У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 жовтня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000290 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 01.07.2021 року стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого

- обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12 ч.2 ст.115, ч.2 ст.289 КК України.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_9

обвинувачені ОСОБА_5 , ОСОБА_8

захисник ОСОБА_7 ( в режимі відеконференції за допомогою сервісу EASYCON )

захисник ОСОБА_6 ( в режимі відеоконференції з Казанківського районного суду Миколаївської області)

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду скасувати. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 просить вирок суду скасувати.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

ОСОБА_5 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч.2 ст.115 КК України і призначено йому покарання у виді 12 років позбавлення волі .

ОСОБА_8 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та виправдано у зв`язку з відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 12 ч.2 ст.115 КК України і призначено йому покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Документально підтверджені судові витрати на залучення експертів на загальну суму 15802 (п`ятнадцять тисяч вісімсот дві ) грн. 39 коп., віднесено на рахунок держави. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не розглянув клопотання захисту, в судове засідання не викликався судмедексперта. Вважає, що судом проігноровані заяви обвинуваченого відносно того, що під час досудового розслідування слідчі дії були проведено під тиском і з порушенням КПК України.

Стверджує, що під час проведення слідчого експерименту не був присутнім захисник і не були роз`яснені положення ст.63 Конституції України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 зазначає, що з вироком суду не згодний, вважає його надто суворим та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного. Звертає увагу на те, що суд присяжних проігнорував клопотання стороною захисту щодо визнання недопустимим слідчого експерименту, оскільки перед початком цієї слідчої дії за участю ОСОБА_5 з боку працівників поліції мав місце психологічний та фізичний тиск на обвинуваченого.

Наголошує про упередженість суду. Вказує, що до складу суду входила суддя ОСОБА_10 , яка є дружиною прокурора Казанківського відділу Баштанської окружної прокуратури ОСОБА_11 . Тієї самої прокуратури, яка підтримувала державне обвинувачення. Вважає не допустимим участь зазначеної судді у кримінальному провадженні. Окрім того, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не провів судово-психіатричну експертизу.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 вважає, що суд безпідставно надав перевагу свідченням потерпілої та свідкам ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , перед свідченнями обвинуваченого ОСОБА_5 та ОСОБА_8 .

Наголошує, що суд першої інстанції не надав оцінки позиції сторони захисту щодо недопустимості допитів потерпілої ОСОБА_17 та свідка ОСОБА_12 , які є родичами. Зазначає, що свідчення свідків є покази з чужих слів. Вважає, що суд не навів мотиви за яких він бере їх до уваги при таких обставинах.

Вказує, що суд у вироку не надав оцінку показам обвинуваченого ОСОБА_8 в суді першої інстанції та поклав в основу вироку його покази надані під час слідчого експерименту. Вважає, що слідчий експеримент з обвинуваченим ОСОБА_8 проведено не законно, оскільки на кожне питання слідчого під час слідчого експерименту вже була відповідь, слідчий постійно перебивав обвинуваченого, тиснув на нього.

Зазначає, що судом першої інстанції не проведено аналізу того, чи носила слідча дія характер слідчого експерименту і чи не становила вона повторного допиту особи відповідно. Окрім того, вказує, що слідчий експеримент за участю обвинуваченого ОСОБА_8 , проводився на території домоволодіння, та відповідно така слідча дія вимагала дозволу володільця домоволодіння. Наголошує, що обвинуваченим ОСОБА_5 такого дозволу надано не було, ухвала слідчого також відсутня.

Стверджує, що суд першої інстанції не встановив та жодним доказом не підтвердив момент домовленості між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на спільний умисел позбавити життя ОСОБА_18 . Зазначає, що жоден доказ не підтверджує, що ОСОБА_5 бачив, як відбувалась бійка ОСОБА_8 з ОСОБА_18 , крім того не доведено, що він мав можливість припинити дії ОСОБА_8 .

