Житомирський апеляційний суд
Справа №935/1076/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ч.1 ст. 286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 грудня 2023 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 06 липня 2023 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Коростишів, Житомирської області, громадянина України, працюючого на ТОВ «Гранкорбілд» шліфувальником-полірувальником виробів з граніту, раніше судимого,

-за ч. 1 ст.286-1 КК України 1 (один) рік позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного за вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 14 грудня 2022 року.

На підставі ст. 72 КК України остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі на 1 (один) рік 5 (п`ять) місяців.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 у виді домашнього арешту залишено до набрання вироком законної сили.

Строк відбування покарання визначено обчислювати з моменту фактичного затримання обвинуваченого.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення судових товарознавчих експертиз у розмірах 1912,00 гривень, 1912,00 гривень та 1912,00 гривень.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 28.04.2023 у виді заборони права на відчуження, розпорядження та користування на автомобіль марки «ВАЗ», моделі 21102, д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_10 , володільцем є ОСОБА_6 , а також змиви з рульового колеса марки «ВАЗ» моделі 21102, д.н.з. НОМЕР_1 скасовано.

Речові докази: автомобіль марки «ВАЗ», моделі 21102, д.н.з. НОМЕР_1 , який знаходиться на майданчику тимчасового утримання транспортних засобів за адресою:м.Житомир, вул.Слобідська, 35 ухвалено повернути власнику; рентгенівський знімок, який знаходиться на зберіганні потерпілої ОСОБА_11 -залишено у розпорядженні останньої; змиви з рульового колеса марки «ВАЗ» моделі 21102, д.н.з. НОМЕР_1 , які знаходяться у кімнаті зберігання речових доказів ВП №2 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ухвалено знищити.

встановила:

Як встановив суд, 10 квітня 2023 року близько 07 год. 30 хв. водій ОСОБА_6 , в порушення вимог п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем «ВАЗ 21102» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_10 , та рухався ним по проїзній частині вул. Польової в напрямку вул. Семінарської в м. Коростишів Житомирської області.

Рухаючись у вказаний день та час зазначеним транспортним засобом по правій смузі руху проїзної частини вулиці Польової, в світлу пору доби, у населеному пункті, по прямій ділянці дороги, поблизу будинку № 3 водій ОСОБА_6 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в порушення вимог пунктів 1.5, 1.7, 2.3 «б», 12.3 та 13.1 цих же Правил дорожнього руху, проявив безпечність і неуважність до дорожньої обстановки та її змін, невірно оцінив дорожню обстановку та при виникненні небезпеки для руху у вигляді пішохода, якого він об`єктивно був спроможний виявити з місця водія, маючи технічну можливість запобігти наїзду з моменту виявлення перешкоди для руху, в момент виникнення небезпеки для руху негайно заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу не вжив, не дотримався безпечної дистанції та продовжував рух, в результаті чого передньою частиною керованого ним транспортного засобу на смузі свого руху здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_11 , яка рухалася по правому краю проїзної частини вищезазначеної вулиці в попутному з автомобілем напрямку.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_11 отримала тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому малогомілкової кістки лівої гомілки в нижній третині, яке відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 1.5, 1.7, 2.3 «б», п. 2.9 «а», 12.3 та 13.1 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичних обставин справи, кваліфікації дій та доведеності вини обвинуваченого, вважає, що вирок суду підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вказує, що суд в мотивувальній частині вироку вказав на необхідність призначення покарання ОСОБА_6 у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами, проте при призначенні остаточного покарання згідно по положень ст. 71, 72 КК України додаткове покарання, що передбачено санкцією ч.1 ст. 286-1 КК України не призначив та жодних підстав для обґрунтування такого рішення у вироку не навів.

Зазначає, що питання про необхідність призначення додаткового покарання вирішено у самій санкції статті, а тому суд зобов`язаний його призначити.

За наведених обставин просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_6 за ч.1 ст. 286-1 КК України, у виді позбавлення волі строком на 1 (один )рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання, частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 14.12.2022 року, за правилами ст. 72 КК України, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання 1(один) рік 5 (п`ять) місяців позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

Заслухавши доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого та захисника, які заперечували щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з наступних підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю досліджених під час судового розгляду і наведених у вироку доказів, є обґрунтованими і законними та апелянтом не оспорюються. Розгляд кримінального провадження здійснювався у порядку визначеному ч. 3 ст. 349 КПК України.

Не оспорюється в апеляційній скарзі також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Що стосується доводів прокурора в апеляційній скарзі про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, то вони є слушними з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, призначаючи покарання, суд повинен призначити його у межах, установлених у санкції статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України.

Згідно з ч.3 ст.71 КК України, призначене хоча б за одним із вироків додаткове покарання або невідбута його частина за попереднім вироком підлягає приєднанню до основного покарання, остаточно призначеного за сукупністю вироків.

Згідно з роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року №7, суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Верховний Суд у своїй постанові від 16 лютого 2023 року у справі №748/479/20 (провадження №51-2509 км 22) зробив висновок, що суд, прерогативою якого є призначення покарання, «зв`язаний» системою покарань, і не може відступити від неї. Якщо додаткове покарання безпосередньо передбачене в санкції статті Особливої частини КК України, то порядок його призначення залежить від особливостей конструкції цієї санкції. У випадку, коли додаткове покарання передбачається як обов`язкове до призначення, то це вже вирішено самим законодавцем, який, створюючи таку санкцію, тим самим покладає на суд обов`язок призначити додаткове покарання. При застосуванні таких санкцій відмова від призначення обов`язкового додаткового покарання можлива лише за наявності підстав, передбачених ч. 2 ст. 69 КК України.

На переконання колегії суддів, наведених вимог закону та правових висновків при постановленні вироку суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.

Санкція ч. 1 ст. 286-1 КК України, поряд із основним покаранням у виді позбавлення волі, передбачає призначення обов`язкового додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286-1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі з позбавлення права керувати транспортними засобами строком на три роки. На підставі ст. 71, 72 КК України, за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Коростишівського районного суду від 14 грудня 2022 року призначено остаточне покарання -1 (один) рік 5 (п`ять) місяців позбавлення.

Таким чином, при призначенні остаточного покарання, суд до основного покарання, призначеного за сукупністю вироків, безпідставно не приєднав додаткове покарання у виді позбавлення права керування, яке є обов`язковим згідно з санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК України та яке йому було призначено судом.

Зазначені обставини, на думку апеляційного суду, вказують на порушення закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до приписів п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, підставами для скасування судового рішення є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Враховуючи наведені обставини, суд апеляційної інстанції вважає, що доводи апеляційної скарги прокурора є такими, що підлягають задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначення покарання скасуванню, з ухваленням нового вироку.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу прокурора Коростишівської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 06 липня 2023 року щодо ОСОБА_6 в частині призначеного покарання скасувати.

Вважати ОСОБА_6 засудженим за ч.1 ст. 286-1 КК України до покарання призначеного судом першої інстанції- на 1(один) рік позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 (три) роки.

На підставі ст. 71, 72 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Коростишівського районного суду Житомирської області від 14.12.2022 року, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання 1 (один) рік 5 (п`ять) місяців позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Початок строку відбування основного покарання обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок залишити без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: