Ухвала

Іменем України

5 лютого 2024 року

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,прокурора Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Південного регіону ОСОБА_3 , особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру ОСОБА_4 (в режимі відео конференції),захисника ОСОБА_5 ,законного представника ОСОБА_6 ,розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання у кримінальному провадженні за № 0000279 про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Комишуваха, Оріхівського району Запорізької області, громадянина України, який має середню освітою, одруженого, раніше не судимого,військовослужбовця військової служби за мобілізацією, військової частини НОМЕР_1 , який перебуває на посаді командира 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти, сержанта, зареєстрованого та фактично проживав до затримання за адресою: АДРЕСА_1 ,-

встановив :

14.10.2022 року до суду надійшло кримінальне провадження з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_4 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, а саме ч.4 ст.296,ч.4 ст.408 КК України, в стані неосудності.

В клопотанні порушується питання про застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом, а обставини вчинення суспільно небезпечного діяння і його кримінально - правова оцінка стороною обвинувачення викладені так:

ОСОБА_4 підозрюється у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді командира 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , 24 червня 2022 року приблизно о 10 год. 00 хв. (точний час в ході досудового розслідування не встановлено) діючи в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_2 , знехтував проходженням медичного обстеження та в подальшому не з`явився на службу з лікувального закладу.

З метою ухилення від проходження військової служби сержант ОСОБА_4 , самовільно, 01.07.2022 направився до КНП «Запорізька обласна клінічна лікарня» ЗОР ( АДРЕСА_2 ) де пробув до 08 год. 00 хв. 07.07.2022 та був виписаний з лікувального закладу з причин порушення режиму.

Реалізуючи свої злочинні наміри, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи з метою ухилення від проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , ОСОБА_4 з 07.07.2022 по 28.07.2022 не з`явився на службу з лікувального закладу та 28.07.2022 був затриманий працівниками правоохоронного органу.

При цьому, поважних причин для не з`явлення на службу з лікувального закладу сержант ОСОБА_4 не мав, в тому числі у хворобливому стані, який би перешкоджав проходженню ним військової служби, не перебував.

Таким чином, сержант ОСОБА_4 підозрюється у тому, що в проміжок часу з 24.06.2022 по 01.07.2022 та з 07.07.2022 по 28.07.2022, будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, перебуваючи на посаді командира 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , в умовах воєнного стану, діючи з метою ухилення від проходження військової служби, без поважних причин, самовільно не з`явився на службу з лікувального закладу.

Органом досудового розслідування, за погодженням з прокурором, надана кримінально - правова оцінка суспільно небезпечному діянню, вчиненому ОСОБА_4 , як дезертирство, тобто не з`явлення на службу з лікувального закладу, з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України.

Крім того, ОСОБА_4 підозрюється у тому, що він проходячи військову службу за мобілізацією на посаді командира З стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 06.07.2022 року приблизно о 18 год. 40 хвилин (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), в присутності громадян, що знаходилися у подвір`ї багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, здійснив пошкодження транспортного засобу «Dacia» д.н.з НОМЕР_3 , а саме пробив чотири колеса автомобілю виробом господарсько-побутового призначення нескладним ножем виготовленим саморобним способом по типу туристичних ножів.

В подальшому, ОСОБА_4 , продовжуючи реалізовувати злочинний умисел, спрямований на порушення громадського порядку, з мотивів явної неповаги до суспільства, на відкритій ділянці місцевості у подвір`ї багатоквартирного будинку АДРЕСА_3 , наніс два удари виробом господарсько- побутового призначення нескладним ножем виготовленим саморобним способом по типу туристичних ножів, по капоту транспортного засобу «Dacia» д.н.з НОМЕР_3 та також здійснив залякування оточуючих громадян, тим самим створив ситуацію реальної загрози спричинення шкоди життю та здоров`ю людей, після чого намагався покинути місце вчинення злочину.

Органом досудового розслідування, за погодженням з прокурором, надана кримінально - правова оцінка суспільно небезпечному діянню, вчиненому ОСОБА_4 ,як грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням іншого предмета, спеціально пристосованого для нанесення тілесних ушкоджень, тобто кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.4 ст.296 КК України.

Клопотання містить посилання на докази, які підтверджують обґрунтованість підозри щодо ОСОБА_4 у скоєнні суспільно небезпечного діяння.

