку статті 291 КПК України направлено до суду.

19 березня 2024 року на підставі пункту 3 частини першої статті 276, частини першої статті 278 КПК України ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 289 КК України.

17 квітня 2024 року ОСОБА_5 затриманий на підставі ухвали слідчого судді Жовтневого районного суду Миколаївської області від 09 квітня 2024 року, що постановлена в межах розгляду клопотання слідчої про надання дозволу на затримання з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

На підставі оцінки сукупності наданих слідчим доказів, слідчий суддя дійшов висновку про причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого діяння, що може містити ознаки злочину, в якому він підозрюється.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: протоколом прийняття заяви ОСОБА_8 від 19 грудня 2023 року; протоколом огляду місця події від 20 жовтня 2023 року; з фото таблицею до нього; протоколами допиту потерпілого ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ; протоколами пред`явлення особи для впізнання; протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 ; висновком експертизи від 19 січня 2024 року, які у своїй сукупності, свідчать про причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому злочину.

При цьому, з огляду на заперечення захисника, що подані ним слідчому судді, слід роз`яснити, що слідчим суддею не оцінювалися докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, тобто на даному етапі провадження не вирішувалися ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Перелічені вище докази у сукупності свідчать про ймовірне вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із незаконним заволодінням транспортного засобу та причетність до цього правопорушення ОСОБА_5 , що в силу частини третьої статті 132 КПК України, частини другої статті 177 КПК України є підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і запобіжного заходу.

За положеннями процесуального законодавства України, що застосовуються з урахуванням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та відповідної практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), окремі положення яких можна екстраполювати на норми національного законодавства, що не містять однозначного регулювання спірних питань, вбачається, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані статтею 5 Конвенції, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України.

Відповідно до статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Слідчий суддя визнає доведеними обставинами те, що існують передбачені статтею 177 КПК України ризики, зокрема, ризики того, що підозрюваний перебуваючи на волі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватись від органу досудового розслідування або суду та незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні.

Про наявність існування ризику, що підозрюваний ОСОБА_5 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду свідчать вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, передбаченого санкцією частини третьої статті 289 КК України, а також характер інкримінованого підозрюваному злочину, а також та обставина, що підозрюваний раніше перебував у розшуку у цьому кримінальному провадженні та може ухилятися від органів досудового розслідування та суду, що підтверджує існування ризику, передбаченого пунктом 1 частини першої статті 177 КПК України. Інформації про те, що соціальні зв`язки підозрюваного є настільки міцними, що б утримували його в належній процесуальній поведінці, слідчому судді не надано.

Також, слідчим та прокурором доведено існування ризику, передбаченого пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, оскільки, ОСОБА_5 вчинив інкриміновані йому протиправно-карані діяння перебуваючи на військовій службі, де проходив службу разом з іншим обвинуваченим у цьому ж кримінальному провадженні та потерпілим, з огляду на що існує передбачений пунктом 3 частини першої статті 177 КПК України, ризик щодо незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому кримінальному провадженні.

З урахуванням сукупності вищенаведених обставин, слідчий суддя вважає підтвердженою наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування та суду та незаконного впливу на свідків або потерпілого.

Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; 12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Оцінюючи вказані вище ризики, через призму положень статті 178 КПК України, слідчим суддею, окрім вищевикладеного враховується також і те, що підозрюваний ОСОБА_5 не одружений, офіційно не працевлаштований, не має на утриманні будь-яких осіб, враховуючи, що вчинення цього кримінального правопорушення мало своїм наслідком і вчинення іншого кримінального правопорушення, пов`язаного із самовільним залишенням військової служби, що вказує на відсутність у нього будь-яких соціальних зв`язків та посилює ризики встановлені слідчим суддею.

Вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, необхідного для запобігання існуючим ризикам, слідчий суддя враховує таке.

Згідно із частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Тримання під вартою є найбільш суворим запобіжним заходом, який застосовується лише тоді, коли є підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи можуть не забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим процесуальних обов`язків і належної поведінки.

Тобто застосування такого запобіжного заходу можливе не тільки за наявності обґрунтованої підозри щодо вчинення особою злочину та ризиків, а й у разі неможливості зменшити наявні ризики до розумних меж через застосування більш м`яких запобіжних заходів.

У справі «Амбрушкевич проти Польщі» ЄСПЛ зазначив, що перед застосуванням до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою національний судовий орган повинен обов`язково розглянути можливість застосування інших, альтернативних триманню під вартою, заходів. Позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається.

