Справа № 171/2314/23
Провадження № 1-кс/177/96/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2023

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі слідчого судді ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кривому Розі клопотання слідчого ВП № 8 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області про продовження строку дії запобіжного захожу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Гандрабури, Ананьївського району, Одеської області, українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , депутатом не являється, особою з інвалідністю та особою котра перебуває на соціальному забезпеченні не являється, має середньо-спеціальну освіту, військовослужбовець військової служби призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , обіймає посаду водія зенітного взводу у військовому званні «старший солдат», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,-

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваного ОСОБА_2

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

Згідно ухвали Дніпровського апеляційного суду на адресу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 23.11.2023 надійшло клопотання слідчого СВ ВП №8 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_7 про продовження строку тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_2 .

Клопотання мотивовано тим, що ОСОБА_2 , будучи військовослужбовцем, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період у військовій частині НОМЕР_1 , перебуваючи на посаді водія зенітного взводу, у військовому званні «старший солдат», 28 вересня 2023 року близько 01 год. 10 хв., знаходячись поблизу будинку АДРЕСА_2 , маючи прямий умисел на вбивство, усвідомлюючи при цьому суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння смерті іншій людині, бажаючи їх настання, здійснив з автоматичної зброї АКС-74У серійний номер № НОМЕР_2 , 1 постріл в лобну область голови з права громадянину України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: наскрізне вогнепальне кульове поранення голови з розтрощенням черепа.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень 28 вересня 2023 року близько 01 год. 10 хв., перебуваючи в будинку АДРЕСА_2 , потерпілий ОСОБА_8 помер на місці, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України умисне вбивство.

Нагляд за додержанням законів під час досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні у формі процесуального керівництва здійснюється Криворізькою спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону.

У вчиненні кримінального правопорушення обґрунтовано обвинувачується: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Гандрабури, Ананьївського району, Одеської області, українець, громадянин України, одружений, раніше не судимий, депутатом не являється, особою з інвалідністю та особою котра перебуває на соціальному забезпеченні не являється, має середньо-спеціальну освіту, пенсіонером не являється, військовослужбовець військової служби призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , який обіймає посаду водія зенітного взводу у військовому званні «старший солдат», який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України умисне вбивство.

28.09.2023 ОСОБА_2 , слідчим за погодженням з процесуальним керівником (прокурором) повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, яка повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

3 метою запобігання спробам з боку підозрюваного переховуватись від суду, незаконно вилизати на свідків у кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення, підозрюваному ОСОБА_2 ухвалою Криворізького районного суду від 29.09.2023 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з 28.09.2023 до 26.11.2023.

Двомісячний строк досудового розслідування в цьому провадженні закінчується 28.11.2023, але завершити досудове розслідування до вказаного строку неможливо, оскільки необхідно отримати висновки призначених судово-медичної експертизи, судової експертизи за напрямком дослідження вибухових речовин, продуктів вибуху та пострілу, судово-імунологічної експертизи, а також ознайомити підозрюваного з висновками проведених експертиз, скласти обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, виконати інші слідчі та процесуальні дії, необхідність в яких виникне в ході розслідування.

Враховуючи зазначені обставини, строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні керівником Криворізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони 23.11.2023 продовжено до трьох місяців, тобто до 28.12.2023 року.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою спливає 26.11.2023.

На даний час виникла необхідність у продовженні підозрюваному ОСОБА_2 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки на даний час ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшились, та можуть настати, якщо підозрюваний буде перебувати на волі, а саме: перебуваючи на волі підозрюваний може переховуватися від суду, має фактичну можливість незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, підозрюваний має можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, залишаючись на волі підозрюваний має можливість вчинити інші кримінальні правопорушення чи повторно вчинити правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується.

Так, в ході досудового розслідування зібрано сукупність належних і достатніх доказів, які підтверджують вчинення ОСОБА_2 , інкримінованого йому кримінального правопорушення, що є підставою для обґрунтованої підозри, а саме: допитами свідків, протоколами огляду місця події та речових доказів та їх вилучення та іншими зібраними під час досудового розслідування доказами в їх сукупності.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спроб: переховуватися від суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри та обвинувачення у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити такі дії: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного.

Така потреба обумовлена наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, в обґрунтування продовження запобіжного заходу щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання спробам, а саме:

п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України ОСОБА_2 , підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, у зв`язку з чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, останній може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання, оскільки на час розгляду клопотання ОСОБА_2 , є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та його підрозділ, у зв`язку із виконанням бойових завдань, постійно здійснює передислокацію на території України, тому перебуваючи на волі забезпечити виконання загальних засад Кримінального процесуального кодексу України в частині розумності строків судового розгляду забезпечити не вдасться за можливе та підозрюваний буде посилатися на неявку до органу досудового розслідування та суду мотивуючи проходженням військової служби.

В той же час, враховуючи активність проведення бойових дій на території України, наявний очевидний ризик переховування підозрюваного ОСОБА_2 , від органів досудового розслідування або суду на території, які не підконтрольні Українській владі.

Крім цього, при вирішенні питання про наявність вказаного ризику, слід взяти до уваги, що злочин, у якому підозрюється ОСОБА_2 ,

пов`язаний з посяганням на життя та здоров`я особи, а також те, що після вчинення злочину він до правоохоронних органів не звернувся, про вчинене не повідомив.

При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі підозрюваного будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а дієвим запобіжним заходом, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не продовження йому строку дії запобіжного заходу.

п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на свідків, потерпілого у цьому кримінальному провадженні, існування даного ризику обґрунтовується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_2 , є тяжким та вчинене проти життя та здоров`я особи, у зазначеному кримінальному провадженні показання потерпілого та свідків, яких ще в судовому засіданні не допитували, які знають підозрюваного та перебувають у родинних стосунках з останнім, мають доказове значення, таким чином, більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою, не здатні запобігти зазначеному ризику.

Слідчий зазначає, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ОСОБА_2 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наслідки та ризик втечі для нього, перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності може вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства.

п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України враховуючи особу ОСОБА_2 , вчиняючи тяжкий злочин в умовах воєнного стану, з метою уникнення покарання за вчинений ним кримінальне правопорушення, фактично може самовільно залишити місце несення служби, що само по собі утворює склад інших кримінальних правопорушень, передбачених за ст. ст. 407 408 КК України. Крім того, бажання підозрюваного уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі підозрюваного.

Тяжкість інкримінованого правопорушення та усвідомлення можливості засудження до тривалого терміну позбавлення волі вже самі по собі можуть бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі.

Крім цього, при вирішенні питання про наявність вказаного ризику, слід взяти до уваги, що злочин, у якому підозрюється ОСОБА_2 ,

пов`язаний з посяганням на життя та здоров`я особи, а також те, що після вчинення злочину він до правоохоронних органів не звернувся, про вчинене не повідомив.

Неможливість застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки відносно підозрюваного пов`язана з тим, що вказані запобіжні заходи будуть не достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

- особисте зобов`язання - не можливо застосувати у зв`язку з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та відповідно до п. 2 ст. 179 КПК України - однією з ознак виконання особистого зобов`язання є те що підозрюваний зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду та його застосування не достатнє для забезпечення виконання підозрюваним його обов`язків у цьому кримінальному провадженні, оскільки у вказаному випадку підозрюваний повинен повернутися до місця мешкання, реєстрації або місця служби, тобто на Дніпропетровської області до підрозділу військової частини НОМЕР_1 , яка в будь-який час змінює своє місце розтушування, що створить умови та змогу підозрюваного переховуватися від суду, у зв`язку із чим неможливо ефективно забезпечити необхідну міру контролю за поведінкою підозрюваного, що наддасть останньому можливість переховуватись від суду.