На думку захисника, прохання ОСОБА_8 допомогти ОСОБА_5 приховати та перевести тіло ОСОБА_18 не є діями які підтверджують співучасть у вчиненні саме злочину за ч.2 ст.115 КК України. Вказує, що ОСОБА_8 пояснив суду, що він сам тягнув потерпілого в поле. Наголошує, що суд не усунув ті невідповідності в частині показів ОСОБА_8 та слідчих експериментів ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , які за змістом є різними. Вважає, що слідчий експеримент за участю ОСОБА_5 є недопустимим доказом.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що в ніч з 19.06.2019 року на 20.06.2019 року близько 01 години 00 хвилин, більш точного часу не встановлено, потерпілий ОСОБА_18 , на власному мотоциклі марки «ИЖ-Планета 3» з номером державної реєстрації НОМЕР_1 , разом з обвинуваченими ОСОБА_8 та ОСОБА_5 , після спільного вживання спиртних напоїв в будинку за місцем проживання останнього, рухалися із с. Новолазарівка до с.Нововолодимирівка Казанківського району Миколаївської області. При цьому ОСОБА_18 спочатку сидів за кермом мотоцикла, ОСОБА_5 - позаду водія, а ОСОБА_19 - на боковому причепі. Виїхавши за с.Новолазарівка, рухаючись по степовій дорозі, проїхавши 70 м в напрямку с. Нововолодимирівка, мотоцикл зупинив свій рух. В цей час на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин у обвинуваченого ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_20 виникла сварка із ОСОБА_18 , в ході якої у ОСОБА_5 та ОСОБА_20 , які перебували у стані алкогольного сп`яніння, виник умисел на позбавлення життя ОСОБА_18 . Реалізуючи злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя потерпілого та діючи з мотивів особистих неприязних відносин, ОСОБА_19 , затиснувши у кулаку правої руки розкладний ніж, який мав при собі, наніс ОСОБА_18 удар в область голови (в обличчя), від якого останній упав з мотоциклу на землю. Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, ОСОБА_19 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, наніс один удар ногою в область обличчя ОСОБА_18 , який лежав на землі, внаслідок чого ОСОБА_18 втратив свідомість.

В цей час обвинувачений ОСОБА_5 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, діючи з мотивів особистої неприязні, за мовчазною змовою з обвинуваченим ОСОБА_21 та усвідомлюючи протиправність дій останнього, знаходився поряд та спостерігав за оточуючою обстановкою для запобігання викриття вчинюваного ними злочину.

Переконавшись, що ОСОБА_18 нерухомий, та вважаючи, що злочинний результат досягнуто, діючи спільно та за взаємною домовленістю, обвинувачений ОСОБА_5 і обвинувачений ОСОБА_19 вирішили приховати потерпілого та належний йому мотоцикл. З цією метою обвинувачений ОСОБА_5 взяв Шварца за ноги, а ОСОБА_19 - за руки, та разом перенесли потерпілого із степової дороги у кущі, де і залишили. Відразу після цього обвинувачений ОСОБА_5 , на виконання попередньої домовленості із обвинуваченим ОСОБА_21 , відкотив мотоцикл ОСОБА_18 у кущі, де вони раніше залишили потерпілого. Виконавши спільні дії, спрямовані на позбавлення життя потерпілого та приховання злочину, та вважаючи результат досягнутим, обвинувачений ОСОБА_19 і обвинувачений ОСОБА_5 повернулись до будинку останнього.

В подальшому, 20.06.2019 року, близько 02 години 00 хвилин, більш точного часу не встановлено, обвинувачений ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_19 , будучи пов`язані спільним умислом на позбавлення життя ОСОБА_18 , вирішили пересвідчитись у настанні смерті потерпілого. З цією метою, вони повернулись до місця пригоди - на ділянку місцевості, яка розташована на узбіччі польової дороги між селами Новолазарівка та Нововолодимирівка Казанківського району Миколаївської області, приблизно в 70 метрах від с. Новолазарівка, де знайшли потерпілого ОСОБА_18 , який лежав на землі без свідомості, подаючи при цьому ознаки життя (хрипів).

