Справа № 643/516/24
Провадження № 1-кс/643/121/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання представника третьої особи щодо майна якого вирішується питання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000172 від 13.03.2023,-

В С Т А Н О В И В:

18.02.2024 до Московського районного суду м. Харкова надійшло клопотання представника третьої особи щодо майна якого вирішується питання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000172 від 13.03.2023, у якому заявник просить: скасувати арешт (позбавлення права розпорядження та користування), накладений ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 06.11.2023, на майно, яке було вилучено в ході проведення обшуку 27.10.2023 у період часу з 16.35 год по 18.34 год за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: сім-картку Київстар; мобільний телефон Nokia imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , в якому є сім-картка Водафон (моб. тел. вимкнений, номер мобільного оператора не відомо); грошові кошти в сумі 1300 доларів США, номіналом по 100 доларів США, що було виявлено в жіночій сумочці, що належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; три сім-картки мобільного оператора Київстар (номери не відомо); аркуш паперу з електронною адресою від iCloud та з номером мобільного телефону, що було в зіп-пакеті; банківську картку АТ «ПУМБ» № НОМЕР_3 , що було виявлено в жіночій сумочці, що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_4 (на ОСОБА_4 ); мобільний телефон Samsung Galaxy S8 imei1: НОМЕР_5 з сім-карткою НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; мобільний телефон iPhone 13 pro max imei1: НОМЕР_7 , imei2: НОМЕР_8 в якому сім-картка НОМЕР_9 , що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; мобільний телефон iPhone 12 imei1: НОМЕР_10 , imei2: НОМЕР_11 , в якому є сім-картка НОМЕР_12 , що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; мобільний телефон Samsung Galaxy А03 imei1: НОМЕР_13 , imei2: НОМЕР_14 , в якому є сім-картка НОМЕР_15 , що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Заявник клопотання про скасування арешту майна мотивує тим, що арешт накладено на грошові кошти, мобільні телефони (зокрема, які належать неповнолітнім особам) а також банківські картки. В арешті зазначеного майна не має необхідності, оскільки з моменту накладення пройшов значний проміжок часу, на теперішній час у органу досудового розслідування для проведення ефективного розслідування відсутня необхідність у збереженні саме цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, а також для встановлення місця знаходження усіх осіб, причетних до скоєння вказаного злочину. Зауважив про відсутність потенційної загрози та шкоди для кримінального провадження у разі скасування арешту майна в рамках вказаного кримінального провадження. Вказав, що не вбачає наявності достатніх підстав вважати, що арештоване майно має суттєве значення для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження. На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси власника.

Представник третьої особи щодо майна якого вирішується питання адвокат ОСОБА_3 підтримав своє клопотання, просив його задовольнити з підстав, викладених у ньому.

Прокурор у задоволенні клопотання про скасування арешту майна просив відмовити, оскільки щодо арештованого майна триває проведення призначеної експертизи, за висновками якої може бути прийнято рішення про повідомлення особам про підозру, а арештоване майно буде нести доказове значення та слугувати у подальшому засобами відшкодування заподіяної шкоди.

Слідчий до початку судового засідання надав матеріали кримінального провадження №0000172 від 13.03.2023 для вивчення в судовому засіданні.

Слідчий суддя дослідивши доводи учасників, матеріали клопотання, надані слідчим матеріали кримінального провадження, дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи із аналізу викладеного, вказана норма пов`язує право слідчого судді на скасування арешту майна, із можливістю надання учасникам процесу доказів та відомостей, які вказуватимуть, що арешт накладено необґрунтовано або в його застосуванні відпала потреба та доведеності перед слідчим суддею їх законності та переконливості.

Статтями 7, 16 КПК України передбачено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою, гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Натомість при розгляді клопотання, поданого в порядку ст.174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює доводи клопотання в частині обґрунтованості підстав для скасування раніше накладеного арешту.