- особиста порука не можливо застосувати у зв`язку з тим, що до сторони обвинувачення та суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити його до суду на першу вимогу. Разом з тим, поручителі з числа цивільних осіб не зможуть забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, оскільки ОСОБА_2 , на теперішній час є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу за місцем дислокації військової частини, що фактично унеможливить поручителем з числа цивільних осіб забезпечити належне виконання покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України. Водночас, поручителі з числа командування військової частини та інших військових формувань не зможуть забезпечити виконання підозрюваним обов`язків, у зв`язку з виконання безпосередніх бойових завдань на лінії зіткнення з ворогом, але навіть у тому разі, якщо у суді під час розгляду даного клопотання будуть такі звернення, на думку слідства такий запобіжний захід не є достатнім для запобігання зазначеним ризикам;

- застава прокурору та суду не надходили заяви або клопотання від підозрюваного ОСОБА_2 , його захисника, рідних або інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України при звернені слідчого, прокурора до слідчого судді з клопотанням про застосування до ОСОБА_2 , запобіжного заходу;

- домашній арешт не можливо застосувати у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 , є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації та підлягає постійному візуальному контролю з метою запобігання вчиненню вищевказаних ризиків.

Разом з тим вказаний запобіжний захід в умовах воєнного стану, позбавляю військовослужбовця виконувати свій конституційний обов`язок, що не кореспондується ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, а тому обрання відносно нього іншого запобіжного заходу створить передумови для переховування підозрюваного від суду. Більше того, за таких обставин підозрюваний отримає можливість незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні будь-яким чином.

За таких обставин застосування більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти цим ризикам, також суворість покарання за кримінальне правопорушення та особистість підозрюваного свідчить про те, що наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути визнані ним менш небезпечними ніж кримінальне переслідування.

З огляду на те, що органом досудового розслідування доведено та підтверджено вищевказаними матеріалами існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України; що підозрюваний має можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, може здійснити вплив на свідків, тому що суворість покарання за кримінальне правопорушення, наслідки та ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку можуть бути признаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура виконання покарання, а також беручи до уваги вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, його вік, посаду, репутацію, стан здоров`я, майновий стан та інші обставини, приймаючи до уваги особливу суспільну небезпеку протиправних дій підозрюваного для запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є застосування щодо нього запобіжного заходу - тримання під вартою як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

В свою чергу, в умовах воєнного стану на території України, з метою належного покарання осіб, які вчинили тяжкі та особливо тяжкі злочини, такий підхід національних судів щодо застосування викличного виду запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не допустить негативного впливу на обороноздатність держави в умовах воєнного стану, підриву авторитету, бойової готовності та боєздатності підрозділу Збройних Сил України та не створить в очах військовослужбовців уяву безкарності та свавілля.

Крім того, бажання підозрюваного уникнути відповідальності та тяжкість покарання, що йому загрожує, безумовно свідчать про можливість втечі підозрюваного. Таким чином, констатовані ризики є обґрунтованими та доведеними.

Не утворює підстав для звільнення підозрюваного і участь останнього у бойових діях пов`язаних з захистом суверенітету та незалежності України, оскільки ці обставини мали місце і на час вчинення злочину, а отже вони не утворюють для підозрюваного жодних моральних запобіжників при обранні ним моделі поведінки.

Розглядаючи можливість застосування до підозрюваного будь-якого альтернативного запобіжного заходу, прокурор звертає увагу суду, що наразі достатніми та належними підставами застосування запобіжного заходу у виді тримання стосовно підозрюваного під вартою є не лише очікування завершення досудового розслідування та розгляду справи в суді, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку повністю виправдовує утримання підозрюваного під вартою.

Отже, досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України наразі можливе виключно у разі залишення солдата ОСОБА_2 під вартою.

Такий висновок прокурора не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність із боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах Смірнов проти Росії від 24 липня 2003 року; Вемгофф проти Німеччини від 27 червня 1968 року; Штегмюллер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Мацнеттер проти Австрії від 10 листопада 1969 року; Летельєр проти Франції від 26 червня 1991 року та ін.), також тривалість існування обґрунтованої підозри у вчиненні затриманою особою злочину як неодмінна умова законності її продовжуваного тримання під вартою (рішення ЄСПЛ «Геращенко проти України» від 7 листопада 2013 року) та суворість покарання, яке може бути призначено, як слушний елемент в оцінці ризику можливості переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Серйозність висунутих обвинувачень свідчить про те, що державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує (рішення ЄСПЛ «Москаленко проти України» від 20 травня 2010 року).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим лише тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (Рішення у справі Амбрушкевич проти Польщі).

