Провадження №11-сс/801/644/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Вінниці в режимі відеоконференції апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2023 року у кримінальному провадженні № 0000048 від 16.07.2020 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Козятин, Вінницької області, з вищою освітою, працює агрономом у ФГ «БАРКОСОФТ АГРО», неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2

за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_6

підозрюваного: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2023 року застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком в межах досудового розслідування, а саме до 24:00 години 03 січня 2024 року.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу з доповненнями, просив ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2023 року скасувати, постановити нову ухвалу, якою обрати запобіжний захід вигляді домашнього арешту за адресою АДРЕСА_2 .

Згідно клопотання слідчого органами досудового розслідування встановлено наступне.

На початку 2020 року (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_7 розпочав близькі відносини з ОСОБА_9 та почали спільно проживати за адресою: АДРЕСА_2 .

Так, у нічну пору доби (точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) з 12.04.2020 по 13.04.2020, ОСОБА_7 на побутовому грунті розпочав словесний конфлікт із своєю співмешканкою ОСОБА_9 . У цей час, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_9 .

З цією метою, у ході вказаного конфлікту, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та свідомо припускаючи їх настання, тобто маючи умисел на заподіяння невизначеної шкоди здоров`ю за наслідками свого діяння, що охоплювало в тому числі і протиправне спричинення смерті від нанесених тілесних ушкоджень, враховуючи явну свою фізичну перевагу наніс ОСОБА_9 множинні удари руками в область голови та тулуба, від яких остання втратила рівновагу та впала на підлогу.

Після чого ОСОБА_7 для доведення свого злочинного умислу до кінця, з метою спричинення фізичного болю, наніс удари ногами в область тулуба ОСОБА_9 та із значною силою прижавши своїм коліном її грудну клітку наніс декілька ударів руками по тулубу, внаслідок чого завдав останній закриті тупі травми грудей та живота із забиттям внутрішніх органів, які ускладнились розвитком небезпечного для життя стану.

Унаслідок отриманих тілесних ушкоджень стан ОСОБА_9 погіршувався, у зв`язку з чим ОСОБА_9 , з 11.07.2020 розпочала лікування в КП «Козятинська центральна районна лікарня Козятинської районної ради» та з 14.07.2020 неодноразово проходила лікування у КНП «Вінницької обласної клінічна лікарня імені М.І. Пирогова Вінницької обласної ради», де згодом ІНФОРМАЦІЯ_2 під час надання медичної допомоги померла.

Відповідно до висновку експерта № 51-К від 26.05.2023, при експертизі трупа ОСОБА_9 встановлено наступні тілесні ушкодження: закрита травма грудної клітки забій серця, тампонада серця, посттравматичний панкардит, та закрита тупа травма живота забій селезінки та правої нирки. Причиною смерті ОСОБА_10 стала закрита тупа травма грудної клітки, яка в процесі травматичного перебігу ускладнилась розвитком загрозливих для життя явищ (мозкова кома, важка післяішемічна гостра енцефалопатія з переважним ураженням стовбура мозку та правої півкулі), що і стало безпосередньою причиною смерті. Характер тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 , їх локалізація вказують на те, що вищезазначені тілесні ушкодження виникли від неодноразової дії тупих твердих предметів грудної клітки, правої та лівої бічних поверхонь тулуба. Дані ушкодження не могли виникнути у результаті падіння з висоти власного зросту Закрита тупа травма грудної клітки з забиттям серця, тампонадою серця та посттравматичним панкардитом має ознаки тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя як такого, що в перебігу травматичного процесу ускладнилось загрозливими для життя явищами, згідно п. 2.1.3/0 «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р. та стоїть в причинному зв`язку зі смертю. Травма живота з забиттям селезінки та правої нирки за своїм характером можуть відповідати легким тілесним ушкодженням, що спричинили короткочасний розлад здоров`я по відношенню до живих осіб (п. 2.3.2/а «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995р.) та в причинному зв`язку зі смертю ОСОБА_10 не стоять.

