ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 334/6610/23 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/807/731/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія ст. 181 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

підозрюваного ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду провадження за апеляційною скаргою прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 6 листопада 2023 року, якою залишено без задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, маючого середню освіту, офіційно не працевлаштованого, одруженого, малолітніх дітей не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 19 год. до 6 год. наступної доби строком до 31 грудня 2023 року включно, з покладанням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, -

В С Т А Н О В И Л А:

Слідчий СВ Запорізького РУП УНП в Запорізькій області ОСОБА_9 за погодженням з прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 звернулась до суду з клопотанням про застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

За матеріалами провадження ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за наступних обставин.

В листопаді 2021 року (більш точна дата і час в ході досудового розслідування не встановлена), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , маючи умисел на заволодіння чужим майном шляхом обману, підшукали ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який в той час перебував в стані емоційного хвилювання з приводу смерті своєї матері та не міг проживати з цього приводу в своїй квартирі, за адресою: АДРЕСА_3 , яка на той час належала йому в приватній спільній частковій власності у частці 1/2, та в силу цих обставин, відповідно, не міг контролювати незаконні дії, вчинені із вищевказаною квартирою, своєчасно висувати претензії на протиправні дії третіх осіб і запобігати їм.

В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , діючи умисно, з корисливих мотивів, увійшли у довіру потерпілого ОСОБА_11 , повідомивши останньому неправдиві відомості, що вони є особами, які займаються послугами щодо продажу квартир на території міста Запоріжжя та запевнили його скористатись їх послугами щодо розміну його двокімнатної квартири на однокімнатну в Дніпровському районі міста Запоріжжя з доплатою 10000 доларів США, при цьому, заздалегідь не маючи намірів виконувати свої домовленості, які не відповідали дійсності.

В свою чергу, потерпілий ОСОБА_11 , будучи введеним в оману, погодився на їх послуги та передав ОСОБА_7 і ОСОБА_10 правовстановлюючі документи на вищевказану квартиру.

Після чого, ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , переконали потерпілого ОСОБА_11 скласти на їх ім`я довіреність щодо розпорядження його квартирою.

Так, за допомогою приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_12 , якій не було відомо про злочинні наміри співучасників, оформили довіреність з реєстраційним номером 53067866 від 23.11.2021 року щодо надання ОСОБА_11 дозволу оформлення його спадкових прав, продажу квартири за адресою: АДРЕСА_3 , купівлі на його ім`я будь-якого нерухомого майна в Україні, на представників: ОСОБА_10 та ОСОБА_7 , тобто на повний супровід на подальше відчуження майна потерпілого, при цьому переслідуючи злочинний умисел, направлений на заволодіння шахрайським шляхом вказаної квартири ОСОБА_11 .

З метою реалізації свого злочинного наміру, 22.12.2021 о 16 годині 23 хвилині, на підставі вищезазначеної довіреності, у приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса ОСОБА_13 , якій не було відомо про злочинні наміри співучасників, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , на підставі вищезазначеної довіреності, яка була надана приватному нотаріусу ОСОБА_13 , було укладено договір купівлі-продажу (реєстровий №1841, виданий 22.12.2021) квартири АДРЕСА_5 між представником продавця ОСОБА_7 та сумлінним покупцем ОСОБА_14 на суму 678810 гривень.

В подальшому, в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_10 , скориставшись довірою потерпілого ОСОБА_11 , наприкінці грудня 2021 року (більш точна дата і час в ході досудового розслідування не встановлена) повідомив останнього, що він - ОСОБА_10 та ОСОБА_7 придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_6 , та повідомили, що вона на праві приватної власності належить ОСОБА_11 , передавши останньому ключі від вказаної квартири, проте, не надавши останньому правовстановлюючі документи на дану квартиру, достовірно знаючи, про те, що вищевказана квартира лише здається в оренду.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється в тому, що він, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою із ОСОБА_10 , шляхом обману, отримавши від потерпілого ОСОБА_11 довіреність на право розпорядження його нерухомим майном, а саме квартирою АДРЕСА_5 , здійснили її продаж, та розпорядились отриманими коштами на власний розсуд, заподіявши потерпілому матеріальний збиток на суму 678810 гривень, яка в двісті п`ятдесят і більше разів перевищує встановлений на той період часу законодавством України неоподаткований мінімум доходів громадян і є великим розміром.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у заволодінні чужим майном, шляхом обману (шахрайство), вчинене за попередньою змовою групою осіб, у великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

25 липня 2023 року відомості про кримінальне правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001519 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (а.с. 6).

2 листопада 2023 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (а.с. 49-50).

