Провадження № 1-кс/202/144/2024
ІНДУСТРІАЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД м.ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
УХВАЛА

08 січня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0001150, внесеного до ЄРДР 21.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська з клопотанням про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0001150, внесеного до ЄРДР 21.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

В обґрунтування клопотання зазначає, що автомобіль «KIA SORENTO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який визнано речовим доказом у кримінальному провадженні та на який було накладено арешт вже оглянутий слідчим та досліджений експертами в ході проведення судової експертизи, тому відпала потреба у подальшому арешті автомобіля в частині заборони його користуванням. Просила слідчого суддю скасувати арешт у частині заборони користування, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.10.2023 (справа № 202/19073/23), на майно: автомобіль «KIA SORENTO», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 клопотання підтримала та просила задовольнити.

Прокурор відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 заперечував щодо задоволення клопотання.

Старший слідчий СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_5 заперечував щодо задоволення клопотання. Зазначав, що досудове розслідування триває, автомобіль «КІА SORENTO», реєстраційний номер НОМЕР_1 у даному кримінальному провадженні визнаний речовим доказом, а тому є необхідність у подальшому його збережені так як існуватиме загроза його відновлення, приховування або відчуження, тобто підстави для арешту майна не відпали.

Слідчий суддя, дослідивши додані до скарги матеріали, дійшов наступного висновку.

У відповідності до пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК).

Відповідно до положень ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Положеннями абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК передбачено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за клопотанням підозрюваного, його захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею встановлено, що на день постановлення ухвали СУ ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0001150 від 21.10.2023 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

25.10.2023 ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська накладено арешт на автомобіль «KIA SORENTO», реєстраційний номер НОМЕР_1 , шляхом заборони відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Дана ухвала слідчого судді не оскаржувалась до апеляційного суду.

Зі змісту вказаної ухвали слідчого судді вбачається, що вилучене майно, в даному кримінальному провадженні відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, при цьому останнє визнано речовим доказом, а тому, з метою його збереження, у даному кримінальному провадженні накладено арешт на зазначене у клопотанні майно.

Так, слідчий суддя, дослідивши вищевказану ухвалу, приходить до висновку, що зокрема й у зв`язку з тим, що вона не була оскаржена до апеляційного суду, постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки матеріали кримінального провадження доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власників майна з метою забезпечення кримінального провадження.

При цьому, доводи заявника, що у застосуванні арешту майна на сьогодні відпала потреба, не знайшли свого підтвердження, оскільки транспортний засіб досі є речовим доказом у кримінальному провадженні, досудове розслідування наразі триває.

Приймаючи до уваги вищевикладене, виходячи із завдань кримінального провадження, беручи до уваги ознаки складу кримінального правопорушення, яке розслідується в межах даного кримінального провадження, а також факт недоведення необґрунтованості застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, як і ненадання доказів того, що на сьогодні відпали підстави для накладення зазначеного арешту, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання є таким, що задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 170-174 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження № 0001150, внесеного до ЄРДР 21.10.2023, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України відмовити.

Ухвала оскарження не підлягає, заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1