Провадження №11-кп/801/722/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 листопада 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарях судового засідання ОСОБА_5 ,

ОСОБА_6 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурорів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції)

та його захисника ОСОБА_11

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.01.2021 за № 0000033,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 травня 2023 року, яким:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Хоньківці Могилів-Подільського району Вінницької області, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

-визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України,

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 04 травня 2023 року ОСОБА_10 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 115 Кримінального кодексу України та призначено покарання у виді 10 (десяти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання визначено рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до частини п`ятої статті 72 Кримінального кодексу України зараховано до строку призначеного ОСОБА_10 покарання строк його перебування під вартою з 06.01.2021 по день набрання вироком законної сили з розрахунку 1 (один) день попереднього ув`язнення за 1 (один) день позбавлення волі.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_10 у вигляді тримання під вартою залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Також судовим рішенням вирішені питання про стягнення процесуальних витрат та речових доказів у кримінальному провадженні, а також скасування накладного арешту на речові докази.

Згідно вироку ОСОБА_10 визнано винним та засуджено за те, що 05.01.2021 близько 12.00 год. ОСОБА_10 прийшов до квартири АДРЕСА_2 , що перебувала у користуванні раніше знайомої йому ОСОБА_12 , де спільно проводили дозвілля та розпивали алкогольні напої.

У подальшому, близько 22.00 год. 05.01.2021 ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в кухонній кімнаті розпочав словесний конфлікт з ОСОБА_12 . В цей час у ОСОБА_10 виник злочинний умисел на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_12 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій та їх наслідки, наніс декілька ударів кулаками в область обличчя ОСОБА_12 , від яких остання втратила рівновагу та впала на підлогу. В подальшому ОСОБА_10 для доведення свого злочинного умислу до кінця, сів на грудну клітку ОСОБА_12 , схопив однією рукою останню за шию та почав здавлювати її, а іншою закрив отвори рота на носу, та не відпускав доки вона не перестала подавати ознак життя, чим спричинив тілесні ушкодження, від яких ОСОБА_12 померла на місці.

Смерть ОСОБА_12 наступила в результаті механічної асфіксії від здавлення органів шиї та закриття отворів рота та носа, що підтверджується наявністю тілесних ушкоджень у вигляді синців, саден, ран, переломів та крововиливів на обличчі, в тому числі ділянці носа та рота, а також на шкірі шиї, в поєднанні з виявленими загальноасфіктичними ознаками (множинними крововиливами в сполучні оболонки очей, емфізематозним роздуттям легень, переповненням правих відділів серця кров`ю, венозним повнокров`ям внутрішніх органів та недокрів`ям селезінки дрібними темно-червоними крововиливами під плеврою легень та ендокардом серця). Крім того при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_12 було виявлено множинні двобічні переломи ребер, які утворились від дії твердого тупого предмету (предметів), що могло спричинити розлади акту дихання та сприяти настанню смерті ОСОБА_12 від механічної асфіксії. Виявлена у ОСОБА_12 механічна асфіксія має ознаки небезпеки для життя в момент спричинення та належить до тяжких тілесних ушкоджень. Між механічною асфіксією та смертю ОСОБА_12 є прямий причинний зв`язок. Ступінь вираженості трупних явищ і характер суправітальних реакцій вказують на те, що смерть ОСОБА_12 могла настати за 12-16 год. до моменту дослідження її тіла в морзі, тобто вечірній час 05.01.2021.

Усі зазначені тілесні ушкодження виявлені на тілі ОСОБА_12 , як і компоненти та складові механічної асфіксії, що явилася причиною смерті ОСОБА_12 , могли утворитись від дії (удару, стиснення, тертя) твердого тупого предмету (предметів), які могли бути частинами тіла іншої людини (руки, ноги тощо). Індивідуальні характеристики травмуючого предмету (предметів) на виявлених у ОСОБА_12 тілесних ушкодженнях не відобразилися. ОСОБА_12 та особа, що спричиняла їй тілесні ушкодження могла знаходитись в будь-якому взаємоположенні по відношенню один до одного, за умови доступності ділянок тіла ОСОБА_12 , на яких були виявлені тілесні ушкодження. Характер компонентів та складових механічної асфіксії у ОСОБА_12 виключають можливість до залишення у неї здатності до активних цілеспрямованих дій, після заподіяння їй механічної асфіксії та настання загрозливих для життя явищ. В мазках з ротової порожнини, піхви, прямої кишки, згідно результатів судово-імунологічної експертизи сперматозоїди не знайдені, що не виключає можливості здійснення з ОСОБА_12 статевого акту незадовго до настання її смерті. При судово-токсикологічній експертизі від трупа ОСОБА_12 виявлено етиловий спирт у концентрації 2,2% у крові та 4,4% у сечі, що могло спричинити алкогольне сп`яніння середнього ступеню, на момент настання її смерті.