В судовому засіданні прокурор клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом підтримав, просив його задовольнити, надав на дослідження докази, що підтверджують час, місце, спосіб та інші обставини вчинення суспільно небезпечного діяння ОСОБА_4 , наявність у нього розладу психічної діяльності на час вчинення суспільно небезпечного діяння, а також його небезпечність внаслідок психічного стану для себе і інших осіб.

ОСОБА_4 як особа, відносно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, в судовому засіданні пояснив,що перебуваючи на військовій службі за мобілізацією, не отримував за зверненням належного лікування у військовому шпиталі,тому 24.06.2022 р. маючи направлення з військової частини до шпиталю, на медичне обстеження не з`явився,а звернувся до ВСП та написав скаргу. Надалі за направленням сімейного лікаря був поміщений на лікування з 01.07.2022 р.по 06.07.2022 р.до Запорізької обласної лікарні,про що достеменно був обізнаний командир військової частини НОМЕР_1 . В період з 07.07.2022 р.по 22.07.2022 р.знаходився вдома в смт.Комишуваха,кожного дня відвідував військовий шпиталь,де проходив медкомісію,про що надавав відповідні довідки у військову частину за місцем проходження служби,у спосіб лікування від проходження військової служби за мобілізацією не ухилявся.06.07.2022 р.в смт.Комишуваха у нього дійсно стався конфлікт з раніше незнайомим ОСОБА_7 ,під час якого останній наніс ОСОБА_4 удар балонним ключем в область голови та спричинив тілесні ушкодження.Намагаючись перешкодити ОСОБА_7 поїхати з місця події, ОСОБА_4 пошкодив ножем колеса та капот автомобіля потерпілого,однак не погрожував застосувати ніж до будь-кого з присутніх на місці події осіб та не мав наміру порушувати громадський порядок. Вважає,що з урахуванням стану його психічного здоров`я,який покращився за час розгляду клопотання в суді,до нього можливо застосувати примусові заходи медичного характеру менш суворого виду,ніж заявлено у клопотанні.

Захисник ОСОБА_5 ,позицію якого підтримав законний представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 , зазначив, що сторона обвинувачення не довела наявності у діях ОСОБА_4 складу злочину за ч.4 ст.408,ч.4 ст.296 КК України як особи,що вчинив інкриміновані йому діяння у стані неосудності,до нього можливо застосувати примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Потерпілий ОСОБА_7 під час розгляду клопотання в суді висловив думку про те,що оскільки ОСОБА_4 захворів на психічну хворобу під час проходження військової служби,держава зобов`язана вжити заходів для його лікування та убезпечення суспільства від проявів хвороби,які становлять загрозу для оточуючих.

Судом були досліджені надані прокурором наступні докази:

Згідно витягу з наказу № 21 від 25.02.2022 р.командира військової частин НОМЕР_1 ,сержанта ОСОБА_4 вважати призначеним та приступившим до виконання обов`язків на посаді командира 3 стрілецького відділення 1 стрілецького взводу 2 стрілецької роти шпк «молодший сержант»(а.с.145 т.1)

24.06.2022 р. за направленням № 1146 військовослужбовець в/ч НОМЕР_1 сержант ОСОБА_4 був направлений на дообстеження та,при виявленні показань,на лікування,до Запорізького військового шпиталю(а.с.151 т.1)

В судовому засіданні свідок ОСОБА_8 показав,що 24.06.2022 р.він як начальник медичної частини в/ч НОМЕР_1 видав направлення сержанту ОСОБА_4 на медичне обстеження у шпиталі в м.Запоріжжі у зв`язку із скаргами на підвищений тиск,куди супроводив сержанта ОСОБА_4 на автомобілі «швидкої».Однак ,по прибуттю в м.Запоріжжя сержант ОСОБА_4 від проходження медичного обстеження у шпиталі відмовився,поінформував,що йому потрібно до ВСП писати скаргу та пішов у невідомому напрямку. Про цю подію свідок телефоном повідомив керівництво військової частини та в подальшому склав відповідний рапорт,в цей день сержанта ОСОБА_4 свідок більше не бачив.