Побачивши, що ОСОБА_18 живий, обвинувачений ОСОБА_5 , з обвинуваченим ОСОБА_21 , вирішили перемістити потерпілого у інше місце, де завершити до кінця свій злочинний умисел, спрямований на позбавлення життя потерпілого. З цією метою вони разом завантажили потерпілого на боковий причеп мотоцикла, належного ОСОБА_18 . Після цього обвинувачений ОСОБА_5 завів мотоцикл, сів за кермо та разом із обвинувачений ОСОБА_21 та потерпілим ОСОБА_18 , який без свідомості лежав на боковому причепі, поїхали з місця події у напрямку с. Нововолодимирівка.

Виїхавши за с. Нововолодимирівка Казанківського району в бік с.Нове Казанківського району, приблизно через 50-100 метрів мотоцикл заглох, та обвинувачений ОСОБА_5 разом з обвинуваченим ОСОБА_21 почали штовхати мотоцикл прямо по дорозі. Разом вони докотили мотоцикл із лежачим на боковому причепі у непритомному стані потерпілим ОСОБА_18 до балки, яка знаходиться на відстані близько 500 метрів від місця, де заглох мотоцикл, а саме - від околиці села Нововолодимирівка Казанківського району Миколаївської області, приблизно на 2 км в бік с. Зелений Гай Дніпропетровської області у місце, де наявні комиші та болото.

Перебуваючи у вказаній балці на околиці села Нововолодимирівка Казанківського району Миколаївської області, приблизно в 2 км в бік с. Зелений Гай Дніпропетровської області, обвинувачений ОСОБА_19 спільно з обвинуваченим ОСОБА_22 , продовжуючи реалізовувати умисел на умисне вбивство потерпілого, вирішили відтягнути тіло останнього у болото до комишів.

Діючи за попередньою змовою між собою, обвинувачений ОСОБА_5 взяв ОСОБА_18 за ноги, а обвинувачений ОСОБА_19 - за руки, після чого спільно підтягли потерпілого до болота, куди обвинувачений ОСОБА_19 відразу вкинув ОСОБА_23 обличчям вниз. Продовжуючи свої протиправні дії, обвинувачений ОСОБА_19 в присутності та з мовчазної згоди обвинуваченого ОСОБА_5 , який знаходився поряд та спостерігав за обстановкою з метою запобігання викриття вчинюваного ними злочину, а також за протиправними діями обвинуваченого ОСОБА_20 , почав топити ОСОБА_18 в болоті шляхом придавлення обома руками на потилицю голови та ногою на спину потерпілого.

Не зупинившись на досягнутому, обвинувачені витягли ОСОБА_18 з болота, при цьому, обвинувачений ОСОБА_5 взяв ОСОБА_18 за ноги, а обвинувачений ОСОБА_19 за руки, та поклали його на землю обличчям вгору. При цьому, вони побачили, що незважаючи на уже вчинені протиправні дії, спрямовані на позбавлення життя ОСОБА_18 , останній залишається живим. Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, обвинувачений ОСОБА_19 наніс потерпілому один удар ногою в область носа та не менше двох ударів ногою в область грудної клітини, проте ОСОБА_18 продовжував подавати ознаки життя. Після цього обвинувачений ОСОБА_19 в присутності та з мовчазної згоди обвинуваченого ОСОБА_5 , витягнув розкладний ніж, який у обвинуваченого ОСОБА_20 був при собі, розклав його та умисно наніс дев`ять ударів вказаним розкладним ножем ОСОБА_18 в область грудної клітини справа та ще один удар вказаним розкладним ножем в область грудної клітини зліва.

Після вчинення вказаних протиправних дій, діючи за попередньою змовою, з метою приховування тіла ОСОБА_18 , який на той час ще подавав ознаки життя, факту вчинення відносно нього протиправних дій, а також з метою унеможливлення надання потерпілому допомоги, обвинувачений ОСОБА_19 разом із обвинуваченим ОСОБА_5 , утримуючи потерпілого за руки, намагалися відтягти його до комишу, а коли це не вдалось, обвинувачений ОСОБА_5 взяв потерпілого ОСОБА_18 за ноги, а обвинувачений ОСОБА_19 за руки, разом підтягли до болота, куди обвинувачений ОСОБА_19 вкинув потерпілого. Відразу після цього обвинувачений ОСОБА_5 з метою запобігання викриття вчиненого злочину відкотив належний ОСОБА_18 мотоцикл в лісосмугу, таким чином, розпорядившись ним на власний розсуд, та разом із обвинувачений ОСОБА_21 покинув місце пригоди.