У подальшому, ОСОБА_10 , з метою приховання слідів вчиненого ним злочину, підняв тіло ОСОБА_12 і витягнув його в під`їзд № 3 вищевказаного будинку та штовхнув його з п`ятого поверху вниз по сходам.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_10 судом першої інстанції кваліфіковані за ч.1 ст. 115 КК України, як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що їх подала.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_10 - адвокат ОСОБА_11 просить вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04.05.2023 скасувати та постановити виправдувальний вирок, яким визнати не винним ОСОБА_10 .

В доводах апеляційної скарги захисник посилається на те, що оскаржуваний вирок не відповідає вимогам закону через невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження. Також звернув увагу суду на те, що сторона обвинувачення не встановила обставин та способу, мотиву та мети вчинення кримінального правопорушення, а також не довела вину ОСОБА_10 , а тому вданому випадку версія обвинувачення як раз виявляється малоймовірною, що судом не було враховано, адже зазначений у вироку механізм заподіяння тілесних ушкоджень повністю виключається матеріалами справи. Також зазначає, що оскільки після затримання ОСОБА_10 в його крові було алкоголю 2,43 проміле, тому у захисника виникає питання чи взагалі він був здатний в такому стані на будь-які цілеспрямовані дії. Окрім цього допитані судом свідки вказали, що при них не робились змиви і вони не бачили звідки вилучались речі.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_11 та обвинувачений ОСОБА_10 підтримали подану захисником апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні, посилаючись на викладені у ній доводах.

Прокурори в судовому засіданні просили залишити апеляційну скаргу захисника без задоволення, а вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04.05.2023 щодо ОСОБА_10 без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку.

Представник потерпілого ОСОБА_13 адвокат ОСОБА_9 заперечив щодо задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, просив вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04.05.2023 щодо ОСОБА_10 залишити без змін, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного вироку.

Мотиви Суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи учасників судового провадження, вивчивши та перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши детально доводи апеляційної скарги в їх межах, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Відповідно до ст.373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Крім того, при призначенні покарання суд повинен суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України відносно загальних засад призначення цього покарання у відповідності до положень Загальної частини Кримінального кодексу України.

Згідно вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

В своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого звертався до апеляційного суду з клопотанням про проведення часткового судового слідства, а саме про повторне дослідження перерахованих ним в апеляційній скарзі доказів у кримінальному провадженні, посилаючись на те, що суд першої інстанції не надав належної оцінки вказаним доказам, які на його думку отримані з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не визнані недопустимими. Проте, заслухавши з цього приводу пояснення захисника та обвинуваченого, які підтримали подане клопотання, думку прокурора, який заперечив проти його задоволення, думку інших учасників судового провадження, які заперечили проти його задоволення, колегія суддів не знайшла достатніх обґрунтованих підстав для задоволення такого клопотання, так як захисником не наведено достатніх доводів, які дають апеляційному суду обґрунтовані підстави вважати, що досліджені судом першої інстанції зазначені докази проведено не повністю або з порушеннями, або ж судом необґрунтовано відмовлено в задоволенні клопотань про визнання зазначених доказів недопустимими, а тому в задоволенні даного клопотання захисника судом було відмовлено.

Колегія суддів апеляційного суду дійшла до переконання про необґрунтованість доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого про неповноту, на його думку, судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, а також не знаходить достатніх законних підстав для виправдання обвинуваченого.

