Справа № 539/5081/23
Провадження № 1-кс/539/820/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2023 м.Лубни

Слідчий суддя Лубенського міськрайонного суду Полтавської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , володільця майна ОСОБА_4 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна, подане в межах кримінального провадження №0000989 від 01.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий звернувся до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, в обґрунтування якого зазначив, що в провадженні СВ Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області перебуває кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000989 від 01.11.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Під час досудового розслідування встановлено, що 31.10.2023 приблизно о 15.00 годин по вул. Київській у м. Лубни за порушення правил дорожнього руху було зупинено автомобіль «ВАЗ 21150» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відповідно до рішення Лубенського міськрайонного суду позбавлений права керування транспортними засобами.

Відповідно до протоколу огляду автомобіль «ВАЗ 21150» д.н.з. НОМЕР_1 із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 після огляду вилучено та направлено для зберігання на майданчик тимчасового тримання Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області.

01.11.2023 автомобіль «ВАЗ 21150» д.н.з. НОМЕР_1 із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 на підставі ст.ст. 84, 98 КПК України визнаний у даному кримінальному провадженні речовим доказом.

В даному випадку є достатні підстави вважати, що автомобіль «ВАЗ 21150» д.н.з. НОМЕР_1 із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 167 КПК України є знаряддями вчинення кримінального правопорушення та мають на собі сліди вчинення злочину.

Виходячи з того, що для досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування вищезазначеного кримінального правопорушення, для збереження слідової інформації, для встановлення всіх обставин вчиненого злочину, старший слідчий просить накласти арешт на автомобіль «ВАЗ 21150», д.н.з. НОМЕР_1 із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , право власності зареєстровано за ОСОБА_6 , але фактично належить ОСОБА_4 .

У судовому засіданні слідчий ОСОБА_3 підтвердив наведені в обґрунтування клопотання доводи та просив його задовольнити.

Володілець майна ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, вислухавши осіб, присутніх у судовому засіданні, слідчий суддя приходить до наступного.

01.11.2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України, що підтверджується копією витягу з ЄРДР № 0000989 від 01.11.2023.

З протоколу огляду місця події від 31.10.2023 вбачається, що в ході огляду місця події було вилучено автомобіль «ВАЗ 21150» д.н.з. НОМЕР_1 .

Постановою старшого слідчого СВ Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 від 01.11.2023 вищевказаний вилучений транспортний засіб було визнано речовим доказом та визначено місце його зберігання на майданчику тримання транспортних засобів.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 транспортний засіб «ВАЗ 21150», д.н.з. НОМЕР_1 належить ОСОБА_6 .

Тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом, передбачено ч. 1 ст. 167 КПК України.

Зі змісту ч. 2 ст. 167 КПК України вбачається, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди, 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення, 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Тимчасове вилучення майна може бути здійснене під час обшуку та огляду, передбачено ч. 2 ст. 168 КПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Як встановлено в судовому засіданні, вказаний в клопотанні транспортний засіб було вилучено під час огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, який проводився 31.10.2023. Зазначене клопотання надіслано до суду засобами поштового зв`язку 01.11.2023, тобто в межах строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України із урахуванням правил, визначених в ст. 115, 116 КПК України.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Частина 1 ст. 170 КПК України вказує на те, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема, і з метою забезпечення збереження речових доказів.

Зі змісту ч. 3 ст. 170 КПК України слідує, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Частина 2 ст. 173 КПК України зазначає, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати зокрема і: правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України) тощо. Зі змісту клопотання слідчого про накладення арешту вбачається, що метою накладення арешту на автомобіль та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу є збереження такого майна як речових доказів, які є знаряддями вчинення кримінального правопорушення та мають на собі сліди вчинення злочину.

З клопотання слідчого та наданих до нього матеріалів також вбачається, що досудове розслідування здійснюється за ч.1 ст. 382 КК України, за фактом того, що ОСОБА_7 , будучи позбавлений права керування транспортними засобами відповідно до рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області, був зупинений за порушення правил дорожнього руху при керуванні транспортним засобом «ВАЗ 21150» д.н.з. НОМЕР_1 . Водночас, диспозиція ч. 1 ст. 382 КК України передбачає відповідальність за невиконання судового рішення, тобто умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню.

На переконання слідчого судді, в даному випадку органом досудового розслідування не було доведено того, що автомобіль, яким керував ОСОБА_4 , та свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу відповідають встановленим законом критеріям речового доказу, є знаряддям вчинення кримінального правопорушення та на ньому залишилися сліди злочину в зазначеному кримінальному провадженні, зокрема, можуть бути використані для доведення будь-яких фактів чи обставин з приводу умисного невиконання судового рішення.

Щодо свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, на яке слідчий просить накласти арешт, слідчий суддя також зауважує, що із протоколу огляду місця події від 31.10.2023 не вбачається, що в ході огляду місця події було вилучено свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу - автомобіля «ВАЗ 21150» д.н.з. НОМЕР_1 . Постанова про визнання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу речовим доказом в матеріалах клопотання відсутня.

Таким чином, органом досудового розслідування не доведено, що майно, на яке він просить накласти арешт, містить ознаки речових доказів у кримінальному провадженні за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України (невиконання судового рішення) та, як наслідок, не було доведено необхідності накладення арешту на транспортний засіб, належний на праві приватної власності ОСОБА_6 , тобто особі, яка не керувала автомобілем, як і на свідоцтво про реєстрацію цього транспортного засобу. За таких обставин слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні клопотання про арешт майна слід відмовити. Керуючись статтями 170-173 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області ОСОБА_3 , погодженого прокурором Лубенської окружної прокуратури ОСОБА_5 , про арешт майна відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення. Якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Повний текст ухвали проголошено 07.11.2023 о 12 годині 15 хвилин.

Слідчий суддя ОСОБА_1