ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 614/405/20 Номер провадження 11-кп/814/261/24Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2024 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000029 за апеляційною скаргою заступника прокурора Харківської області ОСОБА_9 на вирок Дворічанського районного суду Харківської області від 16 червня 2020 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зелений Гай Борівського району Харківської області, українця, громадянина України, із початковою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз 25 вересня 2018 року Дворічанським районним судом Харківської області за ч. 2 ст. 185 КК України на 4 роки позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України, звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки,

визнано винуватим та засуджено за ч. 3 ст. 185 КК України на 5 років позбавлення волі.

Згідно ст. 75 КК України звільнено від призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 3 роки та покладено обов`язки на підставі ст. 76 КК України.

Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат, арешту майна.

Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

17 березня 2020 року, о 14 год. 00 хв., обвинувачений, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи з корисливим мотивом, повторно, таємно, через паркан проник на територію домоволодіння за адресою: АДРЕСА_3 , де шляхом злому замків на вхідних дверях проник у приміщення будинку, звідки викрав двохконфорочну чавунну плиту, металеву духовку дров`яної печі, шість металевих колосників, чавунні дверцята для пічного опалення, чим завдав матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_10 на суму 943 грн. 93 коп.

В апеляційній скарзі прокурор з урахуванням наданих змін просить вирок скасувати в частині призначеного покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням закону, який не підлягає застосуванню - ст. 75 КК України, що потягло безпідставне та неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України 5 років позбавлення волі.

Просить при призначенні покарання врахувати, що обвинувачений, будучи неодноразово судимим, а саме 5 разів, у тому числі за тяжкі корисливі злочини, вчинив нове корисливе кримінальне правопорушення, тобто ніяких висновків для себе не зробив. Крім того, ОСОБА_8 не працює, а протиправна поведінка є для нього джерелом доходу. Зазначає, що злочин ОСОБА_8 вчинив під час іспитового строку, за наявності обставини, що обтяжує покарання, а саме у стані алкогольного сп`яніння, однак суд безпідставно звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, прокурора в підтримку апеляційної скарги, обвинуваченого та захисника, які просили вирок залишити без змін, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є, зокрема, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого відповідно до ст. 414 КПК України визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

При призначенні покарання обвинуваченому суд першої інстанції, врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; особу обвинуваченого; обставини, що пом`якшують покарання та обставину, що його обтяжує - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння; думку потерпілого, який не має претензій майнового та матеріального характеру.

Крім того, місцевий суд врахував, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення під час іспитового строку за вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 25.09.2018.

З огляду на викладене висновок місцевого суду про необхідність призначення покарання у виді позбавлення волі є правильним.

Разом з тим, колегія суддів, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставини, які пом`якшують покарання, а саме щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, повернення потерпілому викраденого майна, розмір матеріальної шкоди, думку потерпілого, який не має претензій майнового та матеріального характеру, дійшла висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією інкримінованої статті.

Таке покарання відповідатиме вимогам ст. 65 КК України, буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Водночас, доводи прокурора про неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням є слушними.

Приймаючи рішення про звільнення особи від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, місцевий суд не повністю врахував, що обвинувачений неодноразово був засуджений, у тому числі за вчинення тяжких корисливих кримінальних правопорушень, у тому числі до позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України, однак, на шлях виправлення не став і знову вчинив корисливий злочин проти власності, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, що свідчить про стійку кримінальну спрямованість поведінки обвинуваченого. Крім того, ОСОБА_8 не працює, що дає підстави вважати його протиправну поведінку джерелом доходу.

Крім того, як зазначено у пункті 10 постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», ч. 2 ст. 75 КК України передбачено, що суд за

наявності визначених законом підстав може ухвалити рішення про

звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням,

якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину і

виконає покладені на нього обов`язки. Виходячи з цих положень

закону, а також зі змісту частини 3 статті 78 КК України, у

разі вчинення особою під час іспитового строку нового злочину суди

мають розцінювати це як порушення умов застосування статті 75 КК

про звільнення від відбування покарання з випробуванням. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ОСОБА_8 був засуджений вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 25.09.2018 за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки з покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України.

Кримінальне правопорушення у цьому провадженні ОСОБА_11 вчинив 17.03.2020, тобто під час іспитового строку.

За таких обставин колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання не відповідає вимогам ст. 75 КК України, суперечить принципу справедливості покарання і не відповідає його меті - виправлення засудженого та запобігання скоєнню нових злочинів як ним, так і іншими особами. Тому, відповідно до ст. 65 цього Кодексу, необхідно призначити ОСОБА_8 покарання в межах санкції інкримінованої статті у виді реального позбавлення волі.

У зв`язку із відбуттям обвинуваченим покарання за вироком Дворічанського районного суду Харківської області від 25.09.2018, питання щодо застосування судом ст. 71 КК України при призначенні ОСОБА_8 покарання, колегія суддів не вирішує.

Отже, вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного покарання в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з ухваленням в цій частині нового вироку, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Дворічанського районного суду Харківської області від 16 червня 2020 року щодо ОСОБА_8 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту затримання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4