В результаті спільних дій обвинуваченого ОСОБА_5 і обвинуваченого ОСОБА_20 потерпілому ОСОБА_18 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження у виді дев`яти колото-різаних проникаючих поранень правих відділів передньої поверхні грудної клітини з пошкодженням правої легені та одного колото-різаного проникаючого поранення грудної клітини в області лівої реберної дуги по навкологрудинній лінії з пошкодженням лівого купола діафрагми, печінки, які потягли виникнення гострої крововтрати, яка стала причиною смерті потерпілого.

Дії обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , судом кваліфіковані за п.12.ч.2 ст.115 КК України, як умисне вбивство, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_5 та ОСОБА_8 обвинувачуються у тому, що в ніч з 18.06.2019 року на 19.06.2019 року, точного часу встановити не представилось можливим, обвинувачений ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з обвинуваченим ОСОБА_8 , реалізуючи спільний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, знаходячись в селі Нововолодимирівка, Казанківського району, Миколаївської області, шляхом відчинення вхідної хвіртки, яка не була зачинена на запираючий пристрій, проникли на огороджену територію домоволодіння ОСОБА_24 , розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , звідки з території подвір`я через вхідну хвіртку спільними зусиллями викотили транспортний засіб - мотоцикл марки «ИЖ-Юпитер 5» червоного кольору за д/н НОМЕР_2 , вартістю 6655 гривень, який належав ОСОБА_25 , та, таким чином, незаконно ним заволоділи, після чого залишили місце злочину, розпорядившись транспортним засобом - мотоциклом «ИЖ-Юпитер 5» червоного кольору за д/н НОМЕР_2 на свій власний розсуд, чим спричинили ОСОБА_25 матеріальні збитки на суму 6655 (шість тисяч шістсот п`ятдесят п`ять гривень 16 копійок).

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_5 та ОСОБА_8 обвинувачуються у тому, що 20.06.2019 року близько 02:00 год обвинувачені завантажили потерпілого ОСОБА_18 , на боковий причеп мотоцикла, належного ОСОБА_18 . Після цього обвинувачений ОСОБА_5 завів мотоцикл, сів за кермо та разом із обвинувачений ОСОБА_21 та потерпілим ОСОБА_18 , який без свідомості лежав на боковому причепі, поїхали з місця події у напрямку с. Нововолодимирівка, тим самим незаконно заволоділи належним потерпілому мотоциклом «ИЖ-Планета 3» з номером державної реєстрації НОМЕР_1 .

Виправдовуючи обвинувачених за ч.2 ст.289 КК України суд першої інстанції зазначив, що надані прокурором докази в їх сукупності не є беззаперечними, не доводять поза розумним сумнівом винуватості обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у незаконному заволодіння транспортними засобами повторно, за попередньою змовою групою осіб. Жодний доказ ні прямо, ні опосередковано, через проміжні факти, шляхом послідовних висновків не дали можливості суду присяжних зробити висновок про те, що обвинувачені ОСОБА_8 та ОСОБА_5 домовлялися викрасти мотоцикл ОСОБА_18 чи ОСОБА_26 . Жодним чином не доведено ані суб`єктивну сторону, ані об`єктивну сторону злочину за ч.2 ст.289 КК України.

В цій частині вирок не оскаржується.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинувачених та їх захисників, на підтримку доводів апеляційних скарг, думку прокурора, який вважав вирок суду законним та обґрунтованим, а апеляційні скарги просив залишити без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновок суду першої інстанції, щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке їх засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і обґрунтовано дійшов до висновку про їх винуватість у вчинені умисного вбивства потерпілого ОСОБА_18 за попередньою змовою групою осіб.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст. 115 КК України .

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, підставами для скасування чи зміни судового рішення є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

При цьому, конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

Апеляційним судом не встановлено порушень, які наведені в апеляційних скаргах обвинуваченого та захисників та які перешкодили суду всебічно розглянути матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_5 , ОСОБА_8 .