Свідок ОСОБА_9 суду показав,що він як командир 1 стрілецької роти стикнувся з сержантом ОСОБА_10 один раз,приблизно у травні 2022 р.,коли виконував бойовий наказ командування направити останнього на бойові позиції за межами населеного пункту Оріхів,куди ОСОБА_4 прибув без необхідного спорядження,до виконання наказу не приступив,поводив себе зухвало та агресивно,тому свідок прийняв рішення повернути ОСОБА_4 у розташування військової частини. На той час всі військовослужбовці були забезпечені касками та бронежилетами,в тому числі і сержант ОСОБА_4 ,тому поведінка останнього викликала сумніви у його адекватності,про що ОСОБА_9 поставив до відома командира 2 стрілецької роти ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_11 в суді показав,що у червні 2022 р.виконував обов`язки командира 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 ,де проходив службу за мобілізацією сержант ОСОБА_4 ,підрозділ був розташований в смт.Комишуваха.За час проходження служби ОСОБА_4 зарекомендував себе з негативного боку,притягувався до відповідальності за вживання алкоголю,не виконав бойовий наказ прибути 23.06.2022 р.на позицію у повному спорядженні,з`явився без шолома та бронежилета,через що був повернутий у розташування військової частини. Наступного дня ОСОБА_4 скаржився на підвищення тиску,його направили до військового шпиталю,куди він не з`явився на обстеження і до військової частини не повернувся.Свідок особисто телефонував на номер мобільного,який сержант ОСОБА_4 повідомив як власний номер засобів зв`язку,однак номер належав невідомій жінці. Встановити місце знаходження сержанта ОСОБА_4 не вдалося,через що за фактом самовільного залишення військової частини останнім провели службове розслідування,про лікування у цивільній лікарні ОСОБА_4 свідка не повідомляв,можливо,приносив якісь документи,але вже після оголошення його у розшук як такого,що самовільно залишив військову частину.

Свідок ОСОБА_12 в суді показав,що в його службові обов`язки входило матеріальне забезпечення військовослужбовців в/ч НОМЕР_1 ,чим конкретно був забезпечений сержант ОСОБА_4 ,не пригадує,були скарги з боку останнього на формений одяг за браком необхідного розміру,ОСОБА_4 заявляв,що через відсутність забезпечення він не буде виконувати бойові завдання.Мав місце факт оголошення ОСОБА_4 у розшук як такого,що самовільно залишив військову частину,за наказом командирів свідок особисто шукав його в смт.Комишуваха за адресою мешкання,неодноразово бачив у селищі у цивільному одязі,про що інформував командира військової частини,сам ОСОБА_4 не вважав себе таким,що самовільно залишив військову частину,говорив,що лікується.

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 98 від 24.06.2022 р.по факту самовільного залишення військової частини сержанта ОСОБА_4 було призначено службове розслідування(а.с.140-146, 154-155 т.1)

В результаті проведення службового розслідування по вказаному вище факту було встановлено,що 24.06.2022 р. сержант ОСОБА_4 під керівництвом начальника медичної служби в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_8 прибув о 10.00 год.до шпиталю м.Запоріжжя,де знехтував медичним обстеженням,повідомив,що йде до відділу ВСП писати скаргу,після чого пішов у невідомому напрямку та до військової частини не повернувся. За номером телефону,який ОСОБА_4 повідомив як власний засіб зв`язку,встановити з ним контакт та з`ясувати місце перебування не вдалося,чим порушено вимоги статей 11,14 Статуту внутрішньої служби ЗСУ,статтю 4 Дисциплінарного статуту ЗСУ. Прийнято рішення підготувати документи та направити повідомлення про вчинення кримінального правопорушення сержантом ОСОБА_4 до органу досудового розслідування,про що зазначено у витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 84 від 27.06.2022 р.(а.с.156-166 т.1)

27.06.2022 р.до ІНФОРМАЦІЯ_3 та Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері надійшло повідомлення командира військової частини НОМЕР_1 про вчинення військовослужбовцем ОСОБА_4 протиправних дій,які містять ознаки злочину,передбаченого ч.4 ст.408 КК України(а.с.137-139,133-134 т.1),за цим фактом розпочато досудове розслідування(а.с.132 т.1)

Відповідно до протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 14.07.2022 р.,органом досудового розслідування було вилучено копію медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_4 (а.с.79-86 т.2),за відомостями якої останній перебував на стаціонарному лікуванні у КНП «ЗОКЛ`ЗОР в період з 01.07.2022 р.по 06.07.2022 р.,з 07.07.2022 р. виписаний за порушення лікарняного режиму (не повернувся з дому у відділення)(а.с.87-109 т.2)

06.07.2022 р.від ОСОБА_7 прийнято заяву про притягнення до кримінальної відповідальності невідомої особи,який о 18.40 год.за адресою:смт.Комишуваха,вул.Богдана Хмельницького 84-а предметом,схожим на ніж,погрожував розправою та пошкодив капот і колеса автомобіля Dacia Logan р.н. НОМЕР_3 (а.с.168-169,244-249 т.1)

