УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2023 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у судовому засіданні в м. Одесі клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією в м.Одесі) ДБР, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Білгород-Дністровської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією в м.Одесі) ДБР, розташованого у м.Миколаєві знаходяться матеріали досудового розслідування внесені до ЄРДР за №0000707 від 01.12.2023 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.415 КК України, щодо наїзду автомобіля ГАЗ 2705, д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням військовослужбовця ОСОБА_5 під час виконання службових осбов`язків, на пішохода ОСОБА_6 , в результаті чого, останній отримав тілесні ушкодження.

Як вбачається з клопотання, 01.12.2023 року під час огляду місця ДТП був вилучений транспортний засіб автомобіль марки ГАЗ 2705, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , який, в подальшому, визнаний речовим доказом в рамках даного кримінального провадження.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про накладання арешту на автомобіль ГАЗ 2705, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , мотивуючи необхідністю проведення експертних досліджень транспортного засобу, а також визнанням речовим доказом у кримінальному провадженні.

Слідчий просив розглянути клопотання без його участі, звернувшись до суду з відповідною заявою.

Представник власника майна звернувся до суду з заявою про розгляд клопотання без його участі.

Вивчивши клопотання та матеріали які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до наступного.

Відповідно до ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно до ст.170 ч.3 КПК України, у випадку передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Згідно до ч.2 п.1 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Транспортний засіб - автомобіль ГАЗ 2705, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ВЧ 1474 Держприкордонслужби, - визнаний речовим доказом, зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, тобто відповідає критеріям зазначеним в ст.98 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі "АGОSІ" проти Сполученого Королівства" (АGОSІ v. the United Kingdom від 24 жовтня 1986 року, серія А, № 108, п. 52). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Під час розгляду клопотання, встановлено, що за обставинами даного кримінального провадження втручання у право власності зацікавлених осіб пов`язано із здійсненням кримінального провадження, необхідністю забезпечити збереження речових доказів, проведення відповідних експертних досліджень, а отже, обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності. При цьому дотримано справедливий баланс між вимогами загального суспільного інтересу (у вигляді досягнення завдань кримінального провадження) та вимогами захисту права власності окремих осіб, адже досягнення мети збереження речового доказу неможливо досягти в інший спосіб, ніж арешт майна.

Приймаючи до уваги правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження та наслідки арешту майна для третіх осіб, вважаю доведеним у судовому засіданні наявність обґрунтованих підстав для арешту вказаних транспортних засобів, шляхом заборони розпорядження та відчуження власником та іншими особами.

На підставі викладеного, вважаю можливим задовольнити клопотання слідчого.

Керуючись ст. ст. 172, 173, 309, 395 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією в м.Одесі) ДБР, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на автомобіль марки ГАЗ 2705, 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним транспортним засобом власниками та іншими особами.

Виконання ухвали покласти на старшого слідчого другого слідчого відділу (з дислокацією в м.Одесі) ДБР, розташованого у м.Миколаєві ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1