Посилання в апеляційній скарзі захисника на те, що як досудове розслідування, так і судове слідство проведені неповно, не об`єктивно та упереджено, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи і ґрунтуються на припущеннях та на суперечливих і недостатніх, зібраних з порушенням вимог кримінального процесуального законодавства доказах, колегія суддів апеляційного суду вважає є безпідставними. Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що органами досудового розслідування і судом першої інстанції по даній справі дотримано вимог кримінального процесуального законодавства, спрямованих на встановлення в справі об`єктивної істини. Суд ретельно перевіряв у судовому засіданні доводи обвинуваченого та його захисника, які викладені захисником також і в апеляційній скарзі, зокрема і твердження обвинуваченого про те, що він не вчиняв вбивства потерпілої ОСОБА_12 .

В дотримання вимог ст. 94 КПК досліджено всі обставини кримінального провадження, судом оцінено кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які, відповідно до ст. 91 КПК України, підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів.

Зокрема, як вбачається із оскаржуваного стороною захисту вироку, обвинувачений ОСОБА_10 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав та надав суду покази про відомі йому щодо нього обставини. Вказав, що не пам`ятає чи був під час спільного розпивання алкогольних напоїв конфлікт між ним та ОСОБА_12 , повідомив, що мав інтимні контакти з померлою в ході спільного розпивання алкогольних напоїв. Також посилався на те, що він не пам`ятає, чи був у квартирі ще хтось на той час, коли він разом із ОСОБА_12 лягав спати. При цьому зауважив, що йому здалося, що він бачив якусь дівчину та чоловіка, зробивши застереження, що йому це могло і наснитись. Будь-які інші показання щодо обставин події, обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні не надав, посилаючись на те, що у зв`язку з перебуванням у стані алкогольного сп`яніння, він їх не пам`ятає.

Разом з тим вина обвинуваченого ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, окрім показів самого обвинуваченого, повністю підтверджується безпосередньо дослідженими судом першої інстанції доказами, а саме показами потерпілого, свідків, експертів, а також письмовими доказами, протоколом огляду місця події, висновками експертів, які місцевий суд безпосередньо дослідив під час судового розгляду та надав їм у судовому рішенні належну правову оцінку, у тому числі і щодо їх належності та допустимості. Достатніх обґрунтованих підстав для визнання даних доказів неналежними чи недопустимими колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

Колегія суддів апеляційного суду переконана у правильності висновків суду першої інстанції про те, що безпосередньо досліджені судом докази у кримінальному провадженні у сукупності свідчать про наявність у діянні ОСОБА_10 умислу саме на протиправне позбавлення життя ОСОБА_12 , та спростовують твердження захисника про недоведеність винуватості його підзахисного у вчиненні інкримінованого йому діяння.

Апеляційний суд, спростовуючи доводи апеляційної скарги сторони захисту звертає увагу на те, що згідно з ч.2 ст.22 КПК сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Зі змісту ч.6 ст.22 КПК випливає, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

При цьому ч.3 ст.26 КПК визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Верховний Суд у своїй постанові від 12.06.2018 (справа № 712/13361/15) зазначив, що обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи, свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

При цьому Верховний Суд у постанові від 04.07.2018 (справа № 688/788/15-к) зазначив, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Поза розумним сумнівом, як зазначив Верховний Суд, має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, на переконання ВС, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Верховний Суд також зауважив, що для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

У своїй прецедентній практиці ЄСПЛ зазначав, що наявність сумнівів не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (рішення від 18.01.1978 у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Irelandv. theUnitedKingdom), п. 161, Series А заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту».

Доведення «поза розумним сумнівом» відображає максимальний стандарт, що має відношення до питань, що вирішуються, при визначенні кримінальної відповідальності. Ніхто не повинен позбавлятися волі або піддаватися іншому покаранню за рішенням суду, якщо вина такої особи не доведена «поза розумним сумнівом (SevtapVeznedaroрlu v. Turkey (Севтап Везнедароглу проти Туреччини). Критерій доведеності «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. TheUnitedKingdom), від 18.01.1978, п. 161, Series A No 25) полягає в тому, що така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою чи подібних до них неспростованих презумпцій (рішення у справі «Салман проти Туреччини» (Salman v. Turkey), заява No 21986/93, п. 100, ECHR 2000- VII; рішення у справі «Єрохіна проти України» (Yerokhina v. Ukraine), заява No 12167/04, від 15.11.2012, п. 52). Більше того, ЄСПЛ у своїй прецедентній практиці зауважує, що під час провадження на підставі Конвенції не у всіх справах неухильно застосовується принцип affirmantiincumbitprobatio /той, хто стверджує щось, повинен довести це твердження/ (рішення у справі «Ушаков та Ушакова проти України», (UshakovandUshakova v. Ukraine), заява № 10705/12, ECHR 2015).

