Справа № 939/899/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/5159/2023 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 13 вересня 2023 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 13 вересня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" до 12 листопада 2023 року.

Таке рішення, суд мотивував тим, що тяжкість і обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який посередньо характеризується за місцем фактичного проживання, постійного місця роботи та джерела доходу не має, що свідчить про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі може переховуватися від суду, впливати на потерпілих та свідків, і застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім, оскільки не забезпечить запобігання цим ризикам.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 13 вересня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою обрати до обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту і покласти на обвинуваченого обов`язки передбачені ст. 194 КПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що ризики, на які посилається прокурор абсолютно невиправдані, оскільки подібні злочини підозрюваний раніше ніколи не вчиняв, за місцем проживання характеризується своїми сусідами та співмешканцями позитивно, веде здоровий спосіб життя, а в своїй поведінці ніколи не давав ні суду, ні слідству підстав для висновків на кшталт можливого недотримання, покладених на нього обов`язків, як обвинуваченого: переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати шляхом підбурювання, вмовляння, залякування на потерпілих та свідків, з метою надання суду неправдивих показів, може вчиняти інше кримінальне правопорушення.

Крім цього, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Апелянт звертає увагу суду на те, що перестороги прокурора повторюються кожного разу у його клопотанні, змінюється лише текст, але не міняється суть.

Так, ризик незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні також не підтверджений належними доказами.

Вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачений звинувачується, він також не збирається, і протилежною стороною обвинувачення не надано жодних доказів.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Також захисник вважає, що ризики відповідно до ст. 177 КПК України, щодо ОСОБА_6 в даному кримінальному провадженні, відсутні, бо він інкримінований йому злочин не вчиняв, тому що за своїми моральними критеріями не здатен вчинити такий злочин.

ОСОБА_6 не становить небезпеки для суспільства, а тому немає жодних підстав для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим, на даний час ОСОБА_6 має постійне місце проживання, одружений, спільно виховують дитину 10 років, працює менеджером в інтернет-магазині «Амазон», що у разі задоволення скарги дасть йому можливість забезпечувати себе й сім`ю матеріально.

Прокурор та захисник обвинуваченого, будучи належним чином повідомленими про судовий розгляд до суду не з`явились. Клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю обвинуваченого до суду не надходило.

Відповідно до ч.4 ст.4221 КПК України, розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Правовими приписами ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується та особисті обставини його життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. ч. 6 та 7 ст. 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , суд першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував тяжкість і обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим, дані про його особу, зокрема посередню характеристику за місцем фактичного проживання, відсутність постійного місця роботи та джерела доходу, та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ступінь яких не зменшився, що на даний час виключає можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то на переконання колегії суддів вони є безпідставними з огляду на наступне.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З урахуванням характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні особливо тяжких злочинів поєднаних з насильством та погрозою його застосування, за попередньою змовою групою осіб, за один з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років, тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, оскільки такий ризик існує і виправдовує його подальше тримання під вартою.

Колегія суддів також звертає увагу на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_6 не має на меті переховуватись від органів досудового розслідування та суду, а навпаки, готовий до співпрацювати з судом і слідством у додатковому збиранні доказів та їх закріпленні, що свідчить про відсутність ризику переховування від суду, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки, такі твердження захисника не можуть слугувати підтвердженням належної процесуальної поведінки обвинуваченого на даному етапі провадженні, яке наразі триває, а також жодним чином не дає достатніх підстав вважати, що ОСОБА_6 , з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів, не зможе здійснити дії, передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого ОСОБА_6 впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, яке інкриміноване обвинуваченому, на даному етапі провадження, яке наразі триває, докази сторони обвинувачення не досліджені, існують достатні підстави вважати, що обвинувачений може впливати на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, які ще не допитані судом, з метою зміни ними показів, а тому доводи захисника про відсутність ризику впливу на свідків є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про те, що його підзахисний не може впливати на потерпілих, оскільки свідками у справі є співробітники поліції, на яких вплинути неможливо, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки дане кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду і докази ще не дослідженні, в тому числі і не допитані свідки та потерпілі, а тому враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, існує велика ймовірність того, що обвинувачений усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує, може незаконно впливати на потерпілих та свідків з метою зміни останніми своїх показань.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_6 за місцем проживання характеризується позитивно, має постійне місце проживання, одружений та спільно виховує дитину 10 років, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків та відсутність встановлених судом ризиків, то на переконання колегії суддів вони є неспроможними, оскільки наведені захисником дані, хоч і свідчать про наявність соціальних зв`язків, однак, на даному етапі провадження, не є достатніми стримуючими факторами з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, поставлені йому у провину, які у своїй сукупності, дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може вчинити дії передбачені п.1. 3 ч.1 ст. 177 КПК України. Крім того посилання захисника про те, що ОСОБА_6 працює менеджером в інтернет-магазині «Амазон», що дає йому можливість забезпечувати себе й сім`ю матеріально, колегія суддів до уваги не бере, оскільки жодних належних доказів, щодо наявності у ОСОБА_6 офіційного місця роботи, апеляційна скарга та долучені до неї матеріали не містить, не надано таких відомостей і до суду апеляційної інстанції.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинувачених під вартою жодним чином не зменшились і в сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні під вартою. З огляду на викладене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Також колегія суддів звертає увагу на те, що тривалість перебування обвинуваченого під вартою не можуть бути безумовною підставою для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу, оскільки вказана обставина, відповідно до вимог ст. 178 КПК України не є визначальною та не враховується при обранні запобіжного заходу та вирішенні питання доцільності тримання під вартою особи, щодо якої існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

За таких обставин судом першої інстанції не було допущено істотних порушень вимог КПК України при вирішенні питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 . Підстав для застосування щодо ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів не вбачається.

На підставі наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , не впливає на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а тому оскаржувану ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 13 вересня 2023 року слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419, 4221 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бородянського районного суду Київської області від 13 вересня 2023 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4