УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2023 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання дізнавача СД Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні №0001339 від 18.09.2023 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

Дізнавач звернулась з клопотанням у якого просить накласти арешт на паспорт громадянина України № НОМЕР_1 від 21.08.2023 року, виданий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ..

В обгрунтування клопотання дізнавач зазначає, що 17.09.2023 року близько 21:00 год. невідома особа, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом обману, не рорзрахувалась за таксі, чим спричинила матеріальної шкоди гр. ОСОБА_6 на суму 2750 грн. Відомості за даним фактом 20.07.2023 було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зареєстровано кримінальне провадження 0001339 від 18.09.2023 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Так в ході проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженню сектором дізнання було встановлено, що 17.09.2023 року до Житомирського РУП звернувся гр. ОСОБА_6 із заявою, в якій повідомив, як напередодні приїхав в якості водія таксі на виклик в м. Радомишль. Замовником послуги був чоловік, який попросив відвезти його до м. Житомира. Приїхавши за адресою: м. Житомир, вул. Івана Гонти, 68 готель «Королівська Бочка», невідомий попросив зачекати його. Оскільки йому протрібно підійде до знайомого, який знаходився в одному з номерів та взяти кошти в розмірі 2750 грн. для того, щоб розрахуватись з таксистом. Проте останній зайшов до приміщення готелю та зник у невідомому напрямку. В якості залогу, невідомий залишив свій паспорт виданий на ім`я ОСОБА_5 . Старший слідчим СВ Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області 17.09.2023 у період часу з 21 години 50 хвилин по 22 годину 00 хвилин проведено огляд місця події, що за адресою: м. Житомир, Івана Гонти, 68, в ході якого гр. ОСОБА_6 , добровільно надав паспорт громадянина України № НОМЕР_1 від 21.08.2023 року, виданий на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився в м.Біла Церква Київської області. Вказаний паспорт було вилучено та запаковано згідно правил пакування до спец.пакету №WAR1191122.

В судове засідання дізнавач не з`явився, подав заяву про розгляд клопотання без його участі.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до п. 7 ст. 131 КПК України арешт майна є видом забезпечення кримінального провадження, що застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Частиною 3 статті 132 КПК України передбачено заборону застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до до положень ч. 3 ст. 110 КПК України, рішення слідчого, дізнавача, прокурора приймається у формі постанови.

Аналізуючи наведені вимоги закону, слідчий суддя переконаний, що висновок досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам ст. 98 КПРК України може бути зробленний лише в тексті постанови, яка має відповідати вимогам ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийняття рішення.

Відсутність постанови про визнання майна речовим доказом, як окремого процесуального документа, який фіксує висновок дізнавача про набуття майном статусу речового доказу та мотиви з яких він дійшов такої думки, позбавляє слідчого суддю можливості провести аналіз та зробити висновок про відповідність паспорта громадянина України № НОМЕР_1 від 21.08.2023 року, виданого й на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , положенням ст. 98 КПК України, а також про наявність чи відсутність підстав арешту з метою його збереження як речового доказу. Оскільки слідчий суддя не наділений правом самостійноговизначення підстав, передбачених ст. 98 КПК України, та має здійснювати контроль правильності прийнятого дізнавачем рішення.

Наведені дізнавачем у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими майно відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, не може бути визнано достатнім для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки згідно до положень ст. 171 КПК України наведені слідчим у клопотанні обставини мають бути доведені доказами, доданими до клопотання, тоді як само клопотання не є доказом будь-яких обставин.

Таким чином, дізнавач який вважає за потрібне звернутись до слідчого судді з клопотанням про арешт майна з метою збереження його як речового доказу, першочергово мав би визнати майно, на яке він просить накласти арешт, речовим доказом у кримінальному провадженні шляхом винесення про це постанови, в якій зазначити підстави для визнання майна речовим доказом, з огляду на положення ст. 98 КПК України, проте таких дій вчинено не було, з огляду на відсутність у доданих до клопотання матеріалах постанови про визнання майна речовим доказом.

Враховуючи вищевикладене слідчий суддя вважає, що в розумінні вимог ст. 132 КПК України дізнавач не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які він послався у клопотанні про арешт майна, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 172, 17, 309 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання дізнавача СД Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у кримінальному провадженні №0001339 від 18.09.2023 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1