Згідно з приписами ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання встановлено, що ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 06.11.2023 (надалі ухвала слідчого судді) у справі №643/11639/23 накладено арешт на сім-картка Київстар; мобільний телефон Nokia imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , в якому є сім-картка Водафон (моб. тел. вимкнений, номер мобільного оператора не відомо); грошові кошти в сумі 1300 доларів США, номіналом по 100 доларів США, що було виявлено в жіночій сумочці, що належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; три сім-картки мобільного оператора Київстар (номери не відомо); аркуш паперу з електронною адресою від iCloud та з номером мобільного телефону, що було в зіп-пакеті; банківська картка АТ «ПУМБ» № НОМЕР_3 , що було виявлено в жіночій сумочці, що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; банківська картка АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_4 (на ОСОБА_4 ); мобільний телефон Samsung Galaxy S8 imei1: НОМЕР_5 з сім-карткою НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; мобільний телефон iPhone 13 pro max imei1: НОМЕР_7 , imei2: НОМЕР_8 , в якому сім-картка НОМЕР_9 , що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; мобільний телефон iPhone 12 imei1: НОМЕР_10 , imei2: НОМЕР_11 , в якому є сім-картка НОМЕР_12 , що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; мобільний телефон Samsung Galaxy А03 imei1: НОМЕР_13 , imei2: НОМЕР_14 в якому є сім-картка НОМЕР_15 , що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вказані речі, вилучені під час проведення обшуку, були оглянуті дізнавачем, про що складено відповідні протоколи огляду речей.

Постановою старшого дізнавача Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 від 31.10.2023, вилучені в ході обшуків речі визнано речовими доказами та приєднано до кримінального провадження.

Постановами старшого дізнавача Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_8 від 11.12.2023 призначено чотири судових комп`ютерно-технічних експертиз, на дослідження яких направлено мобільні телефони. Провадження у вказаних судових експертизах на теперішній час триває.

Доводи адвоката, про відсутність необхідності у подальшому арешті вказаного майна, належним чином на даний час не доведені та матеріалами кримінального провадження не підтверджені.

Слідчий суддя вважає, що у даному кримінальному провадженні, арештоване майно має доказове значення для даного кримінального провадження. Обґрунтованість накладення арешту, встановлення наявності ризиків передбачених ст.170 КПК України, що є підставою для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження як арешт майна, були предметом дослідження та встановлення, при розгляді клопотання про накладення арешту. Та на даний час на переконання слідчого судді продовжують існувати.

Так, досудове розслідування у вказаному провадженні триває. У подальшому застосуванні арешту, накладеному на речі, виявлені та вилучені під час проведення обшуку 27.10.2023 у період часу з 16.35 год до 18.34 год у квартирі АДРЕСА_2 , потреба не відпала, оскільки, серед іншого, частина з них є об`єктом експертного дослідження.

На даний час органом досудового розслідування продовжують встановлюватися особи причетні до вчинення кримінального правопорушення.

Таким, чином з наведеного вбачається, що у органу досудового розслідування для проведення ефективного досудового розслідування є необхідність у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, а також встановлення місця знаходження усіх осіб, причетних до скоєння вказаного злочину.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку, передбаченому ст. ст. 170-174 КПК України.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З огляду на положення ч.ч.2,3 ст.170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, при вирішенні питання про скасування арешту майна, слідчий суддя також бере до уваги той факт, що в даному випадку обмеження права власності (володіння) є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява №48191/99, п.п. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, заявником не надано та слідчим суддею у судовому засіданні не встановлено.

При цьому, як вбачається зі змісту самого клопотання, власник майна з апеляційною скаргою на вищенаведену ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 06.11.2023 до Харківського апеляційного суду не звертався.

Слідчий суддя вважає, що обставини, які стали підставою для накладення арешту на майно продовжують існувати, необхідність накладення арешту є об`єктивно необхідною для кримінального провадження.

За таких обставин слідчий суддя при розгляді даного клопотання вбачає потенційну загрозу та шкоду для кримінального провадження в разі скасування арешту майна, накладеного ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06.11.2023 в рамках вказаного кримінального провадження.

Така шкода може виразитись у втраті доказової бази сторони обвинувачення щодо обвинувачення або виправдання причетних осіб та унеможливить подальше провадження досудового розслідування та встановленню істини у справі, що очевидно переважає над неможливістю власником (володільцем) тимчасово володіти, розпоряджатися та користуватися вказаним майном.