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України не визнав, заперечив вчинення ним будь-яких протиправних дій. Давати суду присяжних покази відмовився, скориставшись своїм правом, передбаченим ст.63 Конституції України. В судовому засіданні суду апеляційної інстанції не заперечував, що перебував разом з ОСОБА_8 , коли останній наносив удари ножом потерпілому ОСОБА_18 .

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчинені злочину, передбаченого п.12 ч.2 ст.115 КК України КК України не визнав, при цьому він не заперечував, що саме він наносив ножом удари потерпілому ОСОБА_18 .

Разом з тим, за епізодом умисного вбивства потерпілого ОСОБА_18 , на підтвердження обставин, викладених у обвинувальному акті, судом присяжних були досліджені докази, джерелом яких були свідчення потерпілої та свідків, процесуальні документи, висновок судової експертизи.

Так, на підтвердження вини обвинувачених суд присяжних вірно послався у вироку на показання потерпілої свідків, даючи перевагу свідченням потерпілої та, свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , перед свідченнями обвинуваченого ОСОБА_5 та ОСОБА_8 . При цьому, суд першої інстанції врахував, що свідчення цих свідків і потерпілої є логічними, послідовними і такими, що доповнюють один одного та узгоджуються між собою та іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, а тому на рівні із іншими доказами поклав їх в основу обвинувального вироку за епізодом убивства ОСОБА_18 .

Твердження захисника ОСОБА_7 про безпідставність надання судом переваги вищезазначеним свідченням потерпілої та свідків, апеляційний суд вважає неприйнятними та надуманими.

Що стосується проведення слідчих експериментів від 21.06.2019 року та від 26.06.2019 року за участі підозрюваного ОСОБА_8 , суд оцінив вказані процесуальні документ як окремо, так і в сукупності і взаємозв`язку з іншими доказами сторони обвинувачення, надаючи оцінку протоколам слідчих експериментів та дійшов до вірної думки, що в поведінці ОСОБА_8 та ОСОБА_5 не спостерігалось ознак несамостійного викладення ними обставин відносно яких проводилась ця слідча дія, на волевиявлення ОСОБА_8 та ОСОБА_5 під час вказаних слідчих дій не було стороннього впливу. Свідчення обвинувачені надавали вільно та щиро, вдаючись в подробиці обставин, на запитання відповідали розгорнуто та детально, добре орієнтувалися на місцевості, розповідаючи про місцеперебування потерпілого під час вчинення злочину, спосіб застосування ножа, за допомогою якого були нанесені тілесні ушкодження, та таке інше. Процес проведення слідчих експериментів фіксувався на відеокамеру, та в протоколі, який підписали усі без виключення учасники слідчої дії, будь-яких зауважень від присутніх не поступило.

Вказана процесуальна дія проводилась органом досудового слідства не тільки з метою у процесуальному порядку перевірити достовірність показів особи, з метою усунення сумніві у самообмові обвинуваченого, а і мала на меті одержання нових доказів у кримінальному провадженні.

Крім того, при проведенні слідчих експериментів були відсутні будь-які заперечення щодо порядку проведення слідчої дії з боку незаінтересованих учасників (захисника, понятих) та не встановлено обставин, які б могли свідчити про порушення норм процесуального закону та про порушення прав і свобод обвинувачених при проведенні цієї слідчої дії.

Суд присяжних прийшов до одностайної думки, що протоколи слідчих експериментів від 21.06.2019 року за участю підозрюваного ОСОБА_5 , та від 26.06.2019 року з участю підозрюваного ОСОБА_8 є належними та допустимим доказами, попри те, що обвинувачені відмовляються від своїх показань під час слідчого експерименту, говорячи, що давали пояснення під тиском, однак ці показання об`єктивно узгоджуються з висновками судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_18 , яку проведено значно пізніше ніж слідчі експерименти, водночас, вони узгоджуються з кількістю тілесних ушкоджень, їх локалізацією, механізмом, способом та предметом їх утворення, у зв`язку із чим суд поклав ці докази в основу обвинувального вироку.