Під час огляду встановлено,що місцем події є відкрита ділянка місцевості поблизу багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_3 ,на якій знаходиться автомобіль Dacia Logan р.н. НОМЕР_3 .На час огляду колеса автомобіля мають пошкодження у виді порізів,передня кришка моторного відсіку має пошкодження у виді вм`ятин та слідів металевої деформації довжиною до 25 см. На кришці моторного відсіку виявлені плями РБК,які у виді змивів вилучені та упаковані у паперовий конверт. Під лавою біля під`їзду № 2 будинку АДРЕСА_3 виявлено та вилучено ніж з руків`ям односторонньою заточкою та нашаруванням РБК,який упаковано у паперовий конверт,про що складено протокол від 06.07.2022 р.(а.с.170-173 т.1)

Потерпілий ОСОБА_7 в суді показав,що він як працівник благодійного фонду «Карітас» за заявкою мешканців,що залишилися в зоні бойових дій,організував доставку благодійної допомоги в с.Комишуваха,про дату та час її роздавання заздалегідь повідомив голову громади.06.07.2022 р. ОСОБА_7 на власному автомобілі «Dacia» д.н.з НОМЕР_3 прибув в смт.Комишуваха,в період часу з 14.00 до 16.00 год. роздавав мешканцям продуктові набори,в цей час з вікна розташованого поруч багатоквартирного будинку раніше незнайомий чоловік,яким є ОСОБА_4 ,щось кричав та вимагав від потерпілого негайно поїхати,проте потерпілий на це не звертав уваги.Під час подальшого спілкування з мешканцями потерпілий обговорював питання гігієнічних наборів,в цей час з будинку вийшов ОСОБА_13 та попрямував до потерпілого ,утримуючи у правій руці ніж, зі словами,що заріже.Злякавшись нападу,потерпілий взяв з машини балонний ключ,та коли ОСОБА_13 кинувся на нього,захищаючись,вдарив останнього,після чого ОСОБА_13 ножем порізав колеса автомобіля ОСОБА_7 ,вдарив ножем у капот,пошкодивши автомобіль,на місце події викликали поліцію.

Свідок ОСОБА_14 в суді показала,що 06.07.2022 р.у денний час у дворі багатоповерхових будинків в смт.Комишуваха ,де вона мешкає,представник благодійного фонду ОСОБА_15 роздавав благодійну допомогу людям похилого віку.За цим ОСОБА_16 спостерігав з вікна свого помешкання,щось вигукував,після чого вийшов з будинку та попрямував до машини ОСОБА_17 .Зміст розмови,яка там відбулася,свідок не чула,бачила,як ОСОБА_16 дістав ніж,порізав скати автомобіля ОСОБА_18 ,після чого останній вдарив ОСОБА_4 ,бо той був з ножем. Люди,які знаходились поруч,кричали та намагались вгамувати ОСОБА_4 ,його дії налякали оточуючих,однак він у відповідь нецензурно лаявся та погрожував,на зауваження не реагував. На місце події викликали поліцію та військових,чим скінчився конфлікт ,свідок знає зі слів свого чоловіка,який повернувшись додому,повідомив,що ОСОБА_13 увезли. Поведінка ОСОБА_13 під час цих подій здалася їй неадекватною,причин для конфлікту не було.

Свідок ОСОБА_19 суду показав,що 06.07.2022 р.за домовленістю з представником благодійного фонду, ОСОБА_15 на власному автомобілі привіз в смт.Комишуваха продуктові набори,які роздавали мешканцям у дворі будинку. ОСОБА_16 з вікна кричав,висловлюючи невдоволення,однак свідок та ОСОБА_15 з ним у діалог не вступали,причин для конфлікту не було. Через деякий час ОСОБА_16 вийшов на вулицю,вимагав від ОСОБА_18 забиратися,на що той відповів,що після завершення заходу поїде.Проте ОСОБА_16 сходив додому,звідки повернувся з ножем,одразу кинувся різати колеса автомобіля ОСОБА_18 з одного боку,потім перейшов на другий бік,в цей момент ОСОБА_15 схопив балонний ключ та сказав ОСОБА_20 не підходити,були перестороги,що ОСОБА_16 може напасти на людей,він кричав(мовою оригіналу):» Я вас тут всех построю». ОСОБА_15 махав ключем,однак,щоб він вдарив ним ОСОБА_4 ,свідок не бачив.Порізавши колеса, ОСОБА_16 ножем вдарив у капот автомобіля,ніж зламався і на руці останнього свідок побачив кров,на зауваження ОСОБА_16 не реагував,лаявся,на місце події викликали поліцію.