Також при розкритті поняття стандарту доведення поза розумним сумнівом слід звернути увагу, що Верховний Суд у постанові від 21.01.2020 (справа № 754/17019/17) зауважив, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

У постанові від 04.07.2018 (справа № 688/788/15-к) ВС зазначив, що законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Аналогічні висновки щодо стандарту доведення поза розумним сумнівом зроблені ВС у постановах від 08.10.2019 (справа № 195/1563/16-к), 01.04.2020 справа (№ 750/11509/18), 21.01.2020 (справа № 754/17019/17), 16.09.2020 (справа № 760/23459/17).

Зокрема, як вбачається із вироку обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні заявив, що свою вину у скоєнні інкримінованого йому злочину він не визнає, що не пам`ятає чи був під час спільного розпивання алкогольних напоїв конфлікт між ним та ОСОБА_12 , повідомив, що мав інтимні контакти з померлою в ході спільного розпивання алкогольних напоїв. Також посилався на те, що він не пам`ятає, чи був у квартирі ще хтось на той час, коли він разом із ОСОБА_12 лягав спати. При цьому зауважив, що йому здалося, що він бачив якусь дівчину та чоловіка, зробивши застереження, що йому це могло і наснитись. Будь-які інші показання щодо обставин події, обвинувачений ОСОБА_10 в судовому засіданні не надав, посилаючись на те, що у зв`язку з перебуванням у стані алкогольного сп`яніння, він їх не пам`ятає.

В ході апеляційного розгляду знайшли своє відображення висновки суду першої інстанції, що факт перебування обвинуваченого ОСОБА_10 в стані алкогольного сп`яніння підтверджений наданою стороною обвинувачення та дослідженою судом довідкою КП «ВОНД «Соціотерапія» від 11.01.2021 № 6 за підписом чергового лікаря ОСОБА_14 , відповідно до якої 06.01.2021 о 00.00 год. у ОСОБА_10 було встановлено алкогольне сп`яніння середнього ступеню 2,58 ‰. Перебування обвинуваченого ОСОБА_10 у стані алкогольного сп`яніння також підтвердили допитані в судовому засіданні поліцейські, які першочергово прибули на місце події свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Також згідно з висновком проведеної у кримінальному провадженні судово-медичною експертизою в мазках з ротової порожнини, піхви, прямої кишки, згідно з результатами судово-імунологічної експертизи сперматозоїди не знайдені, що не виключає можливості здійснення із ОСОБА_12 статевого акту незадовго до настання її смерті.

Оскільки вказані покази обвинуваченого в цій частині узгоджувалися з наданими суду доказами, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про надання їм оцінки в сукупності з іншими доказами відповідно до приписів ст.94 КПК України.

Встановлено, що 05.01.2021 о 21.49 год. на спецлінію «102» надійшло повідомлення про те, що на міжсходинковому майданчику між четвертим та п`ятим поверхами будинку АДРЕСА_3 виявлене оголене тіло людини без ознак життя.

При виїзді слідчо-оперативної групи на місці події виявлений труп жіночої статті зі слідами РБК на тілі та явними ознаками насильницької смерті. Також на сходах у під`їзді виявлені сліди РБК, які вели до квартири АДРЕСА_4 , ковдру та рушник зі слідами РБК.

Допитані у судовому засіданні поліцейські свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 вказали, що отримали повідомлення про виявлення трупа на сходах. По приїзду на місце події вони виявили оголене тіло жінки без ознак життя, також були виявлені сліди волочіння (зверху до низу). Сліди волочіння вели на п`ятий поверх до квартири АДРЕСА_4 , двері якої були не зачинені. На підлозі в квартирі вони виявили ОСОБА_10 , який витирав зі стін сліди крові, також сліди крові були виявлені у багатьох місцях: на кухні, в коридорі, на дверях. Зазначені свідки в судовому засіданні в суді першої інстанції підтвердили, що ОСОБА_10 був дуже п`яний, при цьому постійно повідомляв суперечливі відомості.

