Провадження № 1-кп/761/2231/2023
У Х В А Л А

29 листопада 2023 року м. Київ

Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , в приміщенні суду під час судового розгляду у об`єднаному кримінальному провадженні (№0002017 та №0001378) за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

У С Т А Н О В И В :

Шевченківським районним судом м. Києва здійснюється судовий розгляд у наведеному кримінальному провадженні, при цьому в судовому засіданні прокурор заявив клопотання щодо продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою, посилаючись на те, що ризики поведінки останнього, яка може зашкодити кримінальному провадженню, своєї актуальності не втратили.

Захисник ОСОБА_4 заперечувала з приводу задоволення клопотання, а обвинувачений ОСОБА_5 підтримав думку свого захисника, а також просив змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, слід дійти такого висновку.

При вирішенні питання щодо наявності підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку тримання під вартою суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

З цього приводу Європейський суд з прав людини у пункті 143 рішення "Stanev v. Bulgaria" зазначив, що затримання особи є настільки серйозним заходом, що воно може бути виправдане лише тоді, коли були розглянуті інші, менш суворі заходи і коли вони були визнані недостатніми для захисту індивідуального або суспільного інтересу, який міг би вимагати затримання особи.

Крім того, Європейський суд з прав людини у пункті 42 рішення "Котій проти України" наголошує, що для того, щоб позбавлення свободи можна було вважати несвавільним у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції, відповідності цього заходу вимогам національного закону недостатньо: застосування такого заходу має також бути необхідним за конкретних обставин.

Аналізуючи доводи прокурора, які стосуються доцільності продовження строку тримання під вартою ОСОБА_5 , суд також враховує дані про його особу, а саме те, що останній є раніше не судимою особою (відповідно до правил ст. 89 КК України), однак на даний момент обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, спрямованого на таємне викрадення чужого майна в період воєнного стану, що свідчить про певну суспільну небезпечність таких дій, та в сукупності з обставинами кримінального провадження підтверджує можливість обвинуваченого, будучи не ізольованими від суспільства в межах певного запобіжного заходу, переховуватись від суду.

Крім того, враховуючи обізнаність обвинуваченого про потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, які, враховуючи стадію судового розгляду, мають надати свої показання в суді, суд дійшов висновку, що обвинувачений може незаконно впливати на них з метою уникнення кримінальної відповідальності.

При цьому, зважаючи, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, тобто не має стабільного джерела прибутків, останній може вчинити інше кримінальне правопорушення корисливого спрямування.

Водночас, суд критично ставиться до посилання прокурора на наявність ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки стадія досудового розслідування кримінального провадження закінчена, а всі докази, якими сторона обвинувачення буде обґрунтовувати винуватість або невинуватість обвинуваченого, зібрані.

Отже, сукупність наведених обставин свідчить про наявність відповідних ризиків, передбачених ст. 177 КПК, однак посилання прокурора на неможливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 за допомогою іншого менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, зокрема домашнього арешту, носить сумнівний характер, оскільки ОСОБА_5 запевнив про наявність місця постійного проживання, а також про необхідність догляду за неповнолітньою дитиною через смерть матері, яка раніше здійснювала такий догляд.

Разом з тим, суд бере до уваги і практику ЄСПЛ, зокрема загальні висновки, викладені у справах «Штепа проти України», «Ноймайстер проти Австрії» (Neumeister v. Austria), щодо зменшення ризику непроцесуальної поведінки підозрюваного (обвинуваченого) зі спливом часу, за умови відсутності появлення нових обставин, що виправдовуватимуть застосування раніше обраного запобіжного заходу.

При цьому, зважаючи на стадію кримінального провадження, а головним чином відсутність даних компрометуючого характеру за період кримінального провадження щодо обставин непроцесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_5 , суд дійшов висновку про зменшення вірогідності прояву згаданих ризиків.

На підставі викладеного, суд вважає можливим в даному конкретному випадку змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому без дозволу суду в нічний період доби (з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня) залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, застосовуючи до ОСОБА_5 наведений запобіжний захід, слід покласти на нього додаткові обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- Не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- Повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Керуючись ст. 177, 181, 193, 194, 196, 331 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Змінити ОСОБА_6 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт, заборонивши йому без дозволу суду в нічний період доби (з 22 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня) залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Покласти на ОСОБА_6 додаткові обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- Не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- Повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_6 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Звільнити з-під варти обвинуваченого ОСОБА_6 в залі суду негайно.

У задоволенні іншої частини клопотання - відмовити.

Ухвалу в частині застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до ОСОБА_6 передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання останнього.

Оголошення повного тексту ухвали відбудеться 04 грудня 2023 року о 09 годині 15 хвилин.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1