Зазначені події зафіксовані на ДВД-диску,який був долучений до кримінального провадження постановою слідчого від 20.07.2022 р.(а.с.236-237 т.2)та досліджений в судовому засіданні .

Висновком експерта № 1291п від 01.09.2022 р. встановлено наявність в лобовій ділянці голови ОСОБА_4 рубець дугоподібної форми,що є наслідком загоєння рани даної локалізації,давність утворення в межах 1-2 місяців,що не суперечить часу,вказаному у постанові слідчого(06.07.2022 р.)(а.с.183-184 т.2)

Згідно висновку експерта № КСЕ-19/108-22/7466-Д від 14.07.2022 р.,на поверхні ножа,вилученого 06.07.2022 р.в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 біля під`їзду № 2,виявлений один слід папілярного узору руки розмірами 34*10 мм,придатний для ідентифікації особи,що його залишила(а.с.6-11 т.2)

Згідно висновку експерта № КСЕ-19/108-22/7466-ХЗ від 25.07.2022 р.,предмет,схожий на ніж, вилучений 06.07.2022 р.в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 біля під`їзду № 2,до холодної зброї не відноситься,є виробом господарсько-побутового призначення-нескладним ножем,виготовленим саморобним способом по типу туристичних ножів(а.с.14-16 т.2)

Висновком експерта № КСЕ-19/108-22/8634-Д від 04.08.2022 р.,встановлено,що слід папілярного узору руки розмірами 34*10 мм,виявлений на поверхні ножа,вилученого 06.07.2022 р.в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 біля під`їзду № 2,залишений ділянкою долонної поверхні(під пальцевою зоною)правої руки особи,дактилоскопічна карта якої заповнена на ім`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.23-30 т.2)

Постановою слідчого від 09.07.2022 р.вилучений під час огляду місця події ніж визнаний речовим доказом про кримінальному провадженню(а.с.234 -235 т.2)

При огляді в судовому засіданні речового доказу-ножа,вилученого 06.07.2022 р.на місці події,сторона захисту не висловила заперечень,що саме цим знаряддям ОСОБА_4 за викладених у клопотанні обставин пошкодив автомобіль потерпілого ОСОБА_7 .

Як встановлено з протоколу затримання особи,підозрюваної у вчиненні злочину,28.07.2022 р.в період часу з 14.10 год.до 14.18 год. ОСОБА_4 було затримано в порядку ст.208 КПК України,про що складено протокол з відеозаписом(а.с.175-180 т.1)

Висновком судово-психіатричної експертизи № 437 від 09.09.2022 р.встановлено,що ОСОБА_4 в період часу,що відноситься до інкримінованих йому діянь,страждав і в теперішній час страждає на тимчасовий розлад психічної діяльності у формі гострого поліморфного психотичного розладу.Зазначений розлад позбавляв іспитованого здатності усвідомлювати свої дії(бездіяльність) і керувати ними у період часу,що відноситься до інкримінованих йому діянь.За своїм психічним станом іспитований у теперішній час також не може усвідомлювати свої дії(бездіяльність)і керувати ними у період часу,що відноситься до інкримінованих йому діянь. Потребує застосування примусового заходу медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом(а.с.203-208 т.1).

Заслухавши пояснення учасників процесу, потерпілого та свідків, дослідивши письмові докази, які є належними і допустимими, суд приходить до висновку, що кожен доказ, як окремо, так і в їх взаємозв`язку, доводять поза розумним сумнівом, що мало місце суспільно небезпечне діяння, що це суспільно небезпечне діяння вчинене ОСОБА_4 в стані неосудності, і що він потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної установи із посиленим наглядом.

Висновки суду про вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, що має ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.408 КК України ґрунтуються на наступному.

Об`єктом злочину, передбаченого ст. 408 КК України, є порядок проходження військової служби.

З об`єктивної сторони дезертирство полягає у діях або бездіяльності, які мають дві відповідні форми: 1) самовільне залишення військової частини або місця служби;2) нез`явлення на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу. У першій формі дезертирство є закінченим злочином з моменту, коли суб`єкт фактично залишив розташування військової частини (місця служби), а у другій - коли він не з`явився в частину (до місця служби) в установлений строк. Фактичний термін відсутності військовослужбовця в місці служби при дезертирстві може не перевищувати навіть і однієї доби, але це має значення лише для призначення покарання.