При огляді місця події було оглянуте приміщення квартири АДРЕСА_4 , зафіксована обстановка в квартирі, на підлозі та стінах виявлені розмиті сліди РБК, ганчірки зі слідами РБК. При цьому з виявлених слідів РБК були зроблені змиви.

Під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні проведені ряд судово-медичних експертиз, зі змісту висновків яких випливає, що в слідах на марлевих тампонах зі змивами РБК з квартири, вилучених речей ОСОБА_10 , а також інших вилучених речей з квартири зі слідами РБК, виявлена кров людини, при серологічному дослідженні якої виявлений антиген В, а також ізогемаглютинин анти-А. Отже, кров у зазначених об`єктах може походити від будь-якої людини з групою крові В з ізогемаглютинин анти-А, у тому числі від потерпілої ОСОБА_12 .

Крім того, проведеними експертизами встановлено, що генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на зрізі нігтьової пластини з правої руки трупа ОСОБА_12 та на поверхні зрізів нігтьових пластин з правої та лівої рук ОСОБА_10 є змішаними, збігаються між собою, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка крові трупа ОСОБА_12 та зразка букального епітелію ОСОБА_10 .

Також за результатами проведення відповідної судової експертизи, експерти зазначили, що встановити, якою є психологічна характеристика комунікативної діяльності ОСОБА_10 , що зображена на відеозаписах з нагрудних камер поліцейських, не представилось за можливе. При цьому експерти вказали, що у наданих на експертизу матеріалах містить інформація про те, що ОСОБА_10 перебував у стані алкогольного сп`яніння. Алкоголь, як зазначили експерти, сам по собі викликає дезорганізацію психічної діяльності людини, тобто з одного боку полегшує виникнення афективного або іншого екстремального стану, а з іншого боку алкогольна дезорганізація впливає на емоційно-вольову сферу, на здатність людини контролювати свої емоції та дії, обумовлює рухове розгальмування, що в свою чергу посилює негативний вплив екстремальних психічних станів на свідомість і психічну діяльність.

Крім того, за результатами проведення судово-психіатричного дослідження експертизи встановлено, що на момент вчинення інкримінованого ОСОБА_10 діяння він на хронічне психічне захворювання не страждав, перебував поза будь-яким тимчасовим хворобливим розладом психічної діяльності, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.

В судовому засіданні місцевим судом було оглянуто та проаналізовано відеозапис з нагрудних камер поліцейських. Джерело походження цього доказу сторони кримінального провадження в судовому засіданні не оспорювали. Крім того, прокурором було надано процесуальну підставу отримання цього доказу. З оглянутого судом в судовому засіданні відеозаписі було встановлено, що ОСОБА_10 не був позбавлений фізичної можливості вчиняти цілеспрямовані дії. Окрім того, судом було враховано й те, що у своїх показах свідок ОСОБА_15 вказав, що ОСОБА_10 повідомляв їм, зокрема про те, що він посварився з дівчиною та вигнав її.

Встановлено, що смерть ОСОБА_12 настала в результаті механічної асфіксії від здавлення органів шиї та закриття отворів носа та рота. Під час судово-медичного обстеження трупа ОСОБА_12 були виявлені множинні двобічні переломи ребер, які утворилися від дії тупого твердого предмету (предметів), що могло спричинити розлади акту дихання та сприяти настанню смерті ОСОБА_12 від механічної асфіксії. Зі змісту проведеної у кримінальному провадженні судово-медичної експертизи випливає, що ступінь вираженості трупних явищ і характер суправітальних реакцій, вказують на те, що смерть ОСОБА_12 могла настати за 12-16 годин до моменту дослідження її тіла в морзі, тобто вечірній час 05.01.2021, у тому числі і час зазначений у постанові про призначення експертизи. Експерти також зауважили, що усі зазначені тілесні ушкодження виявлені на тілі ОСОБА_12 , як і компоненти та складові механічної асфіксії, що явилася причиною смерті ОСОБА_12 , могли утворитися від дії (удару, стиснення, тертя) твердого тупого предмету (предметів), яким могли бути частини тіла іншої дитини (руки, ноги, тощо). ОСОБА_12 та особа, що спричиняла їй тілесні ушкодження, могли знаходитися в будь-якому взаємоположенні по відношенню один до одного, за умов доступності ділянок тіла ОСОБА_12 , на яких були виявлені тілесні ушкодження. Характер компонентів та складових механічної асфіксії у ОСОБА_12 виключають можливість до залишення у неї здатності до активних цілеспрямованих дій, після заподіяння їй механічної асфіксії та настання загрозливих для життя явищ.

За результатами проведених експертних досліджень встановлено, що в слідах на спортивних штанах, вилучених у ОСОБА_10 , знайдена кров людини яка може походити, у тому числі й від потерпілої ОСОБА_12 . Також експерти встановили, що в слідах на шкарпетці, фрагменті паперової серветки, рушнику, жіночому халаті (названий слідчим «ковдра»), вилучених під час огляду місця події, знайдена кров людини, яка може походити у тому числі й від потерпілої ОСОБА_12 . За результатами проведення судових експертиз експерти встановили, що генетичні ознаки слідів крові людини та клітин з ядрами, виявлених на зрізі нігтьової пластини з правої руки трупа ОСОБА_12 та на поверхні зрізів нігтьових пластин з правої та лівої рук ОСОБА_10 є змішаними, збігаються між собою, належать більше ніж одній особі, містять генетичні ознаки зразка крові трупа ОСОБА_12 та зразка букального епітелію ОСОБА_10 .

Тому апеляційний суд вважає, що зазначені в апеляційній скарзі доводи захисника щодо неможливості ОСОБА_10 вчиняти будь-які цілеспрямовані дії у зв`язку з перебуванням у стані алкогольного сп`яніння, а також про непричетність його підзахисного до заподіяння ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, від яких настала смерть останньої були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції та не знайшли свого підтвердження за матеріалами апеляційного перегляду обвинувального вироку.

Так, у абзаці четвертому пункту 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» надані роз`яснення, згідно з якими вбивство чи заподіяння тілесних ушкоджень, внаслідок злочинної самовпевненості необхідно відмежовувати від учинення цих діянь із непрямим умислом (коли винна особа передбачала і свідомо припускала настання відповідних наслідків, не розраховуючи при цьому на якість, конкретні обставини, які могли б його відвернути), а вбивство чи заподіяння тілесних ушкоджень внаслідок злочинної недбалості від невинного заподіяння шкоди (коли особа не передбачала настання відповідних наслідків, не повинна була і (або) не могла його передбачати).

У постанові від 09.10.2018 (справа № 760/4968/15-к) Верховний Суд зазначив, що відповідно до частини першої статті 115 КК умисним вбивством є умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство слід відрізняти від умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого.

Визначальним при цьому є, як зазначив Верховний Суд, спрямованість умислу винного, його суб`єктивне ставлення до наслідків своїх дій: при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до таких наслідків характеризується необережністю. Питання про умисел вирішується виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки.

Колегія суддів апеляційного суду переконана у правильності висновків суду першої інстанції про те, що безпосередньо досліджені судом докази у кримінальному провадженні у сукупності свідчать про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні саме інкримінованого йому злочину, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Так, недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення (ст. 86 КПК).

Стаття 87 КПК чітко визначає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Щодо доводів апеляційної скарги сторони захисту про недопустимість протоколу огляду місця події, оскільки свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , які були запрошені в якості понятих під час огляду наведеного вище помешкання, в судовому засіданні повідомили, що не були присутні під час вилучення речей, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Суд навів показання вказаних свідків, у тому числі й щодо повідомлення про те, які саме речі були вилучені за результатами проведення наведеної слідчої дії. Крім того, детальний перелік вилучених за результатами проведення слідчої дії речей наведений у протоколі огляду місця події. Надані суду матеріали не свідчать про те, що на час проведення огляду місця події у понятих свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_18 виникли будь-які зауваження щодо змісту протоколу. Про що свідки також повідомили у судовому засіданні.

Також неспроможними є доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності законних підстав на відібрання біологічних зразків у ОСОБА_10 в присутності адвоката ОСОБА_19 у зв`язку з відсутністю відповідної постанови, то колегія суддів зазначає таке.

У постанові від 30.10.2018 (справа № 755/31376/14-к) ВС зауважив, що висновки експертизи є недопустимими доказами, якщо предметом дослідження експертизи були об`єкти, одержані в непроцесуальній спосіб або з грубим порушенням кримінального процесуального законодавства.

Аналогічні висновки були викладені ВС у постановах від 11.07.2018 (справа № 567/548/15-к), 05.06.2019 (справа № 243/4815/16-к).