Тілесні ушкодження у ОСОБА_9 виникли в термін, який може перевищувати тижні-місяці до лікування в стаціонарі (14.07.2020 р. ВОКЛ ім. М.І. Пирогова), що не виключає можливості їх отримання у проміжок часу з 12.04.2020 по 13.04.2020 р. Про даний можливий термін виникнення травми грудей свідчать записи в медичній карті ВОКЛ ім. Пирогова № 9622 згідно запису кардіолога від 15.07.2020 р. "погіршення стану у вигляді набряків на ногах та загальної слабкості біля 3-х міс. тому"; та торакального хірурга від 15.07.2020 Зі слів хворої отримала травму грудної клітки (наслідок побиття) три місяці тому. З того часу стан хворої поступово погіршувався у вигляді вираженої втоми після незначного фізичного навантаження."

У ОСОБА_9 мав місце наступний перебіг травматичного процесу закритої травми грудей: забиття серця; розвиток поступового погіршення стану у вигляді набряків на ногах та загальної слабкості; посттравматичний гемоперикард, тампонада серця, (що викликало необхідність видалення гемолізованої крові з порожнини перикарду 15.07.2020); посттравматичний панкардит, посттравматичний ендокардит з враженням аортального клапана та в подальшому порушення мозкового кровообігу за емболо-тромботичним типом, які в своєму перебігу викликала загрозливі для життя явища (мозкова кома, важка післяішемічна гостра енцефалопатія з переважним ураженням стовбура мозку та правої півкулі). Таким чином, загрозливі для життя стани, які розвинулись у ОСОБА_9 в клінічному перебігу ушкоджень, перебувають з ними у прямому причинно-наслідковому зв`язку. З моменту отримання травми до розвитку загрозливих для життя явищ травматичний процес у ОСОБА_9 здійснювався протягом кількох місяців.

Характер тілесних ушкоджень у ОСОБА_9 , їх локалізація вказують на те, що вищезазначені тілесні ушкодження виникли від неодноразової дії тупих твердих предметів в ділянки грудної клітки, правої та лівої бічних поверхонь тулуба за механізмом удару та стиснення можливо, і в наслідок удару руки або ноги людини, та/або при стисканні із значною силою коліном людини".

При експертизі трупа ОСОБА_9 не виявлено ознак захворювань, у тому числі вроджених та хронічних захворювань, які могли негативно вплинути на розвиток травматичного процесу чи стояти в причинному зв`язку з настанням її смерті.

Вплив на розвиток травматичного процесу у ОСОБА_9 надання медичної допомоги не приймається до уваги при судово-медичній кваліфікації отриманих нею ушкоджень стосовно ступеня тяжкості та причинного зв`язку зі смертю, згідно п. 2.1.2. "Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" ("Небезпечними для життя є ушкодження, що в момент заподіяння /завдання/чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Запобігання смерті, що обумовлене наданням медичної допомоги не повинно братися до уваги при оцінюванні загрози для життя таких ушкоджень. Загрозливий для життя стан, який розвивається в клінічному перебігу ушкоджень, незалежно від проміжку часу, що минув після його заподіяння, повинен перебувати з ним у прямому причинно-наслідковому зв`язку.").

Вимоги апеляційної скарги з доповненнями мотивовано тим, що при розгляді клопотання суд першої інстанції не взяв до уваги, що стороною обвинувачення не було доведено належними та допустимими доказами наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам, які враховуються при обранні запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України.

Сторона захисту вважає, що наявні докази про вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення є невагомими, висунута йому підозра є необгрунтованою та передчасною, будь-які прямі та достовірні докази нанесення тілесних ушкоджень саме ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_9 стороною обвинувачення не надані.

Відповідно до висунутої підозри, за медичною допомогою потерпіла звернулась тільки через три мiсяцi пiсля нанесення тілесних ушкоджень, ніяким чином не доводиться наявність умислу у підозрюваного ОСОБА_7 , в період з 12 квітня по 13 квітня 2020 року, на нанесення тілесних ушкоджень невизначеної шкоди, що охоплювало в тому числі і протиправне спричинення смерті, висновки комплексної судово-медичної експертизи проведеної Вінницьким обласним бюро CME №51к від 26.05.2023 є суперечливими.