Колегія суддів, вважає такий висновок суду присяжних вірним, вмотивованим, прийнятим відповідно до вимог чинного КПК України, а твердження захисника про незаконність проведення слідчого експерименту, обраною лінією захисту.

З приводу зауважень сторони захисту та обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що до нього та до обвинуваченого ОСОБА_8 були застосовані незаконні заходи впливу за наслідками яких вони обмовили себе під час слідчих експериментів, апеляційний суд зазначає, що ні суду присяжних ні апеляційному суду, не надано доказів того, що обвинувачений ОСОБА_8 чи захисники зверталися із скаргами на неправомірні дії працівників поліції під час досудового розслідування.

Щодо скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , стороною обвинувачення надано лист в.о. начальника Казанківського відділу Баштанської місцевої прокуратури від 24.07.2019 року за наслідками перевірки заяви ОСОБА_5 відносно можливих неправомірних дій начальника Казанківського відділення Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області, з якого вбачається, що перевірка була проведена. Разом з тим ні стороною захисту, ні стороною обвинувачення не надано ні до суду присяжних ні до апеляційного суду, самого звернення, як і не заявлялось клопотання під час судового розгляду кримінального провадження в порядку ч.6 ст.206 КПК України, про доручення відповідному органу досудового розслідування провести дослідження заяви обвинуваченого ОСОБА_5 поданої під час досудового слідства.

Не знайшли свого підтвердження доводи захисника про відсутність домовленості між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 на спільний умисел позбавити життя ОСОБА_18 .

Про наявність умислу на вбивство ОСОБА_18 свідчить цілеспрямовані спільні дії обох обвинувачених щодо завдання потерпілому ударів ножем в життєво важливі органи - поранень грудної клітки з пошкодженням лівої легені та печінки, а також факт приховання тіла в очереті.

Відповідно до ст.26 КК України співучастю у злочині є умисна спільна участь декількох суб`єктів злочину у вчиненні умисного злочину.

Згідно ч.2 ст. 28 КК України злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення .

Відповідно до роз`яснень п. 24 постанови пленуму ВСУ Про судову практику у справах про злочини проти власності» № 10 від 06.11.2009 року злочин визначається вчиненим за попередньою змовою групою осіб у разі його вчинення декількома (двома і більше) суб`єктами цього злочину, які заздалегідь домовилися про його спільне вчинення. Учасники вчинення злочину групою осіб діють узгоджено, зі спільним умислом, і кожен із них безпосередньо виконує діяння, що повністю чи частково утворює об`єктивну сторону складу злочину. При цьому можливий розподіл функцій, за якого кожен співучасник виконує певну роль у вчиненні злочину.

Домовитися про спільне вчинення злочину заздалегідь означає дійти згоди про скоєння відповідного діяння до моменту виконання його об`єктивної сторони. Така домовленість може відбуватись у будь-якій формі - як у вербальній, так і за допомогою конклюдентних дій.

Конклюдентними вважають мовчазні дії, з яких можна зробити висновок про дійсні наміри особи. Це, наприклад, обмін жестами, мімікою, певними рухами, внаслідок чого дії співучасників стають узгодженими.

Причому проміжок часу між домовленістю і реальним початком учинення злочину може бути різний і вирішальної ролі не відіграє. Домовленість може бути досягнута як за тривалий час до вчинення суспільно небезпечного діяння, так і за кілька годин, хвилин чи секунд.

Аналогічна позиція викладена у Постанові Верховного Суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 11/785/124/14.

Також, як слідує із даних протоколів слідчих експериментів від 21.06.2019 року та 26.06.2019 року обвинувачений ОСОБА_5 під час нанесення обвинуваченим ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_18 тілесних ушкоджень не намагався припинити його дії, а навпаки, на прохання ОСОБА_8 допомагав переносити та приховувати тіло потерпілого.

Також свідчить про наявність умислу на позбавлення життя ОСОБА_18 і поведінка обвинуваченого ОСОБА_5 на наступний день, тобто 20.06.2019 року, який навіть не намагався якимось чином врятувати життя ОСОБА_18 , чи то анонімно повідомити в лікарню про необхідність надання медичної допомоги, чи повідомити родичам ОСОБА_18 про його місце знаходження. Жодним чином не вчинив дій які б говорили про його каяття, чи хвилювання з приводу вчиненого.

