Провадження № 1-кс/686/1115/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , дослідивши клопотання прокурора окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0004381 від 27.12.2023 за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 357, ч. 3 ст. 357 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернулася до слідчого судді, з клопотанням про арешт на:

-мобільний телефон марки «Xiaomi» моделі «RedmiNote 7» у прозорому силіконовому чохлі із сім-картою мобільного оператора «Київстар», який було поміщено до сейф-пакету №WAR0007656;

-пару рукавичок чорного кольору, гребінець, моток сірої нитки із голкою, набір голок, мазь, записки, чеки, квитанції, візитки, сантиметрову стрічку, парфуми, запальнички 2 шт., ножиці, 2 стіки цукру, брелок, банківську картку банку «Приватбанк» № НОМЕР_1 , резинку для волосся, акумуляторну батарею до телефону, які поміщено до сейф-пакету №PSP2197228;

-паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_3 серія НОМЕР_2 , пенсійне посвідчення на ім`я ОСОБА_3 серія НОМЕР_3 , картку платника податків на ім`я ОСОБА_3 , які поміщено до сейф-пакету №WAR0007657;

-грошові кошти в сумі 2065 грн., а саме: 1 купюра номіналом 5 гривень (№ЮЖ2264347), 1 купюра номіналом 10 гривень (№ЦБ7676369), 5 купюр номіналом 20 гривень (№ЕБ6573223, №ЮД9126390, №ЄБ0457583, №ЕГ9357688, №ЕБ9240992), 3 купюри номіналом 50 гривень (№ЕГ3873862, №ЕГ1189851, №АР0652483), 1 купюра номіналом 100 гривень (№АА0116279), 1 купюра номіналом 200 гривень (№БП9461319), 3 купюри номіналом 500 гривень (№ЄЗ0335398, №ЕЕ9122640, №МБ0118123), а також грошові кошти в сумі 96 грн монетами, а саме: 8 монет номіналом 10 гривень, 3 монети номіналом 5 гривень, 1 монета номіналом 1 гривня, які поміщено до сейф-пакету №WAR0007659;

-сумку чорного кольору, яку було поміщено до сейф-пакету №SUD3074005;

з позбавленням права останньому на відчуження, розпорядження та користуванням з метою подальшого доказування вчинення вказаного кримінального правопорушення.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначає, що 27.12.2023 близько 21:00 години, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи неподалік будинку № 1, що за адресою: м. Хмельницький, провулок Героїв Прикордонників, без застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, умисно, в умовах воєнного стану, відкрито, шляхом ривка із рук ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 викрав сумку чорного кольору всередині якої знаходились особисті речі останньої, а саме мобільний телефон марки XiaomiRedmiNote 7, документи, грошові кошти, чим завдав ОСОБА_3 , майнової шкоди на суму яка встановлюється..

Відомості про вказане кримінальне правопорушення Хмельницьким РУП ГУНП в Хмельницькій області 27.12.2023 внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004381 за ознаками вчинення кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України та розпочато досудове розслідування, яке доручено СВ Хмельницького РУП.

28.12.2023 в ході затримання в порядку ст. 208 КПК України у ОСОБА_4 02.05.1989 було виявлено та вилучено зазначені речі.

Прокурор просить накласти арешт на зазначене майно з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні.

Дослідивши клопотання та долучені до нього матеріали слідчий суддя дійшов висновку про повернення клопотання з таких підстав.

Відповідно до ч.2 ст. 131 КПК України, одним із заходів кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

На підставі п.п. 1, 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно із ч.1 ст. 167 КПК України, тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися або розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тобто, застосування інституту тимчасового вилучення майна можливе відносно підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене майно і лише до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення, що свідчить про конкретне визначення законодавцем можливої наступної долі тимчасово вилученого майна.

За положеннями ч.2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тобто, застосування інституту тимчасового вилучення майна можливе відносно підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене майно і лише до вирішення питання про арешт такого майна або до його повернення, що свідчить про конкретне визначення законодавцем можливої наступної долі тимчасово вилученого майна.

При цьому можливість застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на тимчасового вилучене майно безальтернативно нерозривно пов`язане із перебуванням такого майна у зазначеному правовому статусі.

Випадки припинення тимчасового вилучення майна передбачені в ст.169 КПК України, де вказано, що тимчасово вилучене майно повертається особі, у якої воно було вилучено: 1) за постановою прокурора, якщо він визнає таке вилучення майна безпідставним; 2) за ухвалою слідчого судді чи суду, у разі відмови у задоволенні клопотання прокурора про арешт цього майна; 3) у випадках, передбачених ч.5 ст.171 та ч.6 ст.173цього Кодексу; 4) у разі скасування арешту.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Зокрема, при вирішенні питання про накладення арешту на майно, для прийняття законного та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Правомірним є арешт за умови одночасного існування критеріїв правомірності цього втручання (зокрема, законності, суспільного інтересу та справедливого балансу).

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).

Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Ціллю статей 170, 171 КПК є забезпечення прав власника чи законного володільця майна від втручання сторонніх осіб у здійснення ними повноважень власника чи володільця такого майна. Тобто вони покликані захистити інтереси власника чи законного володільця.

Застосовувати ці положення КПК всупереч інтересам законного власника чи володільця майна, які не вважають свої права порушеними, вочевидь не можна.

Указаного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 січня 2022 року за результатом розгляду справи №127/14139/16-к (провадження № 51-4343км21).

Згідно з ч.1 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

З матеріалів клопотання слідує, що майно, на яке просить накласти арешт прокурор, є майном потерпілої .

Подане прокурором клопотання не містить обґрунтування належних підстав та мети арешту майна потерпілої особи.

Клопотання містить лише виклад підстав арешту майна у зв`язку із тим, що воно було вилучене у особи, причетної до вчинення кримінального правопорушення та з підстав необхідності його збереження, оскільки воно визнане речовим доказом у кримінальному провадженні.

Разом із цим, до клопотання не долучений процесуальний документ,на підставі якого майно визнане речовим доказом, на що посилається прокурор.

Також у клопотанні відсутні кількісні характеристики вилученого з таким описом: записки, чеки, квитанції, візитки, парфуми та ознаки речових доказів, цього майна, яку воно має доказову силу для цього кримінального провадження.

Крім цього, у клопотанні відсутні відомості про правовий статус майна та його місце знаходження, оскільки воно вилучене 28.12.2023, а строк його тимчасового зберігання у сторони обвинувачення без ухвали слідчого судді про арешт майна закінчився.

Окрім зазначеного, потерпіла ОСОБА_3 під час її повідомлення про розгляд справи зазначила, що погодилась на зберігання вилучених у неї речей тимчасово, а текст заяви від 03.01.2024, на яку посилається прокурор і у якій за змістом ОСОБА_3 просить належні їй викраденні та вилучені під час затримання речі зберігати при матеріалах кримінального провадження не відповідає її дійсній волі.

Потерпіла зазначила, що з часу вилучення її телефону та документів і грошових коштів вона не може сплачувати за комунальні послуги та ці речі їй потрібні і вона не розуміє чому її мають позбавляти права володіння і користування ними.

У силу ч.2 ст.100 КПК України речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду.

Указані недоліки позбавляють слідчого суддю вирішити питання про накладення арешту та мають бути усунуті.

Керуючись ст.ст.172, 173 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_2 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0004381 від 27.12.2023 повернути прокурору, встановивши строк в сімдесят дві години для усунення недоліків.

Роз`яснити прокурору, що у разі повернення клопотання про арешт майна прокурору, тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя