Справа № 496/6790/23
Провадження № 1-кс/496/2030/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

повний текст

29 вересня 2023 року Біляївський районний суд Одеської області в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

підозрюваного - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біляївка клопотання слідчого слідчого відділу Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 погоджене з прокурором Чорноморської окружної прокуратури ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Роксолани, Одеського району, Одеської області, громадянина України, не одруженого, офіційно не працевлаштованого, із середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

- за матеріалами кримінального провадження №0000721 від 27.09.2023 року за ч. 2 ст. 194 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся до суду з зазначеним клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 строком на 60 днів із застосуванням застави. Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_4 підозрюється у умисному пошкодженні чужого майна, вчиненого шляхом підпалу про, що йому вручено підозру 27.09.2023 року. Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні даного кримінального правопорушення, повністю підтверджується наступними доказами:

- протоколами допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ;

- актом про пожежу від 27.09.2023 року;

- заявою ОСОБА_14 про вчинення злочину та його показаннями наданими з приводу обставин справи;

- протоколом огляду місця події від 27.09.2023 р., та іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

На обґрунтування клопотання, слідчий у відповідності до п.1 ч.1 ст.177 КПК України, зазначив, що метою застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, є унеможливлення останнім переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду. Даний ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке можливе призначення реальної міри покарання у виді позбавлення волі від трьох до десяти років. Крім того, ОСОБА_4 власного житла та місця постійного проживання на території м. Одеса та Одеської області немає. Житло за адресою: Одеська область, Одеський район, с. Прилиманське, він винаймає, крім того, зазначена адреса співпадає з адресою проживання потерпілого.

Крім цього, у відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, наявний ризик, що пов`язаний із можливим незаконним впливом підозрюваного на потерпілого та свідків, з метою уникнення кримінальної відповідальності, а також у відповідності п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існує ризик вчинення ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення, оскільки підозрюваний офіційно непрацевлаштований, не має офіційного джерела доходів, не має соціальних зв`язків.

Прокурор у судовому засіданні на задоволенні клопотання наполягав, посилаючись на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. При цьому пояснив, що обґрунтованість підозри підтверджена матеріалами, доданими до клопотання. Вважає, що наявні підстави для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні вину у скоєному визнав, повністю розкаюється, цю подію вважає помилкою вчиненою по «дурості», готовий відшкодувати завдану ним шкоду. Пояснив, що в вдень події він та потерпілий, які разом проживають в орендованому будинку, були напідпитку, не знайшовши телефон, ОСОБА_4 звинуватив потерпілого та вважав, що саме він забрав його мобільний телефон, тому на підставі цієї сварки вчинив підпал автомобіля ОСОБА_14 . На підтвердження своїх соціальних зв`язків зазначив, що працює вантажником на ринку «7-му кілометрі» та знімає поблизу будинок разом з потерпілим, при цьому є власником будинку в селі Роксолани, отримає пенсію по інвалідності 2 групи. Ніколи до кримінальної відповідальності не притягувався.

Захисник підозрюваного зазначив, що ОСОБА_4 було затримано та він не надано можливості взяти документи на підтвердження прав власності на належних йому будинок, де він проживає після смерті бабусі та дідуся більше 10 років, а отже має постійне місце проживання. ОСОБА_4 працевлаштований та отримує пенсіє по інвалідності ІІ групи, повністю визнає вину та готовий відшкодувати матеріальну шкоду, тому просить застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вислухавши пояснення прокурора, підозрюваного та його захисника, вивчивши матеріали, додані до клопотання, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно з ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно з позицією Європейського суду з прав людини, викладеною в п. 84 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року в справі «Харченко проти України», п.4 ст. 5 Конвенції передбачає право заарештованих або затриманих осіб на судовий контроль щодо матеріально-правових і процесуальних підстав позбавлення їх волі, що, з погляду Конвенції, є найважливішими умовами забезпечення «законності». Це означає, що суд відповідної юрисдикції має перевірити не тільки питання дотримання процесуальних вимог національного законодавства, але й обґрунтованість підозри, яка послужила підставою для затримання, і законність мети, з якою застосовувались затримання та подальше тримання під вартою (див. справу «Буткевічус проти Литви», № 48297/99, п.43, ЄКПЛ 2002-ІІ).

Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Боротюк проти України», п. 62, у всіх випадках, коли ризику ухилення обвинуваченого від слідства можна запобігти за допомогою застави чи інших запобіжних заходів, обвинуваченого має бути звільнено і в таких випадках національні органи завжди мають належним чином досліджувати можливість застосування таких альтернативних запобіжних заходів. Згідно рішення ЄСПЛ у справі «Геращенко проти України», п. 99, визначаючи доцільність звільнення або подальшого тримання особи під вартою, відповідні органи державної влади зобов`язані розглянути також альтернативні заходи забезпечення її явки до суду.

Відповідно до ч.1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Згідно п.4 ч.1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого йому загрожує покарання до десяти років позбавленням волі, неодружений, утриманців не має, офіційно непрацевлаштований.

Вирішуючи питання щодо існування ризику переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, суд враховує в тому числі, суворість покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину у разі визнання його винним, поведінку особи підозрюваного, яка передувала поданню даного клопотання.

ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України, без ухвали слідчого судді, суду. Однак, будь-яких фактів або доказів про спроби переховування, або вчинення протидії, органами досудового слідства не зазначено.