З матеріалів кримінального провадження вбачається наявність достатніх підстав вважати, що арештоване майно має суттєве значення для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження. На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна.

Доводи заявника про те, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба та арешт накладено необґрунтовано, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження.

Слідчий суддя вважає, що ініціатором клопотання у клопотанні не наведено, та при розгляді клопотання у судовому засідання не встановлено належних підстав які б беззастережно свідчили, про те, що на даний час в подальшому застосуванні арешту майна у даному кримінальному провадженні відпала потреба. Натомість у судовому засіданні при розгляді клопотання доведено необхідність арешту майна.

Відповідно до практики Європейського суду, для того, щоб втручання в право власності вважалося допустимим, воно повинно служити не лише законній меті в інтересах суспільства, а повинна бути розумна співмірність між використовуваними інструментами і тією метою, на котру спрямований будь-який захід, що позбавляє особу власності. Розумна рівновага має зберігатися між загальними інтересами суспільства та вимогами дотримання основних прав особи (рішення у справі АГОСІ проти Об`єднаного Королівства). Іншими словами, заходи щодо обмеження права власності мають бути пропорційними щодо мети їх застосування.

Разом із тим, слідчий суддя вважає, що підставою для скасування арешту майна не може бути лише саме твердження власника майна, що в арешті не має необхідності, оскільки з моменту накладення арешту пройшов значний проміжок часу, як і сам по собі факт звернення власника майна, до слідчого судді з відповідним клопотанням.

При розгляді клопотання слідчий суддя враховує, що рішення прийняте слідчим суддею про накладення арешту на майно було обґрунтовано, в апеляційному порядку не оскаржувалося, та такий захід забезпечення кримінального провадження було застосовано за результатами об`єктивного розгляду клопотання про накладення арешту на майно, з дотримання процесуального законодавства та таке було виправдано потребами досудового роздування кримінального провадження на відповідному його етапі.

Таким чином, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання не містить обґрунтування та відповідних доказів того, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба та що арешт накладено необґрунтовано, що є єдиним підставами згідно чинного КПК України, для скасування арешту майна.

А тому, з огляду на викладене, у зв`язку із відсутністю правових підстав для скасування арешту майна на даний час, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.107, 174, 309, 372, ч.2 ст.376 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні клопотання представника третьої особи щодо майна якого вирішується питання адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000172 від 13.03.2023, накладеного ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 06.11.2023 у справі №643/11639/23 на: сім-картку Київстар; мобільний телефон Nokia imei1: НОМЕР_1 , imei2: НОМЕР_2 , в якому є сім-картка Водафон (моб. тел. вимкнений, номер мобільного оператора не відомо); грошові кошти в сумі 1300 доларів США, номіналом по 100 доларів США, що було виявлено в жіночій сумочці, що належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; три сім-картки мобільного оператора Київстар (номери не відомо); аркуш паперу з електронною адресою від iCloud та з номером мобільного телефону, що було в зіп-пакеті; банківську картку АТ «ПУМБ» № НОМЕР_3 , що було виявлено в жіночій сумочці, що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; банківську картку АТ КБ «Приватбанк» № НОМЕР_4 (на ОСОБА_4 ); мобільний телефон Samsung Galaxy S8 imei1: НОМЕР_5 з сім-карткою НОМЕР_6 , що належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; мобільний телефон iPhone 13 pro max imei1: НОМЕР_7 , imei2: НОМЕР_8 в якому сім-картка НОМЕР_9 , що належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; мобільний телефон iPhone 12 imei1: НОМЕР_10 , imei2: НОМЕР_11 , в якому є сім-картка НОМЕР_12 , що належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; мобільний телефон Samsung Galaxy А03 imei1: НОМЕР_13 , imei2: НОМЕР_14 , в якому є сім-картка НОМЕР_15 , що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Матеріали кримінального провадження №0000172 від 13.03.2023, повернути до СД Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області для продовження досудового розслідування.

Ухвала оскарженню не підлягає. Заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1