Справа № 504/4134/23
Номер провадження 1-кп/504/719/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2023 рокусмт.Доброслав

Комінтернівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4

представника неповнолітнього обвинуваченого начальника служби у справах дітей Визирської сільської ради - ОСОБА_5 ,

захисника неповнолітнього обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6

представника уповноваженого підрозділу органів Національної поліції інспектора ювенальної превенції ОРУП №2 - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт із додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000209 від 01.05.2023, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч. 4 ст.153,ч.2ст.156КК України,

ВСТАНОВИВ:

26 вересня 2023 року з Доброславської окружної прокуратури Одеської області до

Комінтернівського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт із

додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000209 від 01.05.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч.4 ст. 153, ч.2ст.156ЌК України.

Ухвалою Комінтернівського районного суду Одеської області від 04.10.2023 року призначене підготовче судове засідання.

У підготовчому судовому засіданні 26.12.2023 судом поставлено питання про

можливість призначення обвинувального акта із додатками до судового розгляду.

У підготовчому судовому засіданні 26.12.2023 захисник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_6 заявив клопотання про повернення обвинувального акту відносно його підзахисного, оскільки він не відповідає вимогам КПК України.

Малолітні потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , представник

малолітніх потерпілих ОСОБА_11 в судове засідання не з`явились. В матеріалах справи є заява представника потерпілих ОСОБА_12 про розгляд підготовчого судового засідання, розгляд справи по суті без їх участі.

Присутній в судовому засіданні представник служби у справах дітей ОСОБА_5 та представник уповноваженого підрозділу органів Національної поліції - інспектор ювенальної превенції ОРУП №2 ОСОБА_13 підтримали заявлене клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_6 та просили суд повернути обвинувальний акт з додатками з підстав заявлених у клопотанні захисника.

Прокурор Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 заперечував проти заявленого захисником клопотання. Вважав, що обвинувальний акт відповідає вимогам КПК України, підсудний Комінтернівському районному суду Одеської області, угода між сторонами кримінального провадження не складалась, підстави для закриття провадження, передбачених п. п. 4-8, ч. ч.1, 2 ст. 284 КПК України або повернення обвинувального акту прокуророві відсутні, відтак, просив призначити справу до судового розгляду.

Вислухавши думку учасників процесу, ознайомившись з обвинувальним актом та додатками, доданими до нього, суд вважає, що обвинувальний акт не відповідає вимогам КПК України та підлягає поверненню прокурору, виходячи із наступного.

Вирішуючи питання про можливість призначення обвинувального акту до судового

розгляду, норми ст. 314 КПК України покладають на суд обов`язок у підготовчому

судовому засіданні перевірити обвинувальний акт на відповідність його вимогам

КПК України.

Згідно із ч. 4 ст. 110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним

документом, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального

правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт

повинен відповідати вимогам, встановленим ст. 291 КПК України.

Частина 2 ст. 291 КПК України передбачає перелік відомостей, які має містити

обвинувальний акт, зокрема:

1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер;

2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та

місце народження, місце проживання, громадянство);

З) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце

народження, місце проживання, громадянство);

3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце

народження, місце проживання, громадянство);

4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора;

5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення;

6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання;

7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодс

юридичної особи, які прокурор вважає встановленими;

8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час

досудового розслідування);

8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу;

9)дату та місце його складення та затвердження.

Відповідно до п.п. 3 п.6 ч.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про порядок здійснення підготовчого судового

провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» від

03.10.2012 № 223-1430/0/4-12 у підготовчому судовому засіданні суд має право, серед

іншого, повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових

заходів виховного або медичного характеру прокурору, якщо вони не відповідають

вимогам статей 291, 292 КПК: зокрема, якщо ці документи містять положення, що

суперечать одне одному; у документах наведено недопустиму натуралізацію опис

злочину; вони не підписані слідчим (крім випадків. коли прокурор склав їх самостійно)

чи не затверджені прокурором; до них не долучено передбачені законом додатки.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 № 5

«Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої

недоторканості особи» передбачено, що у випадку недопустимої натуралізації опису

обвинувальному висновку обставин вчиненого злочину проти статевої свободи та

статевої недоторканості особи, що унеможливлює його публічне оголошення, судам

необхідно повертати справу прокурору для складання нового обвинувального

висновку. Вирок, в якому допущена така натуралізація, підлягає скасуванню як такий, що принижує гідність потерпілої особи.

