Справа № 450/1247/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/698/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Піски Пустомитівського району Львівської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 1 червня 2023 року про обвинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту часу фактичного затримання 12.11.2022 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 залишено без змін до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання з речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 , 11.11.2022 в період часу з 20 год. 30 хв. до 23.00 год., знаходячись за місцем своєї реєстрації та місцем проживання своєї матері ОСОБА_9 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , спільно із останньою розпиваючи алкогольні напої та перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, під час побутового конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних відносин, що виникли у зв`язку з небажанням ОСОБА_9 прибирати у власному будинку, керуючись раптово виниклим умислом, спрямованим на позбавлення життя останньої, використовуючи свою вікову та фізичну перевагу над ОСОБА_9 , розуміючи та бажаючи настання тяжких наслідків, а саме смерті своєї матері ОСОБА_9 , умисно, протиправно наніс їй численні удари руками та ногами у ділянку знаходження життєво важливих органів - грудну клітку, чим заподіяв потерпілій тупу травму грудної клітки у вигляді перелому правої ключиці, переломів ребер справа: 1-9-го ребер по біляхребтовій лінії, 2-6-го ребер по лопатковій лінії, з 3-го ребра до реберної дуги по задньо-аксілярній лінії, 1-4-го ребер по середньо- ключичній лінії; переломів ребер зліва: 1-8-го ребер по біляхребтовій лінії, 1-8-го ребер по лопатковій лінії, з 1-го ребра до реберної дуги по передньо-аксілярній лінії, 2-4-го ребер по білягрудинній лінії з пошкодженням пристінкової плеври та крововиливами в оточуючі реберні м`язи, розривів тканини обох легень, крововиливів у плевральні порожнини, що призвело до гострої крововтрати (наявність в правій плевральній порожнині 0,5л, в лівій - 0,8л рідкої крові, малокрів`я внутрішніх органів), яка перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілої і за критерієм небезпеки для життя має ознаки тяжких тілесних ушкоджень та призвела до смерті ОСОБА_9 .

Поряд з цим, ОСОБА_7 умисно завдав ОСОБА_9 численні удари руками та ногами в голову, обличчя, тулуб, верхні та нижні кінцівки, чим спричинив потерпілій тупу травму голови у вигляді забійної рани тім`яної ділянки справа, крововиливів у м`які покриви голови у лобній ділянці посередині та справа, в тім`яній ділянці, в лівій тім`яно-потиличній ділянці, в потиличній ділянці, крововиливів під м`які мозкові оболонки в лівій скроневій та тім`яній ділянках, яка у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_9 не перебувають, має ознаки легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я; крововиливи у м`які тканини підщелепної ділянки, корінь язика, куполи діафрагми; в тім`яній ділянці справа забійну рану, у лобній ділянці посередині синець, на фоні якого 4 садна, у правій навколо очній ділянці з переходом на лобну ділянку справа та на праву щоку ділянку осаднення, на фоні якої в ділянці зовнішнього кута правого ока забійну рану, в ділянці лівої брови з переходом на ліву щоку синець, на фоні якого 9 саден, що зливаються між собою, у міжбрівній ділянці 2 садна, на спинці носа синець, на фоні якого точкові садна, на крилі носа зліва садно, в підщелепній ділянці масивну ділянку осаднення в ділянці кута нижньої щелепи зліва 2 садна, на правій вушній раковині садно, що циркулярно охоплює ділянку козелка, протикозелка, протизавитка, на козелку та завитку лівої вушної раковини 2 синці, на передній поверхні грудної клітки справа та зліва, в ділянці правого та лівого плечових суглобів, правій та лівій молочних залозах, передній черевній стінці, бокових поверхнях живота множинні синці, що місцями зливаються між собою, в ділянці правої ключиці садно, в ділянці лівої ключиці садно, під правою та лівою молочними залозами 2 садна, на 6 см нижче правої молочної залози по середньо ключичній лінії садно, на правій боковій поверхні живота синець з точковими саднами на поверхні, в ділянці гребеня клубової кістки синець, на фоні якого смугасте садно, на зовнішньо-боковій поверхні лівої сідниці садно, на зовнішньо-боковій поверхні правої сідниці 4 лінійні садна, на передній поверхні лівого стегна 10 синців, на передньо-внутрішній поверхні правого стегна 2 лінійні садна, в ділянці правого колінного суглоба 5 синців, на фоні найбільшого з яких 3 садна, в ділянці лівого плечового суглоба та у верхній третині лівого плеча 7 саден, на правому та лівому плечах та передпліччях множинні синці по всіх поверхнях, на фоні яких на внутрішній поверхні правого плеча у верхній третині 2 садна, на правій боковій поверхні тулуба садно, на задній поверхні тулуба множинні синці, що місцями зливаються між собою, які у причинно-наслідковому зв`язку зі смертю ОСОБА_9 не перебувають, мають ознаки легкого тілесного ушкодження.