При цьому висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Відповідно до частини першої статі 176 КПК України запобіжними заходами є: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Частиною 3 статті 176 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_5 у виді особистого зобов`язання та домашнього арешту пов`язане з тим, що такі запобіжні заходи є занадто м`якими та їх застосування не достатнє для забезпечення запобігання ризикам, встановленим слідчим суддею, оскільки не виконання підозрюваним обов`язків у цьому кримінальному провадженні, не матиме належних наслідків, які б утримали підозрюваного у належній процесуальній поведінці і може створити передумови для його переховування від органів досудового розслідування та/або суду. Крім того, за таких обставин ОСОБА_5 отримає можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні будь-яким чином.

Підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді особистої поруки слідчим суддею не встановлено з огляду на відсутність будь-яких заяв від осіб, які б заслуговували на довіру про намір взяти підозрюваного на поруку.

З урахуванням доведеності вищенаведених ризиків, слідчий суддя вважає доведеним, що інші, більш м`які (особисте зобов`язання, особиста порука та домашній арешт), запобіжні заходи на даному етапі досудового розслідування не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, а тому з урахуванням приписів пункту 4 частини другої статті 183 КПК України у вказаному випадку до ОСОБА_5 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Враховуючи обставини кримінального провадження та долучені до матеріалів клопотання докази, які свідчать про причетність ОСОБА_5 до вчинення дій пов`язаних із незаконним заволодінням транспортним засобом, слідчий суддя вважає підозру, яка повідомлена підозрюваному обґрунтованою, а долучені докази такими, що переконують неупередженого спостерігача, що ця особа могла вчинити даний злочин з досить високою ймовірністю.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

З огляду на викладене, для запобігання ризиків, які зазначені в клопотанні, враховуючи, що застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу не гарантуватиме та не забезпечуватиме запобігання вказаним ризикам та виконанням ним процесуальних обов`язків, заперечення підозрюваного слідчий суддя відхиляє.

Слідчий суддя вважає, що запобіжний захід у виді тримання під вартою з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку, відповідає характеру та тяжкості діянь, які інкримінуються підозрюваному ОСОБА_5 , тяжкості покарання, яке йому загрожує, згідно санкції статті, кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного слідчим суддею/судом, на даному етапі, не встановлено.

За такого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним існуючим ризикам, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленого йому обвинувачення, а відтак є необхідним за даних обставин та відповідає характеру кримінального провадження та суспільному інтересу, тому клопотання слідчого підлягає задоволенню, та відносно підозрюваного ОСОБА_5 необхідно застосувати запобіжний захід у виді тримання під вартою.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (пункт 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Згідно частини третьої статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до частини четвертої статті 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до частини п`ятої статті 182 КПК України визначено розмір застави, щодо осіб підозрюваних у вчиненні злочину в залежності від тяжкості інкримінованого правопорушення.

За змістом пункту 3 частини п`ятої статті 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, визначається на рівні від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави відносно підозрюваного ОСОБА_5 з огляду на приписи статті 182 КПК України, слідчим суддею враховується спосіб життя останнього, зокрема відсутність у нього дороговартісного рухомого та/або нерухомого майна, відсутність у нього грошових коштів у розмірах, що обумовлювали б його можливість сплатити заставу у значному розмірі, через що вважає можливим визначити такий у 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на думку слідчого судді у повній мірі гарантуватиме належну процесуальну поведінку підозрюваного у разі внесення застави.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до частини п`ятої статті 194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором.

Оскільки прокурор під час розгляду клопотання не вказував на необхідність покладення обов`язків на підозрюваного та відповідно не довів необхідності їх покладення на ОСОБА_5 , слідчий суддя, з урахуванням положень частини третьої статті 183 КПК України, уважає за необхідне визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, та зобов`язати підозрюваного прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, у разі внесення застави.

Відповідно до положень частини першої та другої статті 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів, при цьому строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Відповідно до протоколу затримання особи за ухвалою суду від 17 квітня 2024 року, вбачається, що ОСОБА_5 був затриманий 17 квітня 2024 року о 21.45 годині.

З огляду на імперативні положення, визначені частиною першою та другою статті 197 КПК України, строк триманні під вартою підозрюваному ОСОБА_5 слід відраховувати з моменту його фактичного затримання, тобто з 17 квітня 2024 року.

Керуючись статтями 176-178, 183, 193, 194, 196, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, який діє до 15 червня 2024 року включно.

Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 241 840 (двісті сорок одна тисяча вісімсот сорок) гривень.

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Миколаївській області.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу. Після внесення застави підозрюваний звільняється з-під варти.

У разі внесення застави, покласти на строк до 15 червня 2024 року на підозрюваного ОСОБА_5 обов`язок прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду.

Попередити підозрюваного ОСОБА_5 про наслідки невиконання покладених обов`язків, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід, може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, та внесена застава звернута у дохід держави.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню ВП №4 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області після її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту оголошення та може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_15

Повний текст ухвали оголошено

22 квітня 2024 року о 12.10 год.