Згідно 3 ст. 39 Конвенції ООН про права дитини від 20.11. 1989 у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12. 1995, яку ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991, держави учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь яких жорстких,нелюдських або принижують гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу гідність дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 цієї Конвенції Держави-учасниці визнають право кожної дитини, яка, як вважається, порушила кримінальне законодавство, звинувачується або визнається винною в його порушенні, на таке поводження, що сприяє розвиткові у дитини почуття гідності значущості, зміцнює в ній повагу до прав людини й основних свобод та при якому враховуються вік дитини і бажаність сприяння її реінтеграції та виконання нею корисної ролі в суспільстві.

З цією метою і беручи до уваги відповідні положення міжнародних документів, Держави-учасниці, зокрема, забезпечують згідно з п. vii ч. 2 ст. 40 цієї Конвенції повну повагу її особистого життя на всіх стадіях розгляду.

Частиною 1 ст. З0 Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства, яку ратифіковано з заявами Законом України № 4988-VI від 20.06.2012, передбачено, що кожна Сторона вживає необхідних законодавчих або інших заходів для забезпечення проведення розслідування та кримінального провадження в найкращих інтересах та з повагою до прав дитини.

Відповідно до ч. 2 цієї статті кожна Сторона впроваджує захисний підхід до жертв, забезпечуючи унеможливлення посилення розслідуванням та кримінальним провадженням травми, отриманої дитиною, та надання під час кримінального судочинства допомоги, якщо це доцільно.

Згідно ч. 1 статті 31 цієї Конвенції Кожна Сторона вживає необхідних законодавчих або інших заходів для захисту прав й інтересів жертв, у тому числі їхніх особливих потреб як свідків, на всіх стадіях розслідування та кримінального провадження, зокрема шляхом захисту їхнього приватного життя, їхньої особистості та їхньої репутації та вжиття заходів відповідно до національного законодавства для запобігання публічному розповсюдженню будь-якої інформації, яка могла б призвести до встановлення їхньої особи.

Тобто, зі змісту вищенаведених норм, у тому числі, міжнародних, випливає, що обвинувальний акт є процесуальним документом, що оголошується публічно, а тому обставини вчиненого злочину описані в ньому не повинні містити відверту натуралізацію подій, що принижує гідність та особистість як потерпілих осіб, так і самого обвинуваченого, які є неповнолітніми, порушує їх приватне життя та репутацію.

Вивченням обвинувального акту з додатками суд встановив, що фактичні обставини та саме формулювання обвинувачення містять у собі надлишковий та недопустимий натуралізм в описанні характеру можливих вчинюваних неповнолітнім обвинуваченим дій з їх надмірною деталізацією відносно малолітніх потерпілих, які між собою є близькими родичами та членами сім`ї, проживають на території Одеського району Одеської області, відвідують місцеві заклади освіти, мають стійке коло спілкування та дозвілля на цій території, що може призвести до розповсюдження будь-якої інформації щодо об`єктивної сторони кримінальних правопорушень, яка могла б призвести до встановлення їхньої особи, підвищення на цьому ґрунті тривожності, схвильованості, виникнення негативних думок про подальше перебування у родині та ставлення до них знайомих і друзів у малих соціальних групах, тобто до порушення їх приватних інтересів, приватного життя, їхньої особистості та їхньої репутації, труднощів у побудові майбутніх соціальних відносин.

Окрім вказаного, вивченням обвинувального акта з додатками суд не вирішуючи наперед доведеність чи недоведеність пред`явленого обвинувачення, обставин кримінального правопорушення, встановив, що він не містить зрозумілого, конкретизованого обвинувачення, що порушує право неповнолітнього ОСОБА_4 на захист від обвинувачення і на справедливий судовий розгляд.

Зокрема, при викладенні фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, слідчим та прокурором вказується, що «...у період з 11.11.2021 до середини квітня 2023...у нього неодноразово виникав умисел на вчинення дій сексуального характеру щодо малолітньої сестри...Реалізуючи свій умисел, діючи з прямим умислом...» (арк. 3, 5 обвинувального акта). Однак, з вказаного формулювання незрозуміло, проявом якого з неодноразових умислів є одиничне реалізоване діяння, чи мав місце злочинний злочин, чому у разі виникнення декількох умислів на вчинення дій сексуального характеру обвинуваченому ставиться в вину вчинення лише одного епізоду, якщо мала місце реалізація лише одного умислу, то чому сторона обвинувачення акцентує увагу на неодноразовому його виникненні.

