СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/631/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

секретар судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.09.2023 року за №0003668, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Берегове Закарпатської області, без освіти, не працюючої, не одруженої, зі слів маючої на утриманні 5 неповнолітніх дітей, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , без постійного місця проживання, в силу ст. 89 раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_4 , обвинувачена - ОСОБА_3 , захисники - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , 15.09.2023, приблизно о 23-20 год., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Рене Декарта, 6 в м. Києві, побачила раніше незнайому їй ОСОБА_7 , яка проходила повз неї, та звернула увагу на сумку білого кольору, належну останній.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 , 15.09.2023, о 23-20 год., перебуваючи за адресою: м. Київ, вул. Рене Декарта, 6 в м. Києві, рухаючись позаду ОСОБА_7 , пересвідчившись, що за її діями ніхто не спотерігає, переслідуючи корисливий мотив, діючи умисно, з метою покращення свого матеріального становища, непомітно для останньої, відкрила належну ОСОБА_7 сумку білого кольору, звідки таємно викрала мобільний телефон марки «SAMSUNG A52s», фіолетового кольору, IMEI1: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 , серійний номер: НОМЕР_3 , вартістю 289 EUR (що відповідно до курсу Національного банку Уккраїни станом на 03.12.2022 складало 11039 грн. 80 коп.).

Отримавши таким чином у своє розпорядження вказане майно, ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зникла, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Допитана в судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення за наведених вище обставин визнала у повному обсязі, щиро розкаялась і послідовно дала показання, які за своїм змістом відповідають викладеним вище обставинам вчинення кримінального правопорушення. Просила її суворо не карати та не позбавляти волі.

Показання ОСОБА_3 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України дослідження доказів по даному кримінальному провадженню, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , щодо часу, місця, способу, виду і розміру шкоди, мотиву та мети, форми вини, які ніким не оспорюються, визнано недоцільним у зв`язку із відсутністю сумнівів щодо правильного розуміння їх змісту учасниками судового провадження, добровільності їх позицій.

Таким чином, допитавши обвинувачену ОСОБА_3 , дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують її особу, суд вважає доведеним у судовому засіданні те, що ОСОБА_3 15.09.2023, приблизно о 23-20 год. вчинила таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану, а тому її дії кваліфікуєза ч. 4 ст. 185 КК України.

Суд виключає кваліфікаційну ознаку вчинення злочину повторно з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2021 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень. Вирок набрав законної сили 23.08.2021 року.

Відповідно до Розділу ІІІ Порядку виконання уповноваженими органами з питань пробації судових рішень про призначення покарання у виді штрафу, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 27 квітня 2018 року № 1301/5, засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання судовим рішенням законної сили і повідомити про це орган пробації шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.

Якщо засудженому призначено штраф із розстрочкою виплати певними частинами, він зобов`язаний сплачувати штраф у розмірі та строки, що встановлені судовим рішенням. Про сплату відповідної частини штрафу засуджений повідомляє орган пробації шляхом пред`явлення документа про сплату відповідної частини штрафу.

Якщо засуджений не з`явився до органу пробації та не підтвердив сплату штрафу шляхом пред`явлення документа після закінчення місячного строку від набрання судовим рішенням законної сили, орган пробації надсилає подання до суду, який виніс судове рішення, для вирішення питання про розстрочку виплати несплаченої суми штрафу або заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

У разі якщо засуджений під час призначення штрафу з розстрочкою виплати не повідомив орган пробації про сплату чергового платежу, через місяць після закінчення строку виплати чергового платежу орган пробації надсилає до суду подання про заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських, виправних робіт або позбавлення волі відповідно до закону.

Згідно листа Солом`янського районного відділу філії ДУ "Центр пробації" від 25.09.2023 року, дані про те, що ОСОБА_3 сплатила призначений вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2021 року штраф - відсутні. Подання органу пробації про вирішення питання про заміну несплаченої суми штрафу покаранням у виді громадських робіт від 17.01.2023 станом на 25.09.2023 Шевченківським районним судом м. Києва не розглянуте.

Таким чином, строк давності виконання вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2021 року відносно ОСОБА_3 закінчився.

Так, відповідно до п. 1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано впродовж 2 роківу разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Правова природа вказаного виду звільнення від відбування призначеного покарання зумовлюється одностороннім обов`язком держави примусово реалізувати через спеціально уповноважені органи призначене особі покарання протягом певних строків. Особа, засуджена до певного виду покарання, не несе правового обов`язку застосовувати правообмеження, які входять до його змісту, сама до себе - це виключна одностороння компетенція спеціальних державних органів, які виконують покарання.

Водночас, засуджена до певного виду покарання особа не може перебувати в потенційному очікуванні виконання покарання невизначений проміжок часу, у зв`язку з чим законодавчо встановлюються імперативні строки, сплив яких припиняє наявні між державою і засудженою особою кримінальні правовідносини, а отже, унеможливлює виконання покарання.