Обов`язковою ознакою дезертирства є мета: військовослужбовець має намір ухилятися від військової служби взагалі або ухилятися від неї протягом невизначеного часу (наприклад, доки його не затримають).

Для наявності складу дезертирства немає значення, в який момент у особи виник намір ухилитися від служби - безпосередньо в момент самовільного залишення частини або вже в період незаконного перебування за її межами. Коли військовослужбовець після самовільного залишення частини приймає рішення ухилитися від військової служби, його дії слід кваліфікувати як дезертирство, оскільки будь-яке за способом самовільне залишення частини може виступати і способом дезертирства, а отже, поглинається останнім і не утворює множинності злочинів.

Кваліфікуючою ознакою дезертирства за ч.4 ст.408 КК України є вчинення його в умовах воєнного стану .

Висновки суду про вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, що має ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.408 КК України, за обставин,викладених в обвинувальному акті,ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих фактичних обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Письмовими матеріалами ,наданими стороною обвинувачення,підтверджується факт призову сержанта ОСОБА_4 на військову службу за мобілізацією та проходження ним військової служби з 25.02.2022 р.на посаді командира 3 стрілецького відділення 1 стрілкового взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 .

Показаннями свідків ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 підтверджено факт неповернення сержанта ОСОБА_4 до військової частини 24.06.2022 р.з військового шпиталю,куди він був направлений на дообстеження,оголошення його у розшук як такого,що самовільно залишив військову частину,а показаннями свідка ОСОБА_24 висвітлено негативне та недбале ставлення сержанта ОСОБА_4 до виконання обов`язків військової служби.

Результатами службового розслідування за фактом неповернення сержанта ОСОБА_4 з лікувального закладу до військової частини не встановлено поважних причин для відсутності останнього за місцем проходження служби у період з 24.06.2022 р.до 01.07.2022 р.,та з 07.07.2022 р.по 28.07.2022 р.,що сторона захисту не спростувала достовірними достатніми доказами,а суспільно небезпечне діяння, що має ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.408 КК України,було припинено у спосіб затримання ОСОБА_13 в порядку ст.208 КПК України.

Висновки суду про вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння, що має ознаки кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.296 КК України ґрунтуються на наступному.

З показань потерпілого ОСОБА_25 ,свідків ОСОБА_19 , ОСОБА_14 суд встановив,що 06.07.2022 р. ОСОБА_4 без адекватних причин спровокував у дворі багатоквартирного будинку конфлікт з раніше незнайомим ОСОБА_26 ,під час якого грубо порушив громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства,висловлювався нецензурною лайкою,використовував ніж для пошкодження автомобіля потерпілого та створив реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян,про що прямо вказав потерпілий ОСОБА_26 , пояснивши обставини ,за яких він захищався від немотивованого нападу ОСОБА_4,озброєного ножем.

Як роз`яснив Верховний Суд України в п.9,11 Постанови Пленуму від 22.12.2006 N 10 «Про судову практику у справах про хуліганство»,вирішуючи питання щодо наявності в діях винної особи такої

кваліфікуючої ознаки хуліганства, як застосування вогнепальної або холодної зброї чи іншого предмета, спеціально пристосованого або заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень (ч. 4 ст. 296 КК ( 2341-14 ), слід враховувати, що ця ознака має місце лише в тих випадках, коли винний за допомогою названих предметів заподіяв чи намагався заподіяти тілесні ушкодження або коли використання цих предметів під час учинення хуліганських дій створювало реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.Використання при вчиненні хуліганства ножів, які не належать до холодної зброї, інших предметів господарсько-побутового призначення, спеціальних засобів (гумового кийка, газових пістолета, балончика, гранати, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії), пневматичної зброї, сигнальних, стартових, будівельних пістолетів, ракетниць, вибухових пакетів, імітаційно-піротехнічних та

освітлюваних засобів, що не містять у собі вибухових речовин і сумішей, а також інших спеціально пристосованих для нанесення тілесних ушкоджень знарядь злочину є підставою для кваліфікації дій винної особи за ч. 4 ст. 296 КК ( 2341-14 ) не тільки в тих випадках, коли вона заподіює ними тілесні ушкодження, а й тоді, коли ця особа за допомогою зазначених предметів створює реальну загрозу для життя чи здоров`я громадян.

