ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 553/1707/23 Номер провадження 11-кп/814/2586/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання захисникаОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 16 жовтня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06 березня 2023 року за №0000024, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 14 грудня 2023 року, обвинуваченому

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимому, останній раз

16 лютого 2023 року Ленінським районним судом м. Полтава за ч.2 ст.190 КК України на 3 роки позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільненому від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 3 роки.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого й свідків, учинити інше кримінальне правопорушення, та неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 16 жовтня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Свої вимоги мотивує тим, що судом першої інстанції: належним чином не мотивовано свої висновки та не враховано те, що: прокурором не доведено наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, та неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, який визнає винуватість у вчиненому, сприяє розгляду справи, потерпілі не мають до нього претензій, а розмір завданих ОСОБА_7 збитків становить 10 000 гривень; безпідставно не визначено розмір застави обвинуваченому.

Учасники судового провадження належним чином повідомлялись про місце, дату й час судового засідання апеляційної інстанції та ними клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю сторін кримінального провадження в порядку ст.422-1 КПК України не заявлялись. Водночас прокурор у заяві просив проводити апеляційний розгляд за його відсутності.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку захисника, який підтримав апеляційну скаргу та водночас підтвердив те, що на даний час в цьому кримінальному провадженні обвинуваченому продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до січня 2024 року (за наступним судовим рішенням місцевого суду), перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених: ч.1 ст.309 КК України незаконного придбання, виготовлення та зберігання наркотичних засобів без змети збуту; ч.1 ст.357 КК України привласнення офіційного документу з корисливих мотивів; ч.4 ст.185 КК України таємного викрадення чужого майна повторно в умовах воєнного стану; ч.4 ст.186 КК України закінченого замаху на відкрите викрадення чужого майна повторно в умовах воєнного стану.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_7 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченому запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачений може: переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого й свідків, учинити інше кримінальне правопорушення.

ОСОБА_7 неодноразово судимий за вчинення, в тому числі корисливих злочинів проти власності, та встановлені під час розгляду клопотання й апеляційної скарги обставини в їх сукупності свідчать про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків.

Колегія суддів ураховує те, що ОСОБА_7 визнає винуватість у вчиненому, однак дана обставина й думка потерпілого щодо наявності/відсутності претензій до обвинуваченого з огляду на викладені вище дані не спростовують висновки суду першої інстанції про неможливість запобігти наведеним вище ризикам у разі незастосування ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не є доцільною й мотивованою підставою для його зміни.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, обставини вчинення інкримінованих ОСОБА_7 значної кількості умисних кримінальних правопорушень, зокрема, тяжких злочинів проти власності (ч.4 ст.185, ч.2 ст.15 ч.4 ст.186 КК України) повторно та в умовах воєнного стану - за найбільш несприятливого для суспільства часу, тяжких обставин та умов, у яких опинилося суспільство, що має підвищений ступінь суспільної небезпеки, дані про особу ОСОБА_7 у їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, що виключає можливість обрання останньому більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й цілодобового домашнього арешту, про що йдеться в апеляційній скарзі.

Разом з цим, суд першої інстанції, продовживши ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, не врахував те, що, виходячи з положень ч.2 ст.331, ч.4 ст.199 КПК України, суд розглядає питання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, а відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, крім випадків, передбачених ч.4 ст.183 КПК України.

У даному провадженні обставини, передбачені ч.4 ст.183 КПК України, є відсутніми, через це доводи захисника про те, що місцевий суд при постановленні судового рішення про продовження ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою безпідставно не визначив останньому розмір застави як альтернативний запобіжний захід є слушними.

У той же час, системний аналіз положень КПК України, зокрема, ст.199 КПК України, свідчить, що суд із певною періодичністю вирішує питання щодо обраного запобіжного заходу в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законом, та у випадку постановлення судом ухвали про продовження запобіжного заходу обвинуваченому, яка підлягає негайному виконанню, попередні ухвали суду щодо застосованого/продовженого обвинуваченому запобіжного заходу таким чином втрачають свою актуальність та дію в розумінні приписів КПК України.

Як убачається з долучених прокурором матеріалів, 28 листопада 2023 року Ленінським районним судом м. Полтава в цьому кримінальному провадженні задоволено клопотання прокурора й продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 26 січня 2024 року.

Таким чином, хоча оскаржувану ухвалу й було постановлено з порушенням вимог процесуального закону в частині невизначення розміру застави, проте її скасування не зможе забезпечити відновлення прав та інтересів обвинуваченого, адже предметом апеляційного оскарження захисником є судове рішення місцевого суду, яке на даний час не має правового значення, та ОСОБА_7 за актуальним судовим рішенням продовжено строк тримання під вартою до 26 січня 2024 року. Отже, таке скасування не зможе забезпечити виконання завдань кримінального провадження, визначених кримінальним процесуальним законом. Між тим, сторона захисту не позбавлена можливості навести ці доводи при оскарженні в апеляційному порядку ухвали Ленінського районного суду м. Полтава від 28 листопада 2023 року.

Зважаючи на викладене вище, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Полтава від 16 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4