Номер провадження: 11-кп/813/491/23
Справа № 496/2282/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 кизи

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі в залі суду апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 12.11.2021 року,відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Одеської області Березівського району с. Ставкове, громадянина України, неодруженого, який має неповну середню освіту, не працюючого, раніше судимого Малиновським районним судом м. Одеси 20 березня 2017 року за ст. 185 ч. 2, 71, 185 ч. 3, 71 ч. 1 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі, звільненого 09 квітня 2020 року на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2020 року, відповідно до ст. 81 КК України, ст. 537, ст. 539 КПК України не відбутий строк 3 місяці 23 дні, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.1 ст.121 КК України,

установив

Оскаржуваним вироком Біляївського районного суду Одеської області від 12.11.2021 року ОСОБА_7 , визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.15 ч.3 ст.185, ч.1 ст.121 КК України, та йому призначено покарання;

-за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років,

-за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України ОСОБА_7 призначено покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначених покарань та визначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 (десять) років.

На підставі ст.71 КК України, ОСОБА_7 до призначеного покарання шляхом часткового складання приєднано частину не відбутого покарання за вироком Малиновського районного суду м. Одеси від 20.03.2017 року та остаточно призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років 2 (два) місяці.

Також даним вироком вирішено питання речових доказів.

Згідно оскаржуваного вироку, ОСОБА_7 , 20 квітня 2020 року приблизно 00 годин 20 хвилин, більш точного часу в ході судового розгляду встановити не вдалось, шляхом застосування фізичної сили перестрибнув через паркан та проник на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , де діючи умисно з корисливих мотивів, повторно, маючи прямий умисел на таємне викрадення чужого майна, відірвав замок з вхідної двері, яким був закритий вхід з вулиці, підсобного приміщення (сараю). Далі, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний намір, направлений на таємне заволодіння чужим майном, проник до вказаного підсобного приміщення (сараю) де виявив приблизне 20 штук домашніх курей, вартістю 207 гривень за одну, які належать господарці будинку ОСОБА_9 . Побачивши живність (курей), ОСОБА_7 діючи умисно, обравши вказаних курей предметом свого злочинного посягання, переконавшись, що його дії ніким не помічені, з метою їх викрадення та подальшого приготування почав зрізати ножем по одній голові курям, та складати їх біля входу до підсобного приміщення. Виконавши усі дії, які ОСОБА_7 вважав необхідними для доведення злочину до кінця, маючи намір на подальше звернення викраденого майна на свою користь був застигнутий на місці, потерпілою ОСОБА_9 у зв`язку з чим покинув місце вчинення кримінального правопорушення без предмету злочинного посягання не довівши свій злочинний намір з причин, які не залежали від його волі.

Крім того, ОСОБА_7 , 20 квітня 2020 року приблизно 00 годин 15 хвилин, більш точного часу судом не встановлено, знаходячись за межами території домоволодіння АДРЕСА_3 , а саме по АДРЕСА_2 , в ході раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_10 , маючи умисел на спричинення тяжких тілесних ушкоджень, діючи умисно, наніс останньому три удари ножем в область живота, чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: проникаючої колото-різаної рани черевної порожнини з пораненням тонкого кишечнику з його брижею, великого сальника, а також з повним перетином лівого прямого м`яза черева, які згідно п.2.1.3 «к» «Правил судово-медичної визначення ступенів тяжкості тілесних ушкоджень» (1995р.) відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень за критерію небезпеки для життя. Будучи вперше допитаним у судовому засіданні 11 серпня 2020 року, ОСОБА_7 визнав себе повністю винним та підтвердив, що дійсно все відбулося так як зазначено в обвинувальному акті. В подальших судових засіданнях обвинувачений заперечував щодо пред`явленого йому обвинувачення та вину не визнав, поясняючи це тим, що на нього тиснули органи поліції, показували схему та давали вказівки яким чином себе поводити під час слідчого експерименту. Також пояснив, що на місці події його не було. Потерпілий навмисно підкинув на місце злочину його сумку, попередньо зірвав її з нього, щоб відвести підозру від своїх злочинних дій, так як потерпілий накинувся на нього з ножем. Він заламав потерпілому руку, так як захищався і вирвавши ніж наніс потерпілому тілесні ушкодження. Пояснює, що в сараї його не було і курей він не різав, а потерпіла не могла його бачити. Опинився він на місці події випадково, так як йшов до брата у гості.