Однак,надаючи кримінально - правову оцінку суспільно - небезпечному діянню, що вчинено ОСОБА_4 на переконання суду, орган досудового розслідування і прокурор припустилися помилки, зазначаючи про умисний характер його дій, про усвідомлення суспільно небезпечного характеру своїх дій та їх суспільно небезпечних наслідків,не врахувавши, що ОСОБА_4 на час вчинення цих дій був неосудним, тобто не міг усвідомлювати свої дії або керувати ними внаслідок тимчасового розладу психічної діяльності.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 19 КК України осудною визнається особа, яка під час вчинення злочину могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Отже, згідно вимог ст. 18, ст. 19 КК осудність є обов`язковою ознакою суб`єкта злочину, що характеризується таким психічним станом особи, при якому вона під час вчинення злочину здатна усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Здатність особи під час вчинення злочину усвідомлювати свої дії (бездіяльність) означає правильне розуміння фактичних об`єктивних ознак злочину - об`єкта посягання, суті діяння, обстановки, часу і місця, способу його вчинення, його суспільно небезпечних наслідків, і така здатність повинна бути пов`язана з можливістю контролювати, керувати своїми вчинками, що є умовою визнання особи винною у вчинені кримінально караного діяння - злочину.

Натомість неосудною визнається така особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК України, не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки.

Поняття неосудності включає в себе співвідношення медичного (біологічного) і юридичного (психологічного) критеріїв. Медичний критерій полягає у наявності у особи психічного захворювання, що істотно впливає на свідомість і волю людини (хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки). Юридичний - у нездатності особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. При цьому юридичний критерій виражається двома ознаками: 1) інтелектуальною - особа не може усвідомлювати фактичну сторону своїх дій (бездіяльності) та/або не здатна усвідомлювати їх суспільно небезпечний характер; 2) вольовою - особа не може керувати своїми діями (бездіяльністю) внаслідок руйнування психічною хворобою її вольової сфери.

Особу може бути визнано неосудною тільки тоді, коли встановлена одна з ознак критерію юридичного на підставі хоча б однієї з ознак критерію медичного.

Відповідно до дослідженого судом висновку експертизи № 437 від 09.09. 2022 року на час вчинення суспільно небезпечного діяння та на час проведення експертизи ОСОБА_4 страждав на тимчасовий розлад психічної діяльності в формі гострого поліморфного психічного розладу, що позбавляло його здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними, що за вищезазначеними критеріями свідчить про неосудність ОСОБА_4 .

З огляду на те, що стан неосудності пов`язаний з відсутню у особи інтелектуальної та вольової ознак, з ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Кримінально - правова оцінка суспільно небезпечному діянню в такому випадку повинна надаватись, виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.

Отже, ОСОБА_4 вчинив в стані неосудності суспільно небезпечне діяння, кримінально - правова оцінка якого відповідає ч. 4 ст. 408 та ч.4 ст.296 КК України.

Згідно з ч.1 ст. 513 КПК України під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: 1) чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; 2) чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; 3) чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; 4) чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; 5) чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які.

Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру (ч. 2 ст. 513 КПК України).

Згідно зі ст. 93 КК України примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння.

Суд звертає увагу на те, що метою примусових заходів медичного характеру є обов`язкове лікування особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та запобігання вчиненню нею інших суспільно небезпечних діянь. Згідно з ч. 1 ст. 94 КК України, обрання судом певного виду примусового заходу медичного характеру залежить від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб. Встановлення неосудності (обмеженої осудності) особи здійснюється судом на підставі висновків психіатричної експертизи.

Суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру, як, зокрема, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом,потреба у якому визначена вказаним вище експертним висновком.

Сторона захисту вважає ,що на час судового розгляду клопотання відпала потреба саме у такому примусові заходи медичного характеру, як, зокрема, госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом,аргументуючи свою позицію листом від 23.01.2023 р.КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги»,узагальнений зміст якого зводиться до того,що за час проведеного у лікарні лікування психічний стан ОСОБА_4 покращав,небезпечну поведінку для себе та оточуючих не створює,в подальшому на розсуд суду можливо застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні зі звичайним наглядом.

