Справа № 305/1342/21
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

11.09.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового розгляду: прокурорки ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/46/22, за апеляційною скаргою, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :

Вироком Рахівського районного суду Закарпатської області від 01 грудня 2021 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, із повною середньою освітою, працює по найму, розлучений, має на утриманні 4 неповнолітніх дітей, раніше не судимий,

визнаний винуватим і йому призначено покарання за ч. 1 ст. 164 КК України у виді арешту на строк 3 (три) місяці.

Початок строку відбування обвинуваченим ОСОБА_6 покарання визначено рахувати з дня фактичного приведення вироку до виконання, тобто з дня затримання ОСОБА_6 на виконання цього вироку.

Відповідно до вироку, ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_6 , будучи згідно з рішенням Рахівського районного суду від 11.08.2014 (справа N 305/1158/14, провадження по справі N 2/305/797/14), яке набрало законної сили 11.08.2014, зобов`язаний сплачувати на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_2 , аліменти на утримання дітей, а саме синів: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , у період з жовтня 2014 року по червень 2021 року, діючи умисно, злісно ухилився від сплати встановлених вищевказаним рішенням коштів (аліментів), хоча мав можливість їх сплачувати, внаслідок чого допустив заборгованість за вказаний період на суму 302000,08 (триста дві тисячі гривень 08 копійок) грн.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що вирок є незаконним, оскільки викладені у ньому висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження. Посилається на те, що не мав наміру злісно ухилятися від сплати аліментів, а не сплачував аліменти через те, що офіційно ніде не працював та не мав постійного джерела доходу. Вважає, що несплата аліментів через неможливість знайти роботу не може визнаватися злісним ухиленням від сплати аліментів. При цьому, зазначає, що не ухилявся від пошуку роботи, але й не користувався з цього приводу послугами державних органів. Вказує і на те, що прокурором не надано доказів того, що він мав об`єктивну можливість працевлаштуватись та отримувати заробітну плату і сплачувати аліменти, або про те, що він мав певні доходи, які приховував, а також органом досудового розслідування не було зібрано та надано суду доказів у частині відомостей про його реальні доходи та статки. Крім того, зазначає, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що він був попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів, а відтак і доказів про те, що він усвідомлював наслідки несплати аліментів та свідомо бажав їх настання, що є обов`язковою умовою прямого умислу, матеріали кримінального провадження не містять. Просить вирок змінити та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 80 годин.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення прокурорки ОСОБА_5 , яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши зібрані докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Кримінальне провадження розглядається за відсутності сторони захисту та потерпілої сторони, неявка яких, з огляду на положення ст. 405 КПК України, не перешкоджає його розгляду. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що: обвинувачений та потерпіла належним чином повідомлені про час та місце розгляду кримінального провадження, про що свідчать, відповідно, довідки про доставку SMS та рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення; відомостей про поважність причин неявки та заяви про відкладення розгляду кримінального провадження на інший термін від сторони захисту та потерпілої не надходило; прокурорка не заперечував щодо проведення судового засідання без участі сторони захисту та потерпілої; відповідно до ст. 28 КПК України кримінальне провадження повинно бути розглянуте і процесуальні рішення повинні бути прийняті у розумні строки.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість вироку визнаються слушними з таких підстав.

Так, відповідно до ст. ст. 370, 371, 373, 374 КПК України судове рішення (вирок), який ухвалюється іменем України, є найважливішим актом правосуддя в кримінальних справах, повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, у тому числі ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням, передбачених цим Кодексом, вимог щодо кримінального провадження, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням у ньому належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення. Обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. У мотивувальній частині вироку в разі визнання особи винуватою зазначаються: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви не врахування окремих доказів; мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення; обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання; мотиви призначення покарання, звільнення від відбування покарання, застосування примусових заходів медичного характеру при встановленні стану обмеженої осудності обвинуваченого, застосування примусового лікування відповідно до статті 96 Кримінального кодексу України, мотиви призначення громадського вихователя неповнолітньому; підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду; мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права; законність; рівність перед законом і судом; презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; безпосередність дослідження показань, речей і документів; диспозитивність; гласність і відкритість судового провадження та його повне фіксування технічними засобами.