У постанові від 02.02.2023 (справа № 591/2823/19) ВС зауважив, що зразки, отримані для експертизи, не є самостійними доказами у кримінальній справі та самі собою не встановлюють обставин, що входять до предмета доказування.

Такі зразки, як зазначив ВС у цій постанові, несуть у собі інформацію, що має доказове значення, та є матеріалами для отримання нового або перевірки вже наявного доказу. Отримання зразків для експертизи повинно здійснюватися з дотриманням таких вимог, як забезпечення прав і свобод людини; одержання зразків належною особою в передбаченому порядку; забезпечення безсумнівності походження зразків від конкретного об`єкта, їх достовірності; правильне документування ходу і результатів слідчої дії.

Після отримання зразків для експертизи складається протокол, у якому обов`язково мають бути зазначені такі відомості: який саме зразок вилучено (його точну назву, характеристику та кількість); у кого він отриманий (у підозрюваного, обвинуваченого, свідка чи потерпілого); в який матеріал або ємність він упакований (поміщений) і яким чином посвідчена його ідентичність; де він буде зберігатися; зауваження, які надійшли від учасників під час проведення цієї слідчої дії.

Встановлено, що в якості доказу винуватості ОСОБА_20 у вчиненні інкримінованого йому діяння прокурор надав суду постанову прокурора відділу Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_21 про отримання зразків для проведення експертизи, датовану 06.01.2021. Зі змісту наведеної постанови випливає, що з нею був ознайомлений ОСОБА_20 , відомості про ознайомлення захисника ОСОБА_19 зі змістом наведеної постанови остання дійсно не містить.

Однак, судом було враховано те, що прокурор надав суду чотири протоколи про отримання зразків для експертизи від 06.01.2021, відповідно до яких останні підписані ОСОБА_20 та захисником ОСОБА_19 . Норми кримінально-процесуального закону містять лише застереження про те, що освідування особи проводиться на підставі постанови прокурора. Вимога про наявність на примірнику постанови, яка надана суду в якості підтвердження правомірності отримання біологічних зразків, підпису захисника особи, освідування якої проведене, наведені норми кримінально-процесуального закону не містять. Орім того, судом було звернуто увагу, що вказані протоколи отримання зразків для експертизи, не містять застережень ОСОБА_20 та його захисника адвоката ОСОБА_19 про те, що ця слідча дія проведена у спосіб, не передбачений кримінально-процесуальним законом, тобто за відсутності відповідної постанови прокурора. Тому правильними є висновки суду, про відсутність правових підстав для визнання доказів, які були отриманні за результатами отримання біологічних зразків ОСОБА_20 недопустимими доказами.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про недопустимість як доказу постанови про створення групи слідчих від 06.01.2021, відповідно до якої на думку захисника слідчий ОСОБА_22 під час огляду трупа ОСОБА_12 відбирав зрізи нігтів обох рук, волосся з голови, відбитки пальців та долонь обох рук, не був уповноваженим на проведення процесуальних дій у зазначеному кримінальному провадженні, та яка за твердженням останнього досліджувалася місцевим судом разом з іншими письмовими доказами, то колегія суддів зазначає наступне.

Так, у постанові від 31.08.2022 (справа № 756/10060/17) ВС зауважив, що у випадку призначення експертизи слідчим, який не входить до складу визначеної у кримінальному провадженні слідчої групи, суд, вирішуючи питання про допустимість даних висновку експерта як доказів, повинен у межах доводів сторін перевірити, чи призвів спосіб призначення експертизи до порушення тих чи інших прав і свобод людини, передбачених Конвенцією та/або Конституцією України. У разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося.

У висновках викладених у постанові від 21.03.2023 (справа №336/941/19) ВС звернув увагу на те, що у разі якщо процесуальне рішення про визначення слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування, прийнято не у формі «постанови», а у формі «доручення», однак зміст, структура і обсяг викладеної у ньому інформації відповідають вимогам КПК, то потрібно констатувати, що у відповідному кримінальному провадженні є процесуальне рішення, яким належно визначено слідчих, які здійснюватимуть досудове розслідування.

