УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.10.2023 Справа №607/18745/23

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі колегії суддів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 , у м.Тернополі в залі суду у підготовчому судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження №0000036 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, -

встановив:

Прокурор ОСОБА_5 подав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 строком на два місяці.

Обгрунтовуючи подане клопотання посилається на те, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України. Крім того, на даний час продовжують існувати та не зменшились ризики, передбачені п.1,4 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема обвинувачений ОСОБА_6 у зв`язку із усвідомленням тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який відноситься до особливо тяжких злочинів, а також усвідомлюючи міру покарання може переховуватися від суду або покинути територію України. Крім того, ОСОБА_6 користуючись досвідом роботи у правоохоронній сфері зможе впливати на викривлення значимих даних для кримінального провадження шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджання судовому розгляду. Крім того, ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшуковувати осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання, з метою уникнення кримінальної відповідальності шляхом створення недостовірних доказів його невинуватості, розуміючи, що в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення його може бути застосовано покарання у виді позбавлення волі та конфіскацією майна. Вказані обставини свідчать про неможливість обрання до ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, оскільки жоден з них не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, передбаченим п.1,4 ч.1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 клопотання підтримав в повному обсязі посилаючись на зазначені у ньому мотиви.

Обвинувачений ОСОБА_6 та ОСОБА_7 щодо задоволення клопотання прокурора не заперечили.

Ознайомившись із клопотанням прокурора, наявними матеріалами судового провадження, заслухавши доводи та пояснення сторін, колегія суддів дійшла наступних висновків.

На підставі статей 8, 129 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права; Суддя, здійснюючи правосуддя є незалежним та керується верховенством права; Основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

В порядку ч.1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

На переконання суду, стороною обвинувачення доведено достатньо підстав вважати, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 111-1 КК України. При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно ст. 198 КПК України висловлені в ухвалі суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Згідно з частиною першою статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 Кодексу. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого, як переховування від органів досудового розслідування та/або суду; знищення, переховування або спотворення будь-яких речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконний вплив на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Прокурором доведено, що ризики, які стали підставою для обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 не зменшились та продовжують існувати. Зокрема доведеним є ризик передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки злочин, який інкримінується ОСОБА_8 є особливо тяжким кримінальним правопорушенням і передбачає призначення покарання у вигляді позбавленням волі від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої, що може бути підставою та мотивом переховуватись від суду. Вищевказані обставини, дають підстави вважати, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення кримінального правопорушення може переховування від суду та має реальні можливості покинути територію України з цією метою, як в межах пункту пропуску через державний кордон України так і поза його межами, а також переховуватись на території України, зокрема на тимчасового окупованих територіях.

Також, прокурором доведено наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст.177 КПК України, який доводиться тим, що ОСОБА_6 , користуючись досвідом роботи у правоохоронній сфері зможе впливати на викривлення значимих даних для кримінального провадження шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджання судовому розгляду. Крім того, ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшуковувати осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання, з метою уникнення кримінальної відповідальності шляхом створення недостовірних доказів його невинуватості, розуміючи, що в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення його може бути застосовано покарання у виді позбавлення волі та конфіскацією майна.

ЄСПЛ через призму рішень зазначає, що існує презумпція на користь звільнення з-під варти. Доводи «за» і «проти» такого звільнення не повинні бути «загальними й абстрактними» (рішення у справі «Смирнова проти Росії»). В усіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено, і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних заходів (рішення від 23.09.2008 у справі «Вренчев проти Сербії»).

В п. 74 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.04.2021 року Справа N 800/331/16 (800/13/16) значено, що відповідно до Конвенції та практики ЄСПЛ, зокрема у справах "Нечипорук і Йонкало проти України", "Харченко проти України" та "Лабіта проти Італії", обмеження права особи на свободу й особисту недоторканність можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику або свідчити про його незначний ступінь, який не може бути підставою для запобіжного заходу у вигляді ув`язнення. Питання про те, чи є тримання під вартою обґрунтованим, не можна вирішувати абстрактно. Воно має вирішуватися в кожній справі з урахуванням конкретних обставин. Тримання під вартою може бути виправданим у тій чи іншій справі лише за наявності специфічних ознак того, що цього вимагають істинні вимоги публічного інтересу, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають правило поваги до особистої свободи.

Будь-яких передбачених законом обставин, які би свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує саме такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_6 , судом не встановлено та сторонами не доведено.

Доказів існування будь-яких обставин, що виникли після прийняття рішення про застосування запобіжного заходу та його продовження, та які б спростовували наявність чи свідчили про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, а також спростовують суспільну небезпеку особи обвинуваченого, стороною захисту суду також не надано, тому підстави для зміни запобіжного заходу відсутні.

Наявність декількох ризиків у сукупності, існування яких доведено прокурором унеможливлює застосування до обвинуваченого менш суворого запобіжного заходу, оскільки жоден з них не зможе запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання ним своїх обов`язків. Суд вважає, що у даному випадку реальне існування ризиків, які не є абстрактними та ознаки суспільного інтересу, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи обвинуваченого.

З метою забезпечення належної поведінки обвинуваченого та виконання ним процесуальних обов`язків, запобігання можливому переховуванню від суду, можливості перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, із врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_6 , у якого відсутні міцні соціальні зв`язки, його стану здоров`я, майнового стану, тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до переконання про необхідність продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на два місяці, враховуючи перебіг судового розгляду, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не буде здатен запобігти існуючим ризикам.

Керуючись статтями 8, 129 Конституції України, Главою 18, ст.ст.183, 184, 193, 194, 196, 197, 331, 376 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 задовольнити. ОСОБА_6 продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на два місяці до 04 грудня 2023 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали про продовження строку тримання під вартою закінчується 04 грудня 2023 року в 23 год. 59 хв.

Копію ухвали вручити учасникам і надіслати до Державної установи «Чортківська установа виконання покарань №26» Міністерства юстиції України.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення копії ухвали

СуддіОСОБА_1

ОСОБА_2

ОСОБА_3