Такими своїми діями ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 115 КК України, а саме умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Не погоджуючись із цим вироком, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 1 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 змінити, призначивши йому менш суворе покарання у виді 7 років позбавлення волі.

В обґрунтування апеляційних вимог захисник покликається на те, що оскаржений вирок в частині призначення покарання вважає необґрунтованим і невмотивованим. Зокрема, вказує на те, що у ОСОБА_7 наміру вбивати матір не було, його поведінка була зумовлена тим, що вона справляла свої природні потреби на підлогу у кімнаті та кухні, не прибирала за собою. Зазначає, що обвинувачений дбав про свою матір, купував їй продукти харчування, підвів у кухню воду з колодязя.

Як зазначає апелянт, суд безпідставно врахував при призначенні ОСОБА_7 покарання таку обтяжуючу обставину як вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, оскільки судом не досліджувався жоден документ, в якому зазначалося б, що у ОСОБА_7 виявлено ознаки сп`яніння. Жодних досліджень з цього приводу під час досудового розслідування не проводилось.

Зазначає, що у своїх показаннях ОСОБА_7 вказав, що «випив з матір`ю по сто грам», однак у крові загиблої ОСОБА_9 спиртів не виявлено, а тому обвинувачений також не міг бути п`яним.

Крім цього, просить врахувати, що ОСОБА_7 , визнаючи і розуміючи свою вину, важко переживає через смерть своєї матері.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримали з викладених у ній мотивів та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 заперечила проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі захисником не оспорюються, а тому у цій частині апеляційним судом не перевіряються. За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 115 КК України, а саме як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги стосовно суворості призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів апеляційного суду дійшла такого висновку.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 65 КК України, врахував характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину, особу винного та не вбачав обставин для призначення обвинуваченому покарання в мінімальних межах санкції статті кримінального закону.

Погоджується з таким висновком суду першої інстанції і апеляційний суд.

Так, визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що сторона захисту порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання пов`язаних із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно зі ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Вирішуючи питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, і чи повинен він його відбувати, суд першої інстанції в повній мірі врахував, що обвинувачений вину у вчиненому визнав частково, раніше несудимий, одружений, має двох неповнолітніх дітей, на утримання яких відповідно до рішення Городоцького районного суду Львівської області від 9 грудня 2019 року з нього стягуються аліменти, за місцем реєстрації характеризується позитивно, на обліку у лікар-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває; щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину як обставини, що пом`якшують покарання; вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку та вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння як обставини, що обтяжують покарання. Одночасно суд врахував характер та обставини вчинення злочину, те, що потерпілій була завдана велика кількість ударів, самих лише переломів ребер було більше сорока.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на законних підставах призначив обвинуваченому покарання, яке не можна вважати суворим, з урахуванням обставин кримінального провадження та посткримінальної поведінки ОСОБА_7 .

При цьому покликання апелянта на недоведеність такої обтяжуючої покарання обставини як вчинення ОСОБА_7 злочину у стані алкогольного сп`яніння, є безпідставними, оскільки у суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 підтвердив, що привіз до матері пляшку горілки, вони випили з нею по сто грамів. Водночас, для підтвердження факту перебування у стані сп`яніння проведення експертизи є необов`язковим, про що неодноразово зазначав Верховний Суд у своїх постановах.

Доводи сторони захисту щодо застосування більш м`якого покарання обвинуваченому ОСОБА_7 з огляду на те, що його дії були зумовлені поведінкою потерпілої, не дають підстав для призначення більш м`якого покарання.

Крім того, колегія суддів зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 вчинив особливо тяжкий злочин - позбавив життя людину, а життя людини відповідно до ст. Конституції України є найціннішою цінністю. До того ж, потерпіла була матір`ю обвинуваченого.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років, яке не можна вважати суворим.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченому покарання ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання і є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів, а тому не вбачає підстав вважати, що призначене покарання є явно несправедливим через його суворість.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для зміни вироку, а тому апеляційна скарга задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 1 червня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4