Відповідно до речення першого частини п`ятої статті 364 КПК учасники судового провадження мають право в судових дебатах посилатися лише на ті докази, які були досліджені в судовому засіданні. При цьому реченням другим частини п`ятої статті 364 КПК визначено, що у разі якщо під час судових дебатів виникне потреба подати нові докази, суд відновлює з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, після закінчення якого знову відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин.

Зі змісту обвинувального вироку вбачається, що в якості доказу винуватості ОСОБА_10 у вчиненні інкримінованого йому діяння прокурор надав суду протокол огляду трупа від 06.01.2021 (а.к.п.195), зі змісту якого випливає, що такий огляд проведений ст. слідчим-криміналістом СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_22 , при цьому постанова про створення групи слідчих (або будь-який інший процесуальний документ, на підставі якого слідчий ОСОБА_22 провів огляд трупа ОСОБА_12 ), на відміну від постанови про визначення групи прокурорів, яка є підтвердженням повноважень прокурора у судовому засіданні, представником сторони обвинувачення під час судового розгляду кримінального провадження суду надана не була, а також не була предметом дослідження у судовому засіданні. Захисник відповідних зауважень з цього приводу не висловлював. Також захисник не заявляв відповідного клопотання про дослідження копії відповідної постанови, яка була у розпорядженні сторони захисту, та подальшого дослідження її оригіналу, яка перебуває у розпорядженні сторони обвинувачення.

Відповідно до ст.87 КПК України при оцінці доказів, наданих сторонами, колегія суддів апеляційного суду виходить із того, що доказ може бути визнано недопустимим не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного порушення прав і свобод людини.

Разом з тим, захисник, вказуючи про недопустимість даного доказу, не зазначає яким чином було істотно порушено права і свободи людини, тобто обвинуваченого ОСОБА_10 під час отримання вказаного доказу.

За таких обставин апеляційний суд погоджується з висновки суду, що перевірка доводів захисника обвинуваченого в цій частині не можлива. Вчинення ж процесуальних дій, спрямованих на витребування наведеної постанови за ініціативи суду, суперечить приписам частини другої, шостої статті 22 та частини третьої статті 26 КПК. Саме тому суд вважав, що відсутні правові підстави для визнання доказів, отриманих за результатами дослідження зразків, отриманих за результатами огляду трупа ОСОБА_12 , недопустимими доказами.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, які, на думку апелянта, є підставами для скасування вироку суду, колегія суддів з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, приймаючи до уваги, що решта доводів апеляційних скарг є похідними від проаналізованих вище, а також є явно такими, що не можуть свідчити про незаконність судового рішення, не дає таким доводам окремої оцінки.

Таким чином, колегія суддів вважає, що докази винуватості ОСОБА_10 за пред`явленим обвинуваченням за ч.1 ст.115 КК України перевірені судом та згідно зі ст. 94 КПК України належним чином оцінені з точки зору їх допустимості, належності, достовірності та достатності.

Істотних порушень вимог КПК України при розгляді даного провадження колегією суддів не встановлено, та інших переконливих доводів апеляційної скарги, які б безумовно спростовували висновки суду та були підставою для скасування або зміни вироку, стороною захисту не наведено і при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

В ході апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, колегією суддів будь-яких порушень кримінального процесуального законодавства України при дослідженні доказів з боку місцевого суду під час судового провадження, не встановлено.

Сама по собі незгода захисника із висновками суду, зробленим на підставі досліджених доказів, не може бути безумовною підставою для повторного дослідження тих самих доказів апеляційним судом за відсутності обставин, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, то судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги статтей 50, 65 КК України, враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, ставлення до вчиненого, думку потерпілого, відсутність обставин, що пом`якшують покарання, наявність обставин, що обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а також вчинення кримінального правопорушення відносно особи, з якою винний перебував у близьких відносинах.

У сукупності наведених обставин, колегія суддів вважає обґрунтованим призначення судом першої інстанції покарання ОСОБА_10 у виді позбавлення волі оскільки призначене обвинуваченому покарання є не тільки справедливим, але й необхідним і достатнім для його виправлення.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

При розгляді кримінального провадження за поданою апеляційною скаргою апеляційний суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 376, 403, 404, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Вирок Вінницького міського суду Вінницької області від 04 травня 2023 року щодо ОСОБА_10 за ч. 1 ст. 115 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, а засудженим, який перебуває під вартою - протягом цього ж часу з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4