Також захисник просить врахувати, що підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце проживання, місце роботи, позитивно характеризується за місцем проживання, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, доглядає за матір`ю, яка має тяжкі захворювання.

Захисник в доповненнях до апеляційної скарги вказує, що протокол проведення слідчого експерименту від 23.09.2023 р. про допит ОСОБА_11 ; протокол проведення слідчого експерименту від 23.09.2020 р. про допит ОСОБА_12 , протокол допиту свідка ОСОБА_13 від 22.12.2022 р; протокол допиту свідка ОСОБА_14 від 27.12.2022 р.; протоколу допиту свідка ОСОБА_15 від 27.12.2022 р. не можуть виступати доказами в кримінальному провадженні, оскільки не містять жодних фактів, ґрунтуються на припущеннях, та переказують слова потерпілої ОСОБА_9 , тобто не є допустимими доказами.

Матеріали кримінального провадження є суперечливими, жодних доказів в обгрунтування підозри ОСОБА_7 не надано, жодний свідок не був очевидцем конфліктних ситуацій та нанесення тілесних ушкоджень, причинно-наслідкового зв`язку між смертю ОСОБА_9 та інкримінованими ОСОБА_7 діями не вбачається.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги з доповненнями захисника, зазначив, що підозра належним чином обгрунтована, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, ризики, передбачені ст. 177 КПК України існують, тому ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, захисника ОСОБА_6 , який просив задоволити його апеляційну скаргу з доповненнями, підозрюваного ОСОБА_7 , який підтримав думку свого захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга з доповненнями захисника задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо покурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу .

Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, які перешкодять виконанню покладених на нього процесуальних обов`язків.

У відповідності до п. «с» ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, допускається взяття особи під варту з метою запобігти цій особі зникнути після скоєння злочину.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000048 від 16.07.2020 року ОСОБА_7 03.11.2023 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Обгрунтованість підозри слідчим суддею перевірено належним чином.

Відповідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Слідчий суддя належним чином, в дотримання вимог ст.ст.177,178 КПК України перевірив та ретельно дослідив наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та дійшов до вірного висновку, що прокурором доведено, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя врахував особу підозрюваного ОСОБА_7 , який раніше не судимий, офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, та дійшов вірного висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема те, що підозрюваний, усвідомлюючи можливу відповідальність за вчинення кримінального правопорушення, та перебуваючи на волі може спробувати переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, намагатиметься незаконно впливати на свідків, що унеможливлює застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Суд апеляційної інстанції вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігти ризикам, доведеним прокурором.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , що підозрюваний ОСОБА_7 має на утриманні матір похилого віку, яка потребує його допомоги, постійне місця проживання в даному випадку є недостатнім для твердження про наявність в нього міцних соціальних зв`язків та не спростовують обґрунтовані у клопотанні слідчого об`єктивно існуючі у провадженні ризики та не можуть бути достатніми стримуючими факторами його належної процесуальної поведінки.

У відповідності до вимог ст. 178 КПК України судом першої інстанції при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, зазначені обставини приймались до уваги в сукупності зі всіма обставинами провадження, які мають значення для прийняття правильного рішення.

Вказуючи про доцільність застосування іншого запобіжного заходу, захисник фактично погоджується з наявністю ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Рішення суду першої інстанції належним чином умотивоване, матеріали кримінального провадження об`єктивно свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_7 для запобігання наявним ризикам.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що слідчий суддя на даному етапі кримінального провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Мюррей проти Сполученого Королівства" зазначив що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Суд апеляційної інстанції вважає, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Слідчий суддя застосував відносно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід, який є співмірним кримінальному правопорушенню, у вчиненні якого підозрюється останній.

При постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя в дотримання вимог ч. 4 ст. 183 КПК України врахував те, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 спричинив загибель людини та прийняв законне рішення про застосування запобіжного заходу без встановлення застави

З вказаними висновками слідчого судді погоджується і суд апеляційної інстанції

Керуючись ст.422 КПК України, суд апеляційної інстанції.

п о с т а н о в и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги з доповненнями захисника.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 09.11.2023 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4