Таким чином, ОСОБА_4 , який на теперішній час підозрюється у скоєнні тяжкого злочину, розуміючи можливість призначення суворого покарання за скоєне, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, не здійснив спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, вину визнає, що свідчить про відсутність ризику визначеного п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. Також, у клопотанні не наведено підстав вважати, що підозрюваний не має постійного місця проживання, так згідно матеріалів доданих до клопотання, місцем проживання ОСОБА_4 впродовж деякого часу визначено - АДРЕСА_1 .

До клопотання додано заяву про залучення до провадження потерпілого, протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення, протокол допиту свідка, який є потерпілим у даному кримінальному провадженні, протоколи допиту свідків, крім того, з пояснень ОСОБА_4 , він повністю визнає факт підпалу, пояснюючи, що дійсно на фоні сварки з потерпілим, допустив помилку.

Таким чином, зазначені в матеріалах клопотання відомості, не дають слідчому судді підстави вважати, що в разі застосування запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, ОСОБА_4 може вчиняти спроби вплинути на потерпілого та свідків для уникнення відповідальності, однак враховуючи, що він визнає вину, то ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не доведений.

До кримінальної та адміністративної відповідальності, відповідно не притягувався.

За таких обставин, слідчий суддя вважає, що наявні підстави для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, оскільки прокурор та слідчий не підтвердили, що застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного, не забезпечать виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання зазначеним ризикам.

На думку слідчого судді, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, забезпечить гарантування щодо запобігання ризикам, зазначеним вище, для досягнення завдання кримінального провадження, швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду.

Крім того, статтею 29 Конституції України гарантовано, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом. У разі нагальної необхідності запобігти злочинові чи його перепинити уповноважені на те законом органи можуть застосувати тримання особи під вартою як тимчасовий запобіжний захід, обґрунтованість якого протягом сімдесяти двох годин має бути перевірена судом. Затримана особа негайно звільняється, якщо протягом сімдесяти двох годин з моменту затримання їй не вручено вмотивованого рішення суду про тримання під вартою. Кожному заарештованому чи затриманому має бути невідкладно повідомлено про мотиви арешту чи затримання, роз`яснено його права та надано можливість з моменту затримання захищати себе особисто та користуватися правничою допомогою захисника.

Як вбачається з правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

В свою чергу вказана міра запобіжного заходу в повній мірі відповідатиме загальним засадам кримінального провадження та національному законодавству України, зокрема практиці ЄСПЛ як його частині.

У відповідності до ч. 1, 2 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби, який може бути застосовано до особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

На переконання суду, домашній арешт із забороною залишати житло у нічний період доби забезпечить можливість задоволення потреб обвинуваченого та сприятиме реалізації його конституційних прав.

При цьому, що стосується обов`язків, які необхідно покласти на підозрюваного, слід зазначити наступне.

Обов`язки, які можуть бути покладені на підозрюваного при застосуванні запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, перелічені у ч.5 ст. 194 КПК України.

Для дотримання підозрюваним процесуальних обов`язків та запобіганню вчинення ним дій, що вплинуть на досудове слідство, слідчий суддя вважає необхідним покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний період доби з покладанням на нього наступних обов`язків: заборонити залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 - у період часу з 22:00 години до 06:00 години наступного дня, окрім періоду часу під час оголошення повітряної тривоги в межах населеного пункту, де проживає підозрюваний, та у разі необхідності, щодо отримання медичної допомоги; прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за викликом; утримуватись від спілкування з іншими учасниками даного кримінального провадження (свідками, потерпілим); не виїжджати за межі Одеської області без дозволу суду.

Щодо строку дії ухвали, слідчий суддя вважає за доцільне зазначити наступне.

Згідно ч.6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. При цьому, запобіжний захід застосовується відносно особи в межах строку досудового розслідування.

Приймаючи до уваги вищевикладене, слідчий суддя вважає, що відносно підозрюваного ОСОБА_4 слід застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на два місяці, однак в межах строку досудового розслідування.

Керуючись ст. ст. 176-178,182-184, 193, 194, 196, 197, 205 КПК України,-

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання слідчого слідчого відділу Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний період доби строком на два місяці, а саме з 29 вересня 2023 року до 25 листопада 2023 року, в межах строку досудового розслідування.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України такі обов`язки:

1)заборонити залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 - у період часу з 22:00 години до 06:00 години наступного дня, окрім періоду часу під час оголошення повітряної тривоги в межах населеного пункту, де проживає підозрюваний, та у разі необхідності, щодо отримання медичної допомоги;

2)прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду за викликом;

3)утримуватись від спілкування з іншими учасниками даного кримінального провадження (свідками, потерпілим);

4)не виїжджати за межі Одеської області без дозволу суду.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 наслідки невиконання покладених на нього обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до слідчого, прокурора, без поважних причин, не повідомить про причину своєї неявки, запобіжний захід відносно нього може бути змінено на більш суворий.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 , що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Виконання ухвали суду про застосування запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 у виді цілодобового домашнього арешту та контроль за поведінкою підозрюваного покласти на співробітників ВП №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області.

Копію ухвали невідкладно надіслати на адресу ВП №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області - для виконання.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Повний текст ухвали проголошено 03 жовтня 2023 року 15.00 год в залі судових засідань № 13 у приміщенні Біляївського районного суду Одеської області.

Слідчий суддя ОСОБА_1