Справа № 569/8135/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2024 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника ОСОБА_3 ,

розглядаючи заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 у справі № 569/8135/24 за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого РУП ГУ НПУ в Рівненській області,-

ВСТАНОВИВ:

До Рівненського міського суду Рівненської області надійшла заява ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 у справі № 569/8135/24 за його скаргою на бездіяльність слідчого РУП ГУ НПУ в Рівненській області.

Свою заяву ОСОБА_3 обґрунтовує тим, що в провадженні слідчого судді ОСОБА_4 перебуває його скарга на бездіяльність слідчого РУП ГУ НПУ в Рівненській області, яка призначена суддею до розгляду з порушенням строків передбачених ст. 306 КПК України. У вказаному він вбачає порушення своїх прав і основоположних свобод, гарантованих йому законом, що є підставою заявлення відводу слідчого судді ОСОБА_4 .

У судовому засіданні ОСОБА_3 заявлені вимоги підтримав та просив відвести суддю ОСОБА_4 від розгляду його скарги.

Суддя ОСОБА_4 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду заяви про відвід судді, у визначений для розгляду вказаної заяви час в судове засідання не з`явився.

Дослідивши заяву про відвід та долучені до неї документи, заслухавши пояснення заявника, суддя приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що в провадженні слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_4 знаходиться скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого РУП ГУ НПУ в Рівненській області, справа № 569/8135/24.

Положеннями статей 75, 76 КПК України передбачено вичерпний перелік обставин, що виключають участь слідчого судді в кримінальному провадженні, та обставин, за яких слідчий суддя не має права брати участь у кримінальному провадженн,і серед яких: якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Обставинами, на які посилається заявник у своїй заяві про відвід слідчого судді, відносяться до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України - інші обставини, які викликають сумнів у його неупередженості.

У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19 травня 2006 року, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року № 2006/23, зазначено, що об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Європейською Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод (ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 р.; (далі Конвенція) передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом (п. 1 ст. 6).

На питання неупередженості суду звертає увагу Європейський суд з прав людини і у рішенні Суду від 10 грудня 2009 р. в справі «Мироненко і Мартенко проти України», де було констатовано порушення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини й основоположних свобод. Цим рішенням Європейським судом визнано порушення принципу безсторонності суду. Так, у п. 66, 69 і 70 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою Суду наявність безсторонності має визначатися для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім.

ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово вказував на існування двох елементів безсторонності суду: суб`єктивної, яка полягає у тому, щоб жоден із його членів відкрито не проявляв упередженість та особисту зацікавленість, а також об`єктивної, що передбачає існування достатніх гарантій, щоб виключити будь-які сумніви щодо цього.

Європейський Суд з прав людини у своїй практиці проводить відмінність між суб`єктивним підходом, тобто прагненням переконатися в суб`єктивному обвинуваченні або інтересі певного судді у конкретній справі та об`єктивним підходом, тобто визначенням, чи були судді надані достатні гарантії, щоб виключити будь-які обґрунтовані сумніви в цьому відношенні (справа «Кіпріану проти Кіпру», п. 118; справа «П`єрсак проти Бельгії», п. 30; справа «Грівз проти Сполученого Королівства», п. 69).

В руслі суб`єктивної складової поняття безсторонності ЄСПЛ притримується позиції, що не потрібні докази фактичної наявності упередженості судді для відсторонення його від справи. Суддя вважається безстороннім, якщо тільки не з`являються докази протилежного. Така позиція викладена у рішеннях Суду по справам «Хаушильд проти Данії» та «Ветштайн проти Швеції». Неупередженість є ключовою характеристикою судді, головною ознакою судової влади та основою судового процесу і вважається очевидним фактом. Презумпція неупередженості має значну вагу.

Особа, яка заявляє про упередженість, повинна бути здатна довести реальну або очевидну відсутність неупередженості у судді. Але простої заяви недостатньо, необхідно навести достовірні докази. Особиста думка або незгода з рішеннями судді не є доказом упередженості. У будь-якому випадку, припущення щодо упередженості є правовим питанням, яке має бути винесеним на розгляд суду. За виключенням надзвичайних обставин, заява про справжню або можливу упередженість не є питанням поведінки судді.

Отже, існує презумпція неупередженості судді, а протилежне необхідно доводити належними та допустимими доказами.

З огляду на зазначене вище, ЄСПЛ у своїй практиці виділяє наступні критерії оцінки неупередженості: 1) суб`єктивний - беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі; 2) об`єктивний - визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Згідно пунктів 1, 2 ч.7 ст.56 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

З аналізу вказаних рішень ЄСПЛ та положень національного законодавства вбачається, що суд, вирішуючи питання відводу судді, повинен брати до уваги певні факти щодо поведінки судді, що пов`язані саме з тією справою, у якій заявлено відвід.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 8 «Про незалежність судової влади» від 13 червня 2007 року, процесуальні дії судді, законність і обґрунтованість рішень суду можуть бути предметом розгляду лише в апеляційному та касаційному порядку, визначеному процесуальним законом, відповідно, незгода сторони з винесеним суддею судовим рішенням, а так само прийняття суддею процесуальних рішень, не може бути підставою для відводу судді, а має наслідком право сторони на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення.

Так, з пояснень заявника у судовому засіданні та зазначених ним в заяві мотивів з`ясовано, що у нього є припущення щодо упередженості судді, оскільки суддею несвоєчасно призначено скаргу до розгляду. Проте, суду не надано жодних доказів, які б вказували на упередженість судді при розгляді скарги на бездіяльність досудових органів, а доводи щодо порушення строків призначення справи до судового розгляду не можуть братись до уваги з огляду на те, що незгода учасників кримінального провадження із процесуальними рішеннями та діями судді, не є обставиною, що викликає сумнів у неупередженості судді.

На думку суду, не може бути підставою для відводу слідчого судді заява, яка містить лише припущення про існування обставин, які викликають сумнів у неупередженості або об`єктивності судді, не підтверджених жодними належними і допустимими доказами. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18).

У заяві про відвід відсутні будь-які докази, які свідчили б про необ`єктивність чи упередженість судді щодо заявника, тобто підстави для відводу ґрунтуються на власних припущеннях заявника, та незгоді з процесуальними рішеннями судді в справі.

При розгляді даної заяви про відвід, передбачених положеннями ст.ст.75, 76 КПК України, підстав та обставин, за яких слідчий суддя ОСОБА_4 не може брати участь у розгляді скарги ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого РУП ГУ НПУ в Рівненській області, не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 75, 80, 81 КПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 у справі № 569/8135/24 за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність слідчого РУП ГУ НПУ в Рівненській області - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Рівненського міського суду ОСОБА_1