Також, описуючи можливе вчинення кримінальних правопорушень відносно неповнолітньої ОСОБА_9 , стороною обвинувачення вказується, що обвинувачений вчиняє їх, «...користуючись безпорадним її станом, відсутністю специфічного життєвого досвіду (зокрема, в інтимних питаннях), рівня інтелектуального розвитку та індивідуальних особливостей, у зв`язку з чим остання не могла чинити йому реальний опір...» (арк. 3-5 обвинувального акта). При цьому, не вказано в чому саме порушення рівня інтелектуального розвитку та які індивідуальні особливості наявні у потерпілої, що, серед іншого, перешкоджали чинити опір, що має значення не лише для правильного розуміння суті обвинувачення, а й для подальшого прийняття остаточного рішення, адже, наявність порушень інтелекту, інших особливостей розвитку неповнолітнього, які повинні бути враховані при наданні остаточної оцінки діям обвинуваченого.

Окрім цього, стороною обвинувачення, описуючи можливе вчинення кримінального правопорушення відносно неповнолітньої ОСОБА_10 , вказується, що вона «...в силу свого віку та розвитку була обмежена у здатності повноцінно усвідомлювати дії, які з нею відбувалися...» (арк. 4, 6 обвинувального акта), однак не вказується які саме дефекти розвитку наявні у потерпілої, яких є значна кількість (порушення інтелекту (розумово відсталі); відхилення у пізнавальному розвитку (із затриманням психічного розвитку); порушення слуху; порушення зору; порушення опорно-рухового апарату; та інші) і які, повинні бути враховані при винесенні остаточного рішення.

Пунктом 13 частини 1 статті З КПК України визначено, що обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом. Частиною 1 статті 337 КПК України передбачено що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно з ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Абрамян проти Росії» від 09.10.2008 зазначив, що у тексті підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час судового розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваному він вважається офіційно письмово повідомлений про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення. Крім того, Європейський суд з прав людини нагадує, що положення зазначеного вище підпункту «а» п. З ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, а також про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (рішення від 20.04.2006 у справі І.Н. та інші против Австрії, п. 34).

Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (рішення від 01.03.2001 по справі «Даллос против Угорщини, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. З ст. 6 Конвенції (рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54).

У рішенні від 26.06.2008 у справі «Ващенко проти України»: «обвинувачення для цілей пункту 1 статті 6 може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п. 51)».

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Частиною статті 485 КПК України також передбачено, що під час досудового розслідування та судового розгляду кримінальних правопорушень, вчинених неповнолітніми, крім обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, також з`ясовуються: 1) повні і всебічні відомості про особу неповнолітнього: його вік (число, місяць, рік народження), стан здоров`я та рівень розвитку, інші соціально-психологічні риси особи, які необхідно враховувати при індивідуалізації відповідальності чи обранні заходу виховного характеру. За наявності даних про розумову відсталість неповнолітнього, не пов`язану з психічною хворобою, повинно бути також з`ясовано, чи міг він повністю усвідомлювати значення своїх дій і в якій мірі міг керувати ними; 2) ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння; 3) умови життя та виховання неповнолітнього; 4) наявність дорослих підбурювачів та інших співучасників кримінального правопорушення.

Тобто, вказані обставини повинні бути зазначені в обвинувальному акті, оскільки, згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування таких обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, на потерпілого, а суд відповідно до ч. ст. 337 КПК України розглядає справу лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

До того ж, піду час судового розгляду справи суд, згідно з ст. 348 КПК України, зобов`язаний роз`яснити обвинуваченому суть обвинувачення. Тому, не викладення зрозумілого, конкретизованого обвинувачення позбавляє суд виконати вказану норму закону.

Таким чином, стороною обвинувачення порушено законодавчо визначене положення, що обвинувачення має бути індивідуалізоване і містити передбачені законом відомості щодо конкретних злочинних діянь конкретної особи, а всі обставини, що можуть бути враховані при винесені остаточного судового рішення також мають бути чітко визначеними і зрозумілими, що є істотним і таким, що тягне порушення права неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 на захист від обвинувачення і на справедливий судовий розгляд.

Зазначені недоліки перешкоджають суду всебічно, повно та об`єктивно розглянути кримінальне провадження та унеможливлюють постановлення законного, обґрунтованого і вмотивованого рішення за результатами розгляду.

Таким чином, обвинувальний акт має бути повернутим прокурору з підстав його не відповідності вимогам КПК України.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 3,7, 9, 291, 314, 315 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт із додатками у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000209 від 01.05.2023, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 152, ч.4 ст. 153, ч. 2 ст. 156 КК України, складений 25.09.2023 старшим слідчим СВ ВП №4 ОРУП №2 ГУ НП в Одеській області ОСОБА_14 та затверджений 25.09.2023 прокурором Доброславської окружної прокуратури Одеської області ОСОБА_3 , повернути прокурору.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Комінтернівський районний суд Одеської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Якщо апеляційну скаргу не подано, то ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_1