Частиною 3 ст. 80 КК України, передбачено положення щодо зупинення перебігу строку давності у разі, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення засудженого для відбування покарання або з дня його затримання, а строки давності, передбачені пунктами 1 частини першої цієї статті, подвоюються.

Згідно із ч. 4 ст. 80 КК України, також передбачено про те, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах першій та третій цієї статті, засуджений вчинить новий середньої тяжкості, тяжкий або особливо тяжкій злочин. Обчислення строку давності в цьому разі починається з дня вчинення цього злочину.

Вказані положення свідчать, що держава втрачає право на виконання призначеного засудженому покарання лише у тих випадках, коли засуджений своєю поведінкою не перешкоджав процедурі його виконання.

Згідно з Постановою Верховного Суду України від 24 грудня 2015 року у справі №5-324кс15, ухилення від відбування покарання як підстава для зупинення строків давності виконання обвинувального вироку є особливим юридичним фактом, питання вирішення якого належить до компетенції суду, а отже, цей факт слід встановлювати з дотриманням вимог процесуальної форми.

Зокрема, редакція частини третьої статті 8 - певним чином співвідноситься за статтями 389 та 390 цього Кодексу, оскільки ухилення від відбування покарання, про яке йдеться у частині третій статті 80 Загальної частини КК, у своєму конкретному прояві відповідає складу одного із злочинів, передбачених зазначеними статтями Особливої частини КК. Отже, роблячи висновок про ухилення особи від відбування покарання при застосуванні частини третьої ст. 80 КК, суд тим самим фактично визнає її винною у вчиненні нового злочину. Таке правозастосування суперечить частині першій ст. 62 Конституції України, згідно з якою особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, Таким чином, вирішувати питання про зупинення строків давності виконання обвинувального вироку суду можливо лише після набрання законної сили вироком суду, яким особа буде визнана винною в ухиленні від відбування покарання.

Матеріали кримінального провадження не містять даних про ухилення ОСОБА_3 від відбування покарання, призначеного за попереднім вироком, зокрема, притягнення її до кримінальної відповідальності за ст. 389 -1 КК України та про вчинення нею нового злочину до закінчення строку давності, тобто до 23.07.2023 року, а відтак, не встановлено підстав для зупинення перебігу строку виконання обвинувального вироку і застосування частини третьої ст. 80 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 90 КК України, якщо вироку не було виконано, судимість погашається після закінчення строків давності виконання вироку.

Оскільки, на час вчинення даного кримінального правопорушення, за яке ОСОБА_3 притягується до кримінальної відповідальності, а саме 15.09.2023 року, судимість за попереднім вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 23.07.2021 року погашена, тому в діях ОСОБА_3 відсутня така кваліфікуюча ознака, як повторність.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, які пом`якшують та обтяжують її покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_3 у відповідності до ст. 66 КК України, є щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 у відповідності до ст. 67 КК України, не встановлено.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_3 покарання суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно із ст. 12 КК України є тяжким злочином; ставлення ОСОБА_3 до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та щиросердному розкаянні; наявність обставини, що пом`якшує та відсутність обставин, що обтяжують її покарання; дані про особу обвинуваченої, а саме: те, що вона неодружена, зі слів має на утримання п`ятеро неповнолітніх дітей, не працює, не має постійного місця проживання; під наглядом у лікаря-нарколога та психіатра не перебуває, що свідчить про її осудність; раніше не судима в силу ст. 89 КК України.

З огляду на викладене, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових злочинів як обвинуваченою, так і іншими особами можливо тільки в умовах ізоляції обвинуваченої від суспільства і тому обирає покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті, встановленої для даного виду покарання, не вбачаючи підстав для можливості її виправлення без реального відбування покарання.

Таке покарання, на переконання суду, є достатнім для виправлення ОСОБА_3 , попередження вчинення нею кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Враховуючи обраний вид покарання, суд вважає за необхідне залишити без змін застосований раніше до обвинуваченої запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Питання про речові докази слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Судові витрати відсутні, цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 369-371, 373-376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України до вступу вироку в законну силу залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту її фактичного затримання, а саме з 15 вересня 2023 року.

Речові докази по справі:

- мобільний телефон марки «SAMSUNG A52s», переданний на зберігання ОСОБА_7 - повернути належному володільцю;

- сумку бежевого кольору, блиск для губ, олівець для брів, шнурівки 2 шт., сережки з срібного металу, резинки для волосся 2 шт., передані на зберігання до камерхи схову Святошинського УПГУНП у м. Києві, квитанція №150714 - повернути за належністю власнику.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення через Святошинський районний суд м. Києва з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1