Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/330/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2023 року. Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у кримінальних справах:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ,ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 у кримінальному провадженні № 0000053 на вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 21 березня 2023 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Піщаний Брід Добровеличківського району Кіровоградської області, зареєстрований та проживає АДРЕСА_1 , громадянина України, освіта середня, не працює, не одружений, раніше не судимого,

визнано винуватим за ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання за у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 (два) роки. Вказаним вироком вирішено питання щодо судових витрат та речових доказів,

за участі сторін кримінального провадження:

- прокурора ОСОБА_9 ,

- потерпілого ОСОБА_10 ,

- представника потерпілого адвоката ОСОБА_11 ,

- обвинуваченого ОСОБА_12 ,

- захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_13 ,

ВСТАНОВИВ:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим та засуджений за порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом що спричинило смерть потерпілої за таких обставин.

21.02.2022 близько 20.45 год. ОСОБА_7 керуючи технічно-несправним мотоциклом «ММВЗ 3.1135 ЛИДЕР» реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у його користуванні та на праві приватної власності належить ОСОБА_14 , в порушення вимог п.п. 31.1, 31.4, 31.4.1 (а), п.2.1 (а), 1.5, 2,3 (б), 12.3 Правил дорожнього руху України, здійснював рух по вул.Винниченка в с.Піщаний Брід Добровеличківської ТГ Новоукраїнського району Кіровоградської області зі сторони вул.Незалежності в напрямку вул.Низової. Під час руху у темну пору доби по прямій, освітлювальній ліхтарями ділянці дороги, ОСОБА_7 , маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду для руху, а саме ОСОБА_15 , яка рухалась за кермом велосипеда в попутному з мотоциклом напрямку, по його смузі руху, біля правого краю проїзної частини, своєчасно не вжив заходів до зниження швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху її об`їзду, у результаті чого навпроти будинку №14 по вул.Винниченка допустив наїзд на останню.

У результаті ДТП велосипедистка ОСОБА_15 отримала тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, забою речовини правої півкулі мозочка по нижній поверхні, забою речовини правої потиличної долі, забою речовини правої лобної долі в ділянці полюсу, субарахноїдального крововиливу по нижній поверхні правої півкулі мозочку, перелому потиличної кістки, крововиливу в м`які тканини у потиличній ділянці в центрі і справа, рани у потиличній ділянці справа, ушкоджень в ділянці грудної клітки і живота, забою правої легені, забою селезінки, забою підшлункової залози, саден по тильній поверхні правої кисті, які у своїй сукупності відносяться до категорії тяжких, як небезпечних для життя в момент заподіяння, а в даному випадку призвели до її смерті та яка знаходиться в прямому причинному зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить змінити вирок суду першої інстанції в частині призначеного ОСОБА_7 покарання та застосувавши статті 69, 75 КК України призначити більш м`яке покарання передбачене законом та звільнити від його відбування з випробуванням.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилаючись на положення статей 50,65,75 КК України та ряд пунктів Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху…» вважає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив та дав оцінку особі обвинуваченого. Так призначаючи покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуванням суд залишив поза увагою те, що ОСОБА_7 повністю визнав вину, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв у розкритті злочину, з місця ДТП не знак, а навпаки вчинював необхідні дії для надання медичної допомоги ОСОБА_15 , просив вибачення у потерпілого та якому всіляко намагався відшкодувати матеріальну шкоду. Як особа обвинувачений ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується позитивно, займається громадською волонтерською діяльністю, є студентом. Згідно досудової доповіді сектору філії ДУ «Центр пробації» виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. Враховуючи зазначене, наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин які його обтяжують, захисник вважає, що ОСОБА_7 можливо призначити покарання більш м`яке покарання та із застосуванням ст.75 КК України.

Також вказує і про те, що при доставлені до лікарні потерпіла була живою. У судовому засіданні 20.03.2023 син померлої лікар ОСОБА_10 повідомив, що за його заявою внесені відомості до ЄРДР щодо службової недбалості відносно лікарів, які надавали першу медичну допомогу його матері, так як з 20 пунктів необхідних для реанімації зі сторони лікарів було вчинено лише один пункт, це надягання пульсометру на палець та якби лікарі зробили свою роботу нормально, та і таких би наслідків не настало.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого та його захисника, які вимоги поданої апеляційної скарги підтримали у повному обсязі, висновок прокурора та думку потерпілого, які просили відмовити у задоволенні апеляції, а вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за ч.2 ст. 28 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом що спричинило смерть потерпілоїза обставин, викладених у вироку є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи, підтверджені доказами та ніким не оспорюються, а тому ці обставини, як і юридична кваліфікація вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, не перевіряються відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, врахував, що обвинувачений вчинив тяжкий злочини. Як особа ОСОБА_7 по місцю проживання характеризується позитивно, має молодий вік, здобутки у навчанні та є студентом першого курсу, не працює, не одружений, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий. Обставинами, які пом`якшують обвинуваченому покарання суд визнав щире та дійове каяття, а також активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення, а обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлені.

Крім того суд надаючи оцінку доводам сторони захисту та потерпілої сторони відмітив, що обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні злочину визнав повністю, у вчиненому розкаявся та сприяв у розкритті злочину, намагався після ДТП надати необхідну допомогу потерпілій, а також в подальшому намагався компенсувати завдану потерпілому ОСОБА_10 шкоду, однак останній відмовився отримувати компенсацію. Водночас потерпілий ОСОБА_10 та його представник наполягали в судовому засіданні, щоб ОСОБА_7 відбував реальну міру покарання, так як із-за безвідповідального ставлення ОСОБА_7 мають місце важкі та непоправні наслідки, а саме смерть матері потерпілого. Прокурор також наполягав визначити покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі строком на 4 роки.

Суд, приймаючи до уваги усі обставини в сукупності, особу обвинуваченого, який має молодий вік, обставини, що пом`якшують покарання, а також суспільну небезпечність вчиненого злочину внаслідок якого настала смерть людини, позицію потерпілого ОСОБА_10 , який в судовому засіданні наполягав щоб обвинувачений відбував реальну міру покарання, дійшов висновку та призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.2 ст.286 КК України, з реальним його відбуттям, однак у мінімальному розмірі з додатковим покаранням, так як на цей час ОСОБА_7 має право керування транспортними засобами на підставі відповідного посвідчення водія.

При цьому суд дійшов висновку про те, що звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку або із застосуванням ст. 69 КК України у даному випадку не буде відповідати принципам справедливості, індивідуалізації призначення покарання та не сприятиме виправленню обвинуваченого й попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженим, так і іншими особами та не буде таким, що відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України.

Отже суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, дотримуючись принципу доцільності, врахувавши всі передумови, підстави і порядок призначення покарання, визначені положеннями статей 50,65-67 КК України, що також не суперечить роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Посилання захисника на те, що призначене покарання є занадто суворим та ОСОБА_7 можливо призначити покарання із застосуванням положень ст. 69, 75 КК України, за зазначених в апеляційній скарзі обставин, апеляційний суд вважає безпідставними, так як звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку за обставин, коли наслідками кримінального правопорушення стала смерть особи, не вплине на формування суспільної думки інших осіб про неприпустимість грубого порушення Правил дорожнього руху України та чітке розуміння того, що особа буде нести невідворотне та справедливе покарання за такі дії.

Будь-яких не перевірених судом першої інстанції обставин в апеляційній скарзі не наведено, а тому колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 21 березня 2023 року стосовно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4