Голослівними є доводи обвинуваченого та захисника в апеляційних скаргах про упередженість суду, а саме судді ОСОБА_10 . Так, відповідно до п.1 ч.1 ст.75 КПК України, обставиною, що виключає участь слідчого судді, судді або присяжного в кримінальному провадженні є те, що він є, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що дійсно суддя ОСОБА_10 є дружиною прокурора Казанківського відділу Баштанської окружної прокуратури ОСОБА_11 , тієї самої прокуратури, яка підтримувала державне обвинувачення у цьому ому кримінальному провадженні. Проте, вищезазначений прокурор не входив до групи прокурорів в кримінальному провадженні, не приймав процесуальних документів, не проводив будь яких слідчих дій під час досудового розслідування, та не підтримував державне обвинувачення стосовно ОСОБА_5 та ОСОБА_8 в суді.

За такого, суддя ОСОБА_10 цілком правомірно входила до складу суду в кримінальному проваджені за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , що не суперечить нормам чинного КПК України.

Судом дослідженні усі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення справи.

Ці та інші наведені у вироку докази переконливо свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , у умисному вбивстві, вчиненому за попередньою змовою групою осіб і їх дії вірно кваліфіковані за п.12.ч.2 ст.115 КК України.

Такі висновки суду щодо оцінки доказів винуватості обвинувачених належним чином обґрунтовані та вмотивовані, а вирок суду відповідає вимогам статей 370, 374 КПК України.

Порушень процесуального порядку збирання, наведених у вироку доказів, за матеріалами провадження, на що є посилання в апеляційних скаргах, не встановлено, та судом присяжних правильно вирішено питання про їх допустимість.

Покарання обвинуваченим ОСОБА_5 та ОСОБА_8 , призначено згідно з вимогами ст.65 КК України. При цьому враховано характер і тяжкість вчиненого ними злочину, його мотиви та способи вчинення, особи обвинувачених. Суд врахував особу обвинуваченого ОСОБА_8 , умови його життя, соціальне та матеріальне становище, відсутність місця роботи, задовільний стан здоров`я, відсутність утриманців та сімейний стан, те що він раніше неодноразово судимий за умисні злочини, офіційно не працевлаштований, законного джерела доходів не має, утриманців не має, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої покарання обставини рецидив злочину, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться. Також суд врахував обставини при яких було заподіяно смерть потерпілому, а також поведінку обвинуваченого після вчинення злочину.

Суд врахував особу обвинуваченого ОСОБА_5 , зокрема умови життя обвинуваченого, його соціальне та матеріальне становище, відсутність місця роботи, задовільний стан здоров`я, відсутність утриманців та сімейний стан, те, що він за місцем проживання характеризується негативно, військовозобов`язаний, раніше неодноразово судимий за умисні злочини, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої покарання обставини рецидив злочинів, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, обставини при яких було заподіяно смерть потерпілому, а також поведінку обвинуваченого після вчинення злочину.

Крім того, суд присяжних вірно врахував, що обвинувачені ОСОБА_5 та ОСОБА_8 є осудними в розумінні ч. 1 ст. 19 КК України. Призначене судом присяжних покарання, на думку колегії суддів не є надмірно суворим з врахуванням, як обставин кримінального провадження, так і відомостей, що характеризують особу обвинувачених.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування ухваленого обвинувального вироку, не вбачається.

Враховуючи вищезазначене, колегією суддів не встановлено правових підстав для зміни чи скасування оскаржуваного вироку за доводами апеляційних скаргах обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 . За такого, апеляційні скарги обвинуваченого та захисників не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. 376, 405, 407, 418, 424, 532 КПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_5 , його захисника ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 01.07.2021 року, стосовно ОСОБА_5 , ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом 3-х місяців з дня її проголошення, а засудженими, які тримаються під вартою, - в той самий строк з дня вручення їм копії судового рішення.

Головуючий

Судді