Кропивницький апеляційний суд
Провадження № 11-кп/4809/446/24 Головуючий у І інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 185КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.06.2024 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому клопотання прокурора у кримінальному провадженні про продовження дії запобіжного заходу, стосовно обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Богданівка Знам`янського району Кіровоградської області, громадянина України, освіта середня-спеціальна, одруженого, утриманці відсутні, призваний на військову службу до лав Збройних Сил України за мобілізацією та перебуває на посаді старшого стрільця 4 десантно-штурмового відділення 3 десантно-штурмового взводу Військової частини НОМЕР_1 у військовому званні «солдат», місце реєстрації: АДРЕСА_1 , не зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , раніше судимий, востаннє 19.10.2015 Знам`янським міськрайонним судом Кіровоградської області, за ч.2 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.186 КК України, із застосуванням ч.1 ст.70, ч.1 ст.71 КК України, до 4 років 6 місяців позбавлення волі, взято під варту у залі суду, строк відбування покарання вирішено відраховувати з 19.10.2015,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2024 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 обчисленоз моменту його затримання, а саме з 04.08.2023.

В строк відбування покарання на підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано строк попереднього ув`язнення - з 04.08.2023 до набрання вироком законної сили, з розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишити попередній - у виді тримання під вартою, але не більше, ніж на 60 (шістдесят) днів, тобто до 07.06.2024 включно.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави понесені процесуальні витрати в сумі 2312 (дві тисячі триста дванадцять) грн. 00 коп.

Не погоджуючись із вказаним вироком обвинувачений ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 подали апеляційні скарги.

Розгляд матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000714 від 02.08.2023 стосовно ОСОБА_8 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 квітня 2024 року, призначено на 03 червня 2024 року на 11 годину 00 хвилин.

Однак 30.05.2024 року, на адресу суду апеляційної інстанції надійшло клопотання від захисника ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 про відкладення розгляду справи, оскільки він буде перебувати і іншій області з неможливістю вийти на зв`язок.

Прокурор у судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів. Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень проти власності, які закон класифікує як тяжкі злочини та караються позбавленням волі на строк до восьми років, ризики, передбачені п.п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які існували на час застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу під час досудового розслідування, не зникли.

Обвинувачений ОСОБА_8 не заперечував щодо задоволення клопотання прокурора та його захисникОСОБА_7 , призначений на одну процесуальну дію заперечував проти задоволення зазначеного клопотання прокурора через необгунтованість ризиків, а також посилалися на те, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки - дружину та постійне місце проживання, на досудовому розслідуванні проявляв щире каяття.

Потерпілі у судове засідання не з`явилися, докази належного їх повідомлення у суду відсутні.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав клопотання про подовження запобіжного заходу та просив його задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_7 , проаналізувавши доводи клопотання, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання слід задовольнити з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до частини п`ятої цієї статті слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Оскільки вина обвинуваченого ОСОБА_8 доведена вироком суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник не оскаржують доведеність вини в суді апеляційної інстанції, на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, колегія суддів розглядає клопотання прокурора в межах заявлених ризиків.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу обвинуваченого, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. За таких підстав, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_10 на особисту свободу.

Тяжкість злочину у якому обвинувачується ОСОБА_10 в сукупності з мірою покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду.

Ризик переховування ОСОБА_8 від суду продовжує існувати та обумовлений тяжкістю ймовірного покарання та суворістю можливого вироку.

Так ОСОБА_8 засуджений за вчинення тяжкого злочину, до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, раніше судимий за скоєння корисливих тяжких злоинів.

Наведені обставини вже самі по собі можуть бути підставою та мотивом для

переховування від суду.

А тому, на думку колегії суддів ОСОБА_8 може використати наявні у нього засоби та можливості для переховування від суду.