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджується з вироком місцевого суду, вважає його незаконним з підстав невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неповноти судового розгляду.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на наступне:

-судом першої інстанції не було надано належних висновків щодо підстав скоєного, а саме - душевного стану обвинуваченого під час скоєння злочину, передбаченого ч.1 ст.121 КК України, оскільки потерпілий принижував його честь та гідність;

- суд не звернув уваги на покази свідків щодо скоєння ним злочину, передбаченого ст.185 КК України, оскільки у темний час доби фактично не можливо упізнати людину, а тому органом досудового розслідування фактично не надано належних доказів його винуватості;

-обвинувачений також вважає висновок суду щодо призначеної міри покарання з підстав його суворості;

-захисник обвинуваченого неналежним чином здійснювала його захист;

-покази щодо його винуватості були фактично «вибиті» фізичним та психологічним методом працівників поліції.

На підставі цього, обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок відносно нього скасувати та направити матеріали провадження на новий судовий розгляд.

Розгляд кримінального провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Біляївського районного суду Одеської області від 12.11.2021 року був призначений на 04.04.2023 року.

Під час підготовки до апеляційного розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі посилається на застосування відносно нього працівниками поліції психологічного та фізичного насильства з метою отримання зізнання у скоєному злочині, що було також підтверджено обвинуваченим в судовому засіданні апеляційного суду.

Відповідно до пояснень обвинуваченого ОСОБА_7 , після його затримання, співробітники Відділення поліції №2 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області, наносили йому тілесні ушкодження за для зізнання ОСОБА_7 винним у скоєному кримінальному правопорушенні, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про звернення до відповідного органу ДБР з підстав скоєння працівниками Відділення поліції №2 ОРУП №2 ГУ НП в Одеській області психологічного та фізичного тиску відносно обвинуваченого ОСОБА_7 .

Відповідно до ч.6 ст.206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та:

1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи;

2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи;

3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Чинний кримінальний процесуальний закон не містить прямого регулювання випадків подання таких заяв особою не на стадії досудового розслідування, а під час судового розгляду кримінального провадження або перегляду рішення суду в апеляційному порядку.

Разом із тим, ч. 6 ст. 9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу.

За викладених обставин колегія суддів вважає за можливе застосувати в даному випадку загальні засади кримінального провадження, зокрема, засаду законності, яка закріплена ст. 9 КПК України, відповідно до ч. 1 якої під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відтак, в даному випадку апеляційний суд вважає за необхідне застосувати за аналогією закону положення п. 2 ч. 6 ст. 206 КПК України та доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в апеляційній скарзі та усній заяві обвинуваченого ОСОБА_7 стосовно дій працівників поліції під час його затримання.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 216 КПК України слідчі органів державного бюро розслідувань здійснюють досудове розслідування злочинів вчинених, серед іншого, працівником правоохоронного органу.

З огляду на наведене, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність доручення Територіальному управлінню ДБР, розташованому в м. Миколаєві внести відомості до ЄРДР, за усною заявою обвинуваченого ОСОБА_7 про застосування до нього оперативними працівниками Відділення поліції №2 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області, недозволених методів досудового розслідування.

При цьому, враховуючи вимоги кримінального процесуального закону щодо розумності строків розгляду кримінального провадження, апеляційний суд вважає за необхідним зобов`язати ТУ ДБР надати апеляційному суду копію прийнятого за результатами розгляду заяви процесуального рішення.

Керуючись ст. 24, 206, 214, 370, 404, 405, 407, 420, 532 КПК України, апеляційний суд,

ухвалив

Клопотання прокурора ОСОБА_6 - задовольнити.

Доручити Територіальному управлінню ДБР, розташованому в м. Миколаєві внести відомості до ЄРДР, та провести досудове розслідування в порядку Глави 19 КПК України за фактами, викладеними в апеляційній скарзі та в усній заяві обвинуваченого ОСОБА_7 щодо застосування відносно нього психологічного та фізичного насильства з боку працівників Відділення поліції №2 ОРУП №2 ГУНП в Одеській області.

Зобов`язати службових осіб ТУ ДБР, розташованому в м. Миколаєві надати апеляційному суду копію процесуального рішення за результатами проведеного досудового розслідування

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4