Залишаючи без задоволення клопотання слідчого, слідчий суддя зазначив про те, що у судовому засіданні не було встановлено відомостей та доказів того, що підозрюваний ОСОБА_7 переховувався від органу досудового розслідування чи суду, вчиняв тиск на свідків, потерпілого, вчиняв або має намір вчинити інший злочин або йому повідомлено про підозру у вчиненні іншого злочину та вказав, що клопотання про тримання під вартою заявлено у межах кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 5 років.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_7 , в межах строку досудового розслідування.

В обґрунтування своєї скарги вказує, що судом помилково зазначено твердження про те, що у відповідності до санкції ч. 3 ст. 190 КК України передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 5 років.

Зауважує, що КК України передбачена санкція ч. 3 ст. 190 у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 8 років, що відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України визначений законодавцем як тяжкий злочин.

Крім того вказує, що ОСОБА_7 вчинив тяжке кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 190 КК України та усвідомлюючи невідворотність настання покарання за вчинене діяння та санкцію інкримінованого кримінального правопорушення може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, оскільки вже вчиняє дії щодо переховування, а саме після вчинення даного злочину покинув територію м. Запоріжжя та може в подальшому продовжувати переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Зазначає, що під час досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено, що підозрюваний ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, постійного джерела доходу та міцних соціальних зв`язків не має, що дає підстави вважати, що підозрюваний усвідомлюючи невідворотність покарання, з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин може в подальшому переховуватися від органу досудового розслідування та суду.

Звертає увагу на те, що враховуючи, що Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» на всій території України введено військовий стан, підозрюваний ОСОБА_7 вже покинув територію м. Запоріжжя та Запорізької області та перебуває на території міста Києва з метою уникнення покарання за вчинення даного кримінального правопорушення, що ставиться під об`єктивний сумнів можливість встановити належний контроль органу досудового розслідування за дотриманням підозрюваним його обов`язків у межах іншого населеного пункту.

Крім того вказує, що ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується тим, що підозрюваний ОСОБА_7 негативно впливатиме на психологічний та моральний стан потерпілого ОСОБА_11 шляхом погроз, залякування або вмовляння, що провокуватиме в останнього бажання відмовитися від наданих свідчень, які є беззаперечними доказами вини підозрюваного у вчинення кримінального правопорушення, очікуючи на можливу помсту з його боку, або відчуваючи до підозрюваного співчуття. Це підтверджується тим, що в ході допиту в якості потерпілого ОСОБА_11 зазначив, що він боїться за своє життя, оскільки йому відомо, що ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вчиняють насильницькі дії над людьми, які звертаються з приводу правочинів щодо нерухомості до вказаних осіб, що свідчить про існування небезпеки життю і здоров`ю потерпілого та може вплинути на швидке, повне та неупереджене проведення досудового розслідування та на встановлення обставин, які згідно ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а саме встановлення мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, а також виду і розміру завданої шкоди.

Зазначає, що знаходячись поза межами місць позбавлення волі, ОСОБА_7 може перешкоджати кримінальному провадженню шляхом періодичного невиконання вимог слідчого, прокурора та суду про явку до органу досудового розслідування шляхом зміни свого контактного номеру телефону, зміни місця проживання, а також може взагалі покинути територію України, що в свою чергу унеможливить врученню повісток про його виклик до слідчого, прокурора чи суду, що є ризиком, передбаченим п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримала подану апеляційну скаргу та вважала, що ризики у даному кримінальному провадженні є доведеними. Зазначила, що підозрюваному ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем проживання у м. Києві, тому на цей час відомостей про невиконання ним покладених обов`язків немає.

Захисник підозрюваного - адвокат ОСОБА_8 у судовому засіданні апеляційного суду заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вказав, що у підозрюваного було проведено обшук, йому було вручено повідомлення про підозру, після чого він добровільно приїхав з м. Києва на розгляд клопотання про застосування відносно нього запобіжного заходу.

У судовому засіданні апеляційного суду підозрюваний ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, підозрюваного, його захисника, прокурора, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі та провівши судові дебати, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення, а також розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа.

Як вбачається з наданих матеріалів та встановлено слідчим суддею, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, оскільки у даному кримінальному провадженні зв`язок підозрюваного з вчиненим кримінальним правопорушенням підтверджується наявними доказами, що дає підстави для застосування до нього такого різновиду заходів забезпечення кримінального провадження, як запобіжний захід, з метою здійснення подальшого розслідування.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів. Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідчий суддя у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно підозрюваного чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. Не виявлено таких обставин і колегією суддів.

Крім цього, колегія суддів враховує наявність ризиків у кримінальному провадженні, існування яких зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Разом з цим, дослідивши матеріали провадження в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що як правильно зазначив в ухвалі слідчий суддя, слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні не доведено, що застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому враховуючи у відповідності до ч. 1 ст. 178 КПК України вагомість наявних доказів про обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованого злочину, обставини вчинення злочину, наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, особу підозрюваного, в їх сукупності, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Так, підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий, не працює, одружений, має місце реєстрації та проживання, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с. 28).

Крім того, колегія суддів приймає до уваги і той факт, що після застосування відносно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, останній дотримується процесуальних обов`язків та будь-яких протиправних дій, які б перешкоджали здійсненню кримінального провадження не вчиняє, від органу досудового розслідування не переховується, на виклики слідчого з`являється, за викликом апеляційного суду приймав участь у розгляді апеляційної скарги прокурора в режимі відеоконференції, в якій ставилось питання про застосування у відношенні нього найсуворішого запобіжного заходу.

Таким чином, з урахуванням обставин, що встановлені у ході розгляду клопотання колегія суддів вважає, що застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання існуючим ризикам та буде пропорційним, співмірним та таким, що не становитиме надмірний тягар, не суперечитиме КПК України, оскільки саме цей запобіжний захід дасть можливість уникнути настання існуючих ризиків та забезпечить виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків.

З огляду на зазначене, фактична поведінка підозрюваного ОСОБА_7 на час розгляду апеляційної скарги свідчить, що заявлені в клопотанні слідчого ризики попереджені застосованим відносно підозрюваного запобіжним заходом у вигляді домашнього арешту.

Колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги в частині посилання на тяжкість інкримінованого злочину, оскільки необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може обґрунтовуватись виключно тяжкістю злочину та суворістю передбаченого за нього покарання, тому що тримання під вартою є заходом забезпечення виконання особою процесуальних обов`язків, а не покаранням за вчинений злочин.

Щодо доводів прокурора про те, що ОСОБА_7 після вчинення інкримінованого йому злочину покинув територію м. Запоріжжя та проживає за її межами, то вони не можуть бути підставою для застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу. При цьому, чинним КПК України не забороняється змінювати особі, яка підозрюється у вчиненні злочину місце свого проживання.

Крім того, із матеріалів клопотання випливає, що 2 листопада 2023 року ОСОБА_7 було вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (а.с. 49) та повістку про виклик на 6 листопада 2023 року до органу досудового розслідування в м. Запоріжжя (а.с. 51). Із протоколу допиту ОСОБА_7 в якості підозрюваного вбачається, що останній 6 листопада 2023 року з`явився до слідчого для проведення слідчих дій (а.с. 58-59).

Вказані обставини спростовують доводи апеляційної скарги про намір переховування ОСОБА_7 від органу досудового розслідування через виїзд останнього за межі м. Запоріжжя.

Крім того, колегія суддів не може погодитися і із доводами прокурора щодо неможливості належного контролю органом досудового розслідування за виконанням покладених на ОСОБА_7 обов`язків у зв`язку із перебуванням його за межами м. Запоріжжя, оскільки статтею 181 КПК України врегульовано питання щодо здійснення контролю за поведінкою підозрюваного, який перебуває під домашнім арештом. Зокрема, ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного, який в свою чергу з метою контролю за поведінкою підозрюваного має право з`являтися в житло цієї особи.

Отже, з моменту покладення на ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, в тому числі заборону залишати житло за адресою в м. Києві (з 6 листопада 2023 року) по день розгляду апеляційної скарги, відомостей про порушення останнім обов`язків, передбачених ч. 4 ст. 194 КПК України прокурором не надано.

Таким чином, на думку колегії суддів, всі доводи прокурора, які зводяться до того, що через проживання ОСОБА_7 за межами м. Запоріжжя відносно нього необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на даний час не є слушними та такими, які б свідчили про скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

З приводу посилання прокурора на те, що підозрюваний ОСОБА_7 без застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде негативно впливати на психологічний та моральний стан потерпілого, то слід зазначити, що дійсно ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України існує та є реальним, разом з тим, враховуючи проживання підозрюваного та потерпілого в різних містах України та покладення на ОСОБА_7 ухвалою слідчого судді обов`язку щодо утримання від спілкування зі свідками та потерпілим, такий ризик є мінімальним.

У зв`язку з викладеним, колегія суддів вважає, що підстави для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні в судовому засіданні свого об`єктивного підтвердження не знайшли, а прокурором не доведено неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного шляхом застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

На підставі зазначеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 407, 422 КПК України, колегія суддів Запорізького апеляційного суду, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 6 листопада 2023 року, якою залишено без задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та у відношенні ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в період часу з 19 год. до 6 год. наступної доби строком до 31 грудня 2023 року включно, з покладанням певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, залишити без змін.

Ухвала суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає, набирає законної сили з моменту її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 334/6610/23