Крім того, на території України триває військова агресія з боку російської федерації, що часто створює невизначеність на кордонах України та позбавляє насамперед прикордонну службу України можливості здійснювати належний контроль за всією ділянкою державного кордону, отже, і пропуск громадян через кордон із дотриманням відповідних порядку та правил. Зазначена обставина не виключає можливості у підозрюваного здійснити спробу перетину межі військового зіткнення та залишитися на окупованій території України, що фактично виключить можливість його розшуку та притягнення до кримінальної відповідальності або взагалі надасть йому можливість залишити окуповану територію України та виїхати до російської федерації.

Викладене вище свідчить, що ОСОБА_8 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення злочину, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від суду.

Разом з тим, колегія суддів бере до уваги наявність ризику вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_8 , не працює, отже, офіційного та постійного джерела доходу не має.

А тому, на думку колегії суддів у разі обрання ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, з метою отримання доходів злочинним шляхом може вчинити повторні спроби направленні на викрадення майна.

Окрім цього, особисте зобов`язання не може бути застосоване до обвинуваченого

ОСОБА_8 оскільки даний запобіжний захід є найбільш м`яким, а кримінальне правопорушення, яке інкримінується останньому є особливо тяжким.

Особиста порука, яка полягає у наданні особам, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу, так в ході розслідування даного провадження таких осіб не встановлено.

Що стосується тверджень захисника про те, що до ОСОБА_8 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених п.п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Обирати запобіжний захід відносно ОСОБА_8 домашній арешт недоцільно, оскільки перебуваючи під домашнім арештом зможе покинути територію України та в цілому вказаний захід не зможе гарантовано запобігти ризикам, зазначеним вище, для досягнення завдання кримінального провадження забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

Доводи про наявність місця проживання у підозрюваного ОСОБА_8 не може бути самостійною підставою для застосування до підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, оскільки жодним чином не зменшують наявність ризиків встановлених органом досудового розслідування.

Крім того, на переконання колегії суддів матеріали провадження не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Що узгоджується з ч. 5 ст. 9 КПК України, відповідно до якої Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, колегія суддів враховує, що згідно практикою Європейського суду з прав людини - повторне зазначення в ухвалі про продовження запобіжного заходу одних і тих самих ризиків, з обґрунтуванням продовження їх існування, не становитиме порушення права на свободу та на особисту недоторканість. (Ухвала про неприйнятність від 05.07.2018 року, справа « ОСОБА_11 проти України»).

Що узгоджується з приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, відповідно до якої Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Отже, ризики передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які мали місце та були враховані судом при обранні міри запобіжного заходу та продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати на даний час та не вичерпались і будуть продовжувати мати місце. Можливість настання ризиків безпосередньо залежить від застосування до обвинуваченої, більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава.

А тому, належна поведінка ОСОБА_8 не може бути забезпечена шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду, намагався переховуватися в іншій країні, незаконного впливу на свідків, які ще можуть бути повторно допитані в апеляційній інстанції за клопотанням учасників процесу. Не зможе запобігти спробам вчинення нових кримінальних правопорушень, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Доводи обвинуваченого щодо відсутності у даному кримінальному провадженні ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного містять лише посилання на незгоду з наданими стороною обвинувачення матеріалами, а тому їх слід визнати непереконливими.

Отже, колегія суддів вважає, що належна процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 не може бути забезпечена застосуванням менш суворого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, оскільки останній на даний час становить підвищену суспільну небезпеку, а саме у нього наявний високий ризик можливості переховування від суду та з метою уникнення кримінальної відповідальності, наявний ризик впливу на свідків, а також за відсутності постійного місця роботи та необхідних коштів для його існування, ризик вчинення нового кримінального правопорушення.

З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 необхідно залишити без задоволення, а ухвалу районного суду без зміни.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_8 - задовольнити.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю с.Богданівка Знам`янського району Кіровоградської області, продовжити дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, який обчислювати з 11.00 год. 03 червня 2024 року по 11.00 год. 31 липня 2024 року із застосуванням раніше визначеного розмір застави у 20 (двадцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 53 680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) грн..

Ухвала апеляційного суду Кіровоградської області є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4