Справа № 347/48/24
Провадження № 1-кп/347/163/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року м.Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря с/з ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції)

потерпілої ОСОБА_6 ,

законного представника ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Косів матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за реєстраційним №0000433 від 29.07.2023 року стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 286-1 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Косівського районного суду Івано-Франківської області перебуває дане кримінальне провадження.

15.01.2024 року прокурор подав до суду клопотання про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави. Клопотання обґрунтоване тим, що відділом розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному 29.07.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000433, за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Встановлено, що 29.07.2023, близько 01.30 год., на ділянці автодороги Т-0904 «Озеряни-Кути», що по вулиці Героїв Небесної Сотні у с. Рожнів Косівського району Івано-Франківської області, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що знижує увагу, швидкість реакції та унеможливлює належним чином оцінювати дорожню обстановку, в темну пору доби, керував мотоциклом марки Skybike QM200-9D, реєстраційним номером НОМЕР_1 , та рухався у напрямку до с. Кути. Позаду себе на мотоциклі ОСОБА_4 перевозив неповнолітню пасажирку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На заокругленій ділянці дороги у ліву сторону водій ОСОБА_4 проявив неуважність, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини праворуч, де допустив наїзд на дерево.

При цьому, водій ОСОБА_4 порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме: п. 2.3, б), д), п. 2.9 а), п. 10.1., п. 12.1.

У результаті порушення водієм ОСОБА_4 зазначених пунктів Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажирка його транспортного засобу ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, від яких на місці події наступила її смерть.

У вчиненні вказаного кримінального правопорушення підозрюється ОСОБА_4 , який затриманий 29.07.2023 о 07 год. 10 хв. у порядку ст. 208 КПК України, 29.07.2023 ОСОБА_4 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, та скеровано обвинувальний акт до суду.

В обґрунтування вимог клопотання стверджував, що у даному кримінальному провадженні встановлено ризики, передбачені п. п. 1,3,4 ч. 1 ст. 177 КПК України. А, саме ОСОБА_4 , який обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, ОСОБА_4 не працевлаштований, раніше притягувався до адміністративної відповідальності за ст. 130 КУпАП, не одружений, а відтак в нього відсутні міцні соціальні зв`язки.

У підготовчому судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання з підстав у ньому наведених, та просив клопотання задовольнити.

Захисник обвинуваченого заперечив щодо заявленого клопотання, та вважав, що до обвинуваченого слід застосувати більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешт. Просив врахувати що мати обвинуваченого важко хворіє, а відтак їй необхідний сторонній догляд, який здійснює її син. Крім того, захисник просив врахувати, що неповнолітні потерпіла, яка загинула в результаті ДТП була його співмешканкою.

З цих підстав, захисник просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора, та обрати обвинуваченому більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Потерпіла, та законний представник, висловили думку щодо задоволення клопотання прокурора. Водночас заперечили щодо застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Перевіривши доводи клопотання, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд вважає, за необхідне задовольнити клопотання прокурора. При цьому суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд дотримується правил, передбачених розділом ІІ цього Кодексу.

Згідно ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п.п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою, як винятковий запобіжний захід, може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ч. 1 ст. 178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, наявність постійного місця роботи або навчання, його репутацію, наявність судимостей.

Кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики ЄСПЛ (частина 5 статті 9 КПК).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Судом встановлено, що при обранні обвинуваченому (підозрюваному) 31.07.2023 року запобіжного заходу у виді тримання під вартою на стадії досудового розслідування, судом перевірялись наявність обґрунтованої підозри, та існування ризиків. В подальшому ОСОБА_4 неодноразово було продовжено строк запобіжного заходу, без визначення розміру застави.

При цьому судом було враховано, що в матеріалах провадження є докази, а саме (витяг із ЄРДР за №0000433 від 29.07.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України; протокол огляду місця події; протокол допиту потерпілих, протокол допиту підозрюваного ОСОБА_4 , тощо, які можуть свідчити про причетність ОСОБА_4 до попередньо інкримінованого йому кримінального правопорушення. Ці докази на переконання суду пов`язують обвинуваченого з подією злочину «поза розумним сумнівом». Доказів протилежного при обрання запобіжного заходу ОСОБА_4 під час підготовчого судового засідання, судом не встановлено.

Також, при вирішенні питання обрання запобіжного заходу, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше не судимий, однак щодо нього складались протоколу про адміністративне правопорушення за ч.1 ст. 130 КУпАП, керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.

Суд також констатує, що відсутність міцних соціальних зв`язків, роботи, відсутність утриманців, вказують на те, що ймовірність ризиків є настільки високою, що в цій ситуації завдання забезпечення правосуддя виправдовують вимушене втручання у право на особисту свободу і недоторканність.

Що стосується доводів захисника в частині можливості обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, то суд зауважує.

Злочин, в якому обґрунтовано підозрюється ОСОБА_4 є тяжким (ст. 12 КК України), за нього передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років. Це може сприяти виникненню намірів уникнути відповідальності способами, які визначені у п. 1 - 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому свідчить про існування ризиків, реальність яких залежить від обставин, пов`язаних із особою обвинуваченого, оскільки сама по собі тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для тримання його під вартою.

Щодо клопотання обвинуваченого та його захисника про обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, то таке задоволенню не підлягає, оскільки стороною захисту не доведено наявність підстав, які б обґрунтовували застосування такого виду запобіжного заходу. Не доведено, що такий вид запобіжного заходу зможе запобігти встановленим ризикам та забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Покликання захисника ОСОБА_5 на захворювання матері, а також те, що обвинувачений надає їй допомогу, то суд звертає увагу, що матеріали справи не містять жодних доказів, щодо родинних зв`язків, а також жодної інформації про захворювання матері, а також того факту, що обвинувачений ОСОБА_4 здійснює за нею догляд.

За таких обставин, оцінивши аргументи сторони обвинувачення щодо існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам, суд доходить переконання, що аргументи сторони обвинувачення є належним чином обґрунтовані.

При вирішенні питання обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу суд, окрім наведених норм КПК України, також враховує вимоги пунктів 3 та 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини із застосування даної статті Конвенції, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Суд бере до уваги, той факт, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення належить до категорії тяжких злочинів, який вчинений у стані алкогольного сп`яніння та спричинив загибель людини, тому суд доходить переконання, що в даному конкретному випадку відсутні підстави для визначення застави, оскільки її внесення у випадку визначення, та відповідно звільнення обвинуваченого з під варти, не зможе гарантувати належним чином виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, не зможе нівелювати наявні на даний час ризики та забезпечити дієвість даного провадження. Суд також враховує той факт, що обвинувачений не працевлаштований, і питання про визначення розміру застави ні обвинуваченим, ні самим захисником не ставилось.

Отже, враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , даних про його особу та зважаючи на необхідність виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також зважаючи на доведеність стороною обвинувачення наявності всіх обставин, передбачених частиною 1 ст. 194 КПК України, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Враховуючи вищенаведене, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини, суд вважає обґрунтованим клопотання про обрання обвинуваченому такого виняткового запобіжного заходу, як тримання під вартою, без визначення розміру застави.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.176-178, 183, 184, 193-198, 331, 350, 372 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора задовольнити.

Обрати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Шепетівка, Хмельницької області, місце реєстрації АДРЕСА_1 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 286-1 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів, до 14 березня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Строк дії запобіжного заходу обчислювати з моменту винесення ухвали суду, тобто з 15.01.2024 року.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику та направити начальнику Державної установи «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)» для виконання.

В задоволенні клопотання захисника про обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту - відмовити.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у даному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Суддя ОСОБА_1