Номер провадження: 11-кп/813/900/24
Справа № 522/8590/13-к
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції під час трансляції з ДУ «Одеський слідчий ізолятор» апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 21.12.2023 року про продовження йому строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000664 від 09 грудня 2012 року, -

установив

Зміст оскарженого судового рішення.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.12.2023 року було задоволено клопотання прокурора та ОСОБА_8 , обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.296; ч.1 ст.121; ч.1 ст.122; ч.1 ст.125; пунктами 1), 5), 7) ч.2 ст.115; ст.358 КК України продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів до 18.02.2024 року.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою суду обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до нього запобіжний захід не пов`язаний з тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що в порушення вимог частин 3-9 ст.336 КПК України прокурор не подав клопотання про продовження строку тримання під вартою подається не пізніше ніж за десять днів до закінчення дії попередньої ухвали.

У зв`язку з цим обвинувачений ОСОБА_8 не мав можливості підготуватися до судового засідання та надати свої заперечення.

Зазначив про те, що судовий розгляд кримінального провадження триває вже 9 років 4 місяці і за цей час суд навіть не розглянув можливість застосування до нього будь-якого іншого альтернативного запобіжного заходу.

Позиція учасників апеляційного розгляду в судовому засіданні.

Захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила залишити оскаржену ухвалу суду без змін.

Мотиви апеляційного суду

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого та його захисника, думку прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Абзацом 2 ч.2 ст.392 КПК України передбачено, що ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ст.422-1 КПК України передбаченого порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Як убачається з матеріалів провадження, на розгляді Малиновського районного суду м.Одеси знаходиться кримінальне провадженя, внесене до ЄРДР за №0000664 від 09 грудня 2012 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених передбачених ч.4 ст.296; ч.1 ст.121; ч.1 ст.122; ч.1 ст.125; пунктами 1), 5), 7) ч.2 ст.115; ст.358 КК України.

Відповідно до положень ст.331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За таких обставин, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що прокурор не подав клопотання за десять днів до судового засідання.

Також необґрунтованим є доводи апеляційної скарги стосовно відсутності захисника ОСОБА_7 у судовому засіданні, оскільки, як убачається зі змісту оскарженої ухвали у судовому засіданні була присутня адвокат ОСОБА_9 , яка, відповідно до доручення Регіонального центру з надання безплатної вторинної правової допомоги, здійснювала захист інтересів обвинуваченого ОСОБА_8 у судовому засіданні.

Крім того, клопотань про відкладення розгляду справи ані обвинувачений, ані його захисник не заявляли. Більш того, судом першої інстанції було надано час для узгодження позиції між адвокатом ОСОБА_10 та обвинуваченим, про що слідує з журналу судового засідання суду першої інстанції.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість доводів апеляційної скарги обвинуваченого про порушення його права на захист та розгляд клопотання прокурора без захисника.

Абзацом 2 ч.3 ст.407 КПК України передбачено, що постановляючи ухвалу за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, апеляційний суд вирішує питання щодо запобіжного заходу в порядку, передбаченому главою 18 розділу II цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст.184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Оскарженою ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 21.12.2023 року обвинуваченому ОСОБА_8 був продовжений строк тримання під вартою, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про те, що не зменшились і продовжують існувати ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, а застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну поведінку обвинуваченого ОСОБА_8 .

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Так, на теперішній час у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000664 від 09 грудня 2012 року, судом першої інстанції не вчинені всі необхідні дії, що передбачені процедурою судового розгляду для повного, об`єктивного та всебічного дослідження всіх обставин справи.

Разом з тим, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених за ч.4 ст.296; ч.1 ст.121; ч.1 ст.122; ч.1 ст.125; ст.358 КК України, в тому числі пунктами 1), 5), 7) ч.2 ст.115 КК України, які, згідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.

Крім того, апеляційний суд враховує ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_8 самостійно до органу досудового розслідування не з`явився, відомості щодо активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення відсутні, обвинувачений був затриманий після вчинення злочину працівниками поліції, за інкриміновані за пунктами 1), 5), 7) ч.2 ст.115 КК України злочини передбачена кримінальну відповідальність у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічного позбавлення волі, що у своїй сукупності свідчить про обґрунтованість можливого переховування обвинуваченого від суду.

Таким чином, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про те, що у цьому випадку має місце ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що в розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Ризик переховування обвинуваченого від суду підтверджується також тим, що обвинувачений не має постійного місця роботи та утриманців, що свідчить про відсутність у ОСОБА_8 міцних соціальних зв`язків.

Також, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків та потерпілих у кримінальному провадженні, оскільки після отримання процесуального статусу обвинуваченого у кримінальному провадженні, ОСОБА_8 мав можливість на ознайомлення з матеріалами справи, відтак, достеменно знати анкетні відомості свідків, потерпілих, зокрема, їхні адреси проживання, роботи.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що згідно із ст.23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, а показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, з метою виконання завдань кримінального процесуального закону, вказані обставини зумовлюють можливість поза процесуального впливу на потерпілих та свідків з метою уникнення кримінальної відповідальності, що підтверджує наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України.

З огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_8 не має постійного місця проживання на території міста Одеси та Одеської області, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

З урахуванням вищевикладених обставин, апеляційний суд погоджується з висновком районного суду про відсутність обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 .

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що на даному етапі судового провадження лише запобіжний захід у виді тримання під вартою буде необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 та зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

В свою чергу апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

При цьому, Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" від 26.06.1991 року у своєму рішенні вказав, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване.

За таких обставин доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 про наявність підстав для застосування відносно нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою є необґрунтованими, а суд першої інстанції правильно встановив обставини, передбачені ч.3 ст.199 КПК України, що в свою чергу свідчить про наявність правових підстав для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 .

Пунктом 1) ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 без задоволення, а оскаржену ухвалу суду без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 197, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1, 532 КПК, апеляційний суд -

ухвалив

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м.Одеси від 21.12.2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжений строк тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів до 18.02.2024 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4