Водночас,положеннями ч. 4 ст. 513 КПК України передбачено, що якщо буде встановлено, що суспільно небезпечне діяння особа вчинила у стані неосудності, а на момент судового розгляду видужала або внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру. Також ст. 95 КК України передбачено, що огляд зазначених осіб для вирішення питання про наявність підстав для припинення або зміни застосування таких заходів здійснюється комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на 6 місяців.

Аналіз наведених норм свідчить, що стан здоров`я особи та необхідність у застосуванні того чи іншого примусового заходу, має бути встановлено саме на момент судового розгляду. Потім доцільність у їх застосуванні перевіряється через кожні 6 місяців.

У цьому контексті можна навести позицію, викладену ЄСПЛ в рішенні від 2 травня 2013 року у справі «Загідуліна проти Росії», заява № 11737/06, де Суд зазначив, що для того, щоб відповідати підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції, провадження щодо примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу повинно обов`язково передбачати чіткі ефективні гарантії від свавілля з огляду на вразливість осіб, які страждають на психічні розлади, та потребу в наведенні дуже вагомих причин для виправдання будь-яких обмежень їхніх прав. ЄСПЛ в своїх рішеннях звертав увагу, що особа не може вважатися «психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об`єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання (рішення від 24 жовтня 1979 року у справі «Вінтерверп проти Нідерландів»).

Сторона захисту не надала суду належних та допустимих доказів,які у сукупності були б достатніми для висновку про те,що на час розгляду клопотання ОСОБА_4 видужав або внаслідок змін у стані його здоров`я відпала потреба в застосуванні примусових заходів медичного характеру,так само не підтверджено висновком комісії лікарів-психіатрів за результатами чергового огляду доцільності застосування до ОСОБА_4 примусових заходів медичного характеру іншого виду,ніж визначено комісією експертів-психіатрів.

Зваживши на вказані приписи, суд дійшов висновку про вчинення ОСОБА_4 суспільно небезпечного діяння у стані неосудності та, як наслідок, необхідність застосування щодо останнього примусових заходів медичного характеру ,визначених саме висновком судово-психіатричної експертизи № 437 від 09.09.2022 р.

На важливість висновку експерта в таких категоріях справ, звертав увагу і Європейський суд по правам людини (справа «Ходжич проти Хорватії» (заява №28932/14), де Суд зазначив: «У такій складній сфері як психічний стан людини і передбачення того, наскільки небезпечною може бути ця людина, важко оскаржити висновок експерта без допомоги іншого експерта.».

В п. 15 Постанови Пленуму № 7 від 03.06.2005 р. «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», Верховний Суд зазначив: «Визначаючи відповідно до частин 3-5 ст. 94 КК тип психіатричного закладу, до якого слід госпіталізувати неосудного, необхідно виходити як з його психічного стану, так і з характеру вчиненого ним суспільно небезпечного діяння. Для об`єктивної оцінки ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб (ч. 1 ст. 94 КК) суд має спочатку з`ясувати думку експертів-психіатрів стосовно виду примусових заходів медичного характеру, які можуть бути призначені психічно хворій особі в разі визнання її неосудною, а потім, з урахуванням висновків експертів і характеру вчиненого цією особою суспільно небезпечного діяння, ухвалити рішення про вибраний ним вид примусових заходів медичного характеру (тип психіатричного закладу, який його здійснюватиме). При цьому в ухвалі (постанові) суду не треба наводити назву конкретного психіатричного закладу, до якого має бути госпіталізована неосудна особа, і вказувати строк застосування примусового заходу медичного характеру, проте необхідно зазначити про скасування з часу доставки (прийому) неосудного до цього закладу запобіжного заходу (якщо останній був застосований)».

Керуючись ст. ст.19, 93-94 КК України, ст.ст. 512-513 КПК України, суд-

постановив :

Клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_4 - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який вчинив суспільно небезпечне діяння, передбачене ч. 4 ст. 408,ч.4 ст.296 Кримінального кодексу України, примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із посиленим наглядом.

Строк дії запобіжного заходу у вигляді поміщення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, а саме - КП «Дніпропетровська багатопрофільна клінічна лікарня з надання психіатричної допомоги» ДОР за адресою :м.Дніпро,вул.Бехтерева будинок 1, продовжити до набрання даною ухвалою законної сили.

Витрати на залучення експертів віднести на рахунок держави.

Речові докази: зразок РБК та ніж, що перебувають на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Запорізької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері- знищити.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня її проголошення,особою,стосовно якої постановлена ухвала,у той же строк з дня вручення її копії.

Суддя ОСОБА_1