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України», слідчому судді, суду слід враховувати, що рішення про застосування одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи підозрюваного, обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Крім цього, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років. За злочин, у скоєнні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_2 , кримінальним законом передбачено покарання від 7 до 15 років позбавлення волі.

Так, продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_2 , спрямоване на забезпечення посилення контролю за місцем перебування останнього, виконання ним процесуальних обов`язків, попередження та своєчасне припинення вчинення ОСОБА_2 , переховування від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 КПК України, Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Фактичні обставини інкримінованому ОСОБА_2 , кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України свідчать про його підвищену суспільну небезпеку. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_2 , у разі визнання його винним, у сукупності із даними про особу підозрюваного та з огляду на наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, унеможливлюють застосування до підозрюваного менш суворого запобіжного заходу.

Також, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

За викладених обставин у сукупності, сторона обвинувачення вважає, що продовження строку тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті його застосування забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а застосування більш м`яких запобіжних заходів до ОСОБА_2 , є недостатніми.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання, просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_2 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Захисник ОСОБА_6 просив відмовити повністю стороні обвинувачення у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою на 60 діб через необґрунтованість підозри та недоведеність ризиків для подальшого тримання під вартою. Також в обґрунтування клопотання зазначив, що ОСОБА_2 має тісні соціальні зв`язки, одружений, має на утриманні малолітню доньку. Позитивно характеризується.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, слідчий суддя дійшов до висновку, що клопотання слідчого є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

На підставі досліджених в судовому засіданні матеріалів слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри у вчинені ОСОБА_2 злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Підозра ОСОБА_2 у вчиненні вищевказаного злочину підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами: протоколом огляду від 28.09.2023 року, з якого встановлено, що в ході огляду транспортного засобу ВАЗ 2106 на земельній ділянці в с. Новомар`янівка Криворізького району виявлено та вилучено патрони в кількості 29 шт., зброю АКСУ-74; протоколом огляду місця події від 28.09.2023 року згідно якого в приміщенні кухні АДРЕСА_2 виявлено труп ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з пораненнями в лобну область голови; лікарським свідоцтвом про смерть № 174 від 28.09.2023 року, відповідно до якого ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , смерть настала внаслідок нападу з використанням ручної вогнепальної зброї з метою вбивства чи нанесення ушкодження, до смерті призвели: розтрощення черепу, наскрізне вогнепальне поранення голови; протоколом огляду від 28.09.2023 року, з якого встановлено, що в ході огляду транспортного засобу ВАЗ 2101 поблизу буд. АДРЕСА_2 виявлено та вилучено патрони в кількості 30 шт., зброю АК-74; протоколами допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі Нечипорук та Йонкало проти України від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також рішення від 30 серпня 1990 р. у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbelland Hartleyv. theUnited Kingdom), п. 32, Series А, № 182).

Слідчий суддя бере до уваги вагомість доказів вини підозрюваного ОСОБА_2 , тяжкість покарання за вчинення вищевказаного особливо тяжкого злочину, яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, вік ОСОБА_2 , наявність на утриманні малолітньої доньки, підозрюваний на даний час є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, має доступ до зброї та боєприпасів, раніше не судимий .

Відповідно до приписів ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу. Беручи до уваги дані щодо особи підозрюваного ОСОБА_2 , зазначені вище, та обставини справи слідчий суддя приходить до висновку, що дійсно існує ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування, а також ризик незаконного впливу на потерпілого та свідків.

Взявши до уваги встановлені в судовому засіданні обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів, що передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України, є недостатньою мірою, оскільки вони не будуть слугувати забезпеченню виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможуть запобігти його спробам незаконно впливати на потерпілого та свідків та спробам переховуватися від органу досудового слідства та суду.

Зі вказаних підстав слідчий суддя відхиляє доводи підозрюваного та його захисника щодо відмови в задоволенні клопотання.

Вирішуючи питання щодо строку дії запобіжного заходу, слідчий суддя вважає за необхідне відповідно до положень ч.2 ст.197 КПК України продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_2 в межах строку досудового розслідування, до 28 грудня 2023 року.

Керуючись ст.ст.177,199,369-372,376,309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , підозрюваного у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України, в межах строку проведення досудового розслідування, тобто до 28.12.2023 включно

На ухвалу може бути подана апеляція безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1