Відповідно до ст. 349 КПК України після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Докази зі сторони обвинувачення досліджуються в першу чергу, а зі сторони захисту - у другу. Обсяг доказів, які будуть досліджуватися, та порядок їх дослідження визначаються ухвалою суду і в разі необхідності можуть бути змінені. Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Допит обвинуваченого здійснюється обов`язково, крім випадку, якщо він відмовився від давання показань, та випадку, передбаченого статтею 381 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 судом першої інстанції не дотримані передбачені ст. 7 КПК України загальні засади кримінального провадження, допущена неповнота та поверховість при дослідженні його фактичних обставин, зокрема, викладені у вироку висновки не підтверджені наведеними у ньому доказами, які були досліджені під час судового розгляду, у зв`язку із чим такий не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Так, із журналу судового засідання від 01.12.2021 та вироку суду вбачається, що судовий розгляд проведено у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме суд обмежився допитом обвинуваченого та потерпілої, а також дослідженням даних про особу обвинуваченого, визнавши недоцільним дослідження інших доказів.

При цьому, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що зміст показань обвинуваченого ОСОБА_6 не свідчить про повне визнання ним вини, оскільки ОСОБА_6 не визнав злісне ухилення від сплати аліментів, посилаючись на відсутність роботи та неможливість працевлаштуватися, тобто на об`єктивні обставини, які не дозволили йому виконувати ту чи іншу роботу, за яку отримувати кошти та сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей.

Вказане свідчить про те, що суд першої інстанції був не вправі проводити судовий розгляд у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого та потерпілої, а повинен був дослідити всі докази у кримінальному проваджені, на підставі чого ухвалити законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення.

Разом із тим, з матеріалів кримінального провадження не вбачається, що сторона обвинувачення надала суду зібрані у підтвердження вини ОСОБА_6 докази.

Отже, колегія суддів вважає, що при розгляді кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 не дотримані приписи ст. 349 КПК України.

З огляду на вищенаведене, не видається за можливе дати оцінку доводам апелянта про те, що : обвинувачений не мав наміру злісно ухилятися від сплати аліментів, а не сплачував аліменти через те, що офіційно ніде не працював та не мав постійного джерела доходу ; не ухилявся від пошуку роботи ; прокурором не надано доказів того, що він мав об`єктивну можливість працевлаштуватись та отримувати заробітну плату і сплачувати аліменти, або про те, що він мав певні доходи, які приховував ; органом досудового розслідування не було зібрано та надано суду доказів у частині відомостей про його реальні доходи та статки.

Окрім цього, колегія суддів вважає, що до ретельної перевірки та відповідної оцінки підлягають і доводи апелянта про те, що несплата аліментів через неможливість знайти роботу не може визнаватися злісним ухиленням від сплати аліментів, що у матеріалах кримінального провадження відсутні докази того, що обвинувачений був попереджений про кримінальну відповідальність за ухилення від сплати аліментів, і доказів про те, що обвинувачений усвідомлював наслідки несплати аліментів та свідомо бажав їх настання.

Окрім того, з огляду на вищенаведене, викладені у вироку висновки визнаються такими, що не підтверджені дослідженими у судовому засіданні доказами, належним чином невмотивованими та необґрунтованими, що в свою чергу свідчить про неповноту та поверховість при дослідженні фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а також про порушення судом першої інстанції вимог ст. ст. 370, 373 цього Кодексу щодо законності та вмотивованості судового рішення.

У зв`язку з цим, колегія суддів вважає, що ухвалений у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_6 вирок не може бути визнано законним та обґрунтованим.

Тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції допустив порушення вимог кримінального процесуального закону, яке віднесено до істотних порушень вимог КПК України, і яке колегія суддів Закарпатського апеляційного суду не може виправити, використовуючи свої повноваження, що у свою чергу, відповідно до ст. ст. 412, 415 КПК України, є підставою для скасування вироку із призначенням нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 415 КПК України, призначаючи новий розгляд у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

Під час нового розгляду суду першої інстанції необхідно усунути вказані вище недоліки, повно, всебічно та об`єктивно розглянути матеріали кримінального провадження, дати належну оцінку пред`явленим сторонами кримінального провадження доказам у їх сукупності, а також викладеним у апеляційній скарзі сторони обвинувачення доводам, і прийняти рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, тобто ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, з урахуванням положень ст. ст. 370-374 КПК України. Приймаючи судове рішення колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що під час розгляду кримінального провадження апеляційним судом сторона обвинувачення не заявляла будь-яких клопотань, спрямованих на усунення вищевказаних порушень приписів КПК України.

Тому, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав обвинувачений ОСОБА_6 , задовольнити частково.

Вирок Рахівського районного суду Закарпатської області від 01 грудня 2021 року щодо обвинуваченого за ч. 1 ст. 164 КК України ОСОБА_6 - скасувати, призначивши новий розгляд обвинувального акту в суді першої інстанції в іншому складі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді: