Провадження № 1-кп/537/241/2023
Справа № 537/2514/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.12.2023 м. Кременчук

Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю прокурора - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

потерпілої - ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці кримінальне провадження № 0000313, внесеного до ЄРДР 27.04.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ялинці Кременчуцького району Полтавської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, маючого на утриманні неповнолітню дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інвалідом, депутатом, учасником бойових дій не являється, зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 18.03.2016 Крюковським районним судом м. Кременчук Полтавської області за ч.2 ст. 309 КК України, до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим терміном на 2 роки;

- 26.08.2016 Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.2 ст. 125, ч.2 ст. 309, ч.1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців. На підставі ст. 71 КК України частково приєднано вирок Крюковського районного суду м. Кременчук від 18.03.2016 за ч. 2 ст. 309 КК України до кінцевого покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 роки;

- 24.01.2017 Апеляційним судом Полтавської області за ч. 2 ст. 309 ч. 2 ст. 125, ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 4 роки;

- 18.09.2017 Кременчуцьким районним судом Полтавської області за ч.1 ст. 121, ч. 4 ст.70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України часткового приєднано покарання за вироком Кременчуцького районного суду Полтавської області від 26.08.2016 за ч. 2 ст. 309, ч. 2 ст. 125, ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України, до кінцевого покарання у виді позбавлення волі строком 7 років. За ухвалою Полтавського апеляційного суду від 18.02.2019, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано строк попереднього ув`язнення з 26.08.2012 по 24.01.2017, з 10.02.2017 по 18.02.2019;

- 21.07.2020 Дзержинським районним судом м. Харкова за ч.1 ст.125, ст.71 КК України до покарання у виді 8 місяців 25 днів позбавлення волі, звільнений по відбуттю покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин: 24.04.2023 близько 22:00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в приміщенні бару «У тещі» за адресою: м. Кременчук, вул. Небесної Сотні, 6-С побачив на столі мобільний телефон «Samsung Galaxy A12», 4/64Gb, (SM-A125F) червоного кольору, імей: НОМЕР_1 , який належить потерпілій ОСОБА_10 , та у нього виник прямий умисел направлений на таємне викрадення чужого майна. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , умисно, керуючись корисливим мотивом та метою, вважаючи, що його дії непомітні для потерпілого та оточуючих, в умовах воєнного стану, введеного на всій території України, таємно викрав мобільний телефон «Samsung Galaxy A12», 4/64Gb, (SM-A125F) червоного кольору, імей: НОМЕР_1 , вартістю 3179,40 грн., який належить потерпілій ОСОБА_10 . В подальшому ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зник, викраденим розпорядився на власний розсуд, в результаті чого спричинив потерпілій ОСОБА_10 матеріального збитку на суму 3179,40 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

II. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні спочатку вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав частково, вказавши, що умислу на викрадення мобільного телефону потерпілої не мав, телефон взяв для здачі останнього в ломбард з метою подальшого викупу для продовження відпочинку з дозволу потерпілої, однак після здавання телефону в ломбард при поверненні до місця очікування йому були спричинені тілесні ушкодження невідомими і тому потерпіла прийшла до думки про викрадення свого телефону. По суті показав, що з потерпілою познайомився 24.04.2023 року в барі «У тещі» в районі центрального ринку, коли остання з подругою відпочивали в барі, де також перебував і він. В цей день він кілька разів заходив в бар, де зі знайомими вживав алкогольні напої, так як це був поминальний день. Під вечір він зайшов до бару та підсів до столика, за яким відпочивали потерпіла з подругою та розмовляв з ними. При цьому він попрохав у потерпілої її мобільний телефон щоб зателефонувати сину, так як свій мобільний телефон він заклав в ломбард. Після розмови він повернув телефон потерпілій. При спілкуванні з жінками він запропонував продовжити провести час в іншому місці, а саме в піти в « Ахтамар» на що вони погодилися, але повідомили, що не мають достатньо грошей для відпочинку там. Тоді він запропонував потерпілій закласти в ломбард її мобільний телефон, який він через кілька днів зможе викупити, на що остання погодилася. Так як у потерпілої та її подруги не було з собою документів, а в нього був його паспорт громадянина України, вирішили закласти телефон на його паспорт. Він взяв мобільний телефон та пішов в ломбард «Саквояж», який знаходиться через дорогу по вул. Пролетарській неподалік бару «У тещі», де раніше був магазин зброї «Шериф» та на свій паспорт заклав за 700 грн. мобільний телефон потерпілої Самсунг, який досліджували в судовому засіданні. Чи на день, чи три дні чи на тиждень заклав, зараз обвинувачений не пам`ятає, з наміром в подальшому телефон викупити. Після виходу з ломбарду, йому було по дорозі, і він пішов до відділення «Нової пошти» біля магазину «Маркетопт» на перехресті по вул. Троїцькій, щоб взнати години роботи пункту, який знаходиться на відстані близько 500 м від бару. Але по дорозі назад на нього здійснили напад близько п`яти осіб ромської національності, які його побили. За кілька годин перед цим у нього стався конфлікт з невідомими особами циганської національності. Після побиття на місце події приїхала швидка допомога, яка близько 22 години відвезла його в лікарню, де з ним також спілкувалась патрульна поліція про обставини його побиття. Так як він не бажав писати заяву про його побиття, патрульні відвезли його в с. Ялинці, де він проживав. Після цього він перебував вдома та лікувався десь близько півтора місяця. У нього не було можливості зв`язатися з потерпілою та повідомити про те, що сталося, так як не знав їх телефонів та розумів, що мобільний телефон вже давно був проданий. Після одужання він ще близько півтора місяця займався будівництвом прибудови та виконував інші господарчі роботи. Через три місяці після події до нього приїхали працівники поліції та повідомили, що на нього є заява від потерпілої про те, що він вчинив крадіжку її мобільного телефону. При спілкуванні з поліцією вони казали, що йому за цю крадіжку буде умовний термін.

На питання прокурора відповів, що вийшов з бару в ломбард з телефоном потерпілої близько 21 години, зразу не пішов до бару, а пішов до «Нової пошти» так як дорога туди близько 500 м і назад зайняла б у нього близько 20 хвилин. Чому після одужання через півтора місяці до приїзду поліції, тобто через три місяці після події, не вчиняв дій щоб повернути телефон та розібратися з потерпілою відповів, що розумів, що телефон вже давно проданий і для його викупу потрібні кошти, яких у нього не було. Чому потерпіла та її подруга надали суду показання, які протирічать його показанням відповів, що напевно вони зрозуміли, що ні грошей ні телефону вже не отримають. На питання захисника відповів, що коли він виходив з бару в ломбард з телефоном потерпілої, остання це бачила. На уточнене питання суду відповів, що винним себе у крадіжці мобільного телефону потерпілої не визнає. В судових дебатах вину у вчиненому злочині не визнав.

III. Досліджені судом докази.

Потерпіла ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що обвинуваченого до крадіжки телефону не знала, вперше побачила 24.04.2023 року, коли вона разом зі знайомою ОСОБА_12 відпочивали в барі «У тещі» в районі центрального ринку після роботи близько 19 години та вживали алкогольні напої. Приблизно за 30 хвилин до закриття бару, коли дівчина бармен сказала, щоб всі виходили так як бар закривається, до їх столику підійшов обвинувачений, який до цього спав біля барної стійки, та підсів за їх столик та потім взяв в руки її мобільний телефон «Samsung Galaxy A12» червоного кольору, імей: НОМЕР_1 , який лежав на краю столика. Чи прохав останній телефон щоб зателефонувати чи просто взяв в руки зараз не пам`ятає. Обвинуваченого ніхто з них не запрошував до себе. Знайома ОСОБА_13 в цей час виходила з бару розмовляти по телефону, а вона відволіклась на це і бармена та після цього біля їх столика обвинуваченого вже не було, а вона спочатку не звернула увагу на відсутність свого телефону. Коли почала збиратися, то побачила відсутність мобільного телефону в сумці та на столику та зразу вибігла на вулицю до знайомої, сказавши про крадіжку телефону. Жанна зі свого телефону набрала її номер та її телефон ввімкнувся, але ніхто на розмовляв. Вона почала прохати та благати невідому особу повернути її мобільний телефон, однак телефон після цього вимкнувся. Вона здогадалась, що телефон міг викрасти тільки обвинувачений, який підходив до їх столика та тримав телефон в руках, так як крім обвинуваченого, неї з подругою та дівчини бармена в барі в цей час більше нікого не було. До цього в бар заходили двоє невідомих, але вони невдовзі вийшли та до їх столика взагалі не підходили. Потерпіла категорично заперечила обставини домовленостей її та подруги з обвинуваченим стосовно продовження відпочинку в іншому місці та закладу в ломбард її мобільного телефону для отримання грошових коштів для відпочинку, стверджуючи, що ніяких розмов з цього приводу між ними та обвинуваченим взагалі не було, посилання на дані обставини з боку обвинуваченого є вигаданими та такими, що не відповідають дійсності. Після крадіжки телефону вона обвинуваченого більше не бачила, зараз в суді бачить вдруге. Належний їй телефон впізнала та прохає його повернути їй після розгляду справи. Стосовно міри покарання покладається на розсуд суду.

В судовому засіданні 11.12.2023 при додатковому допиті потерпіла ОСОБА_10 показала, що при перебуванні в барі з подругою ОСОБА_14 до їх столика підсаджувались знайомий ОСОБА_15 з товаришем, з якими вони в чотирьох спілкувались близько години, при цьому обвинуваченого з ними не було. Після того як ОСОБА_15 з товаришем вийшли з бару на вулицю до їх столика підійшов обвинувачений та брав її мобільний телефон зі столика в руки, нічого не кажучи при цьому. Вона на даний час не може пояснити, чому дозволила обвинуваченому брати її телефон в руки. Після подруга відійшла від столика та повернувшись до столика взяла свій мобільний телефон та кажучи, що телефонує син, вийшла з бару на розмову. В подальшому дівчина бармен два рази сказала, що бар закривається, після чого вона підійшла від столика до барної стійки, а коли повернулася, то побачила зникнення обвинуваченого та її мобільного телефону. Вибігши на вулицю до подруги сказала тій зателефонувати зі свого телефону на її номер та після ввімкнення телефону прохала невідомого повернути телефон. При цьому до неї підходив знайомий ОСОБА_15 , який перебував на вулиці та почувши її крик брав в руки телефон подруги і також казав невідомому щодо повернення її телефону. Ще раз в категоричній формі заперечила будь-які домовленості з обвинуваченим щодо закладу її мобільного телефону в ломбард для подальшого відпочинку з останнім та будь які домовленості зі знайомим ОСОБА_15 .

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що потерпіла є її подругою з роботи, з якою підтримує дружні стосунки, обвинуваченого бачила в день крадіжки мобільного телефону у потерпілої в барі та вдруге в суді, стосунків з останнім не має. По суті показала, що 24.04.2023 року вона разом з ОСОБА_16 після роботи десь з 19 години відпочивала в барі «У тещі» в районі центрального ринку за столиком та вживали алкоголь. Вони сиділи за столиком одні, обвинувачений спав за барною стійкою бару коли дівчина бармен повідомила, що бар закривається, інших відвідувачів в барі не було, кілька осіб заходили в бар та зразу виходили. Після цього обвинувачений підійшов до їх столика та брав зі столика мобільний телефон потерпілої «Samsung Galaxy A12» червоного кольору, який лежав на краю столика. Ніяких розмов щодо продовження відпочинку разом з обвинуваченим в іншому закладі між ними не було, обвинувачений у потерпілої не прохав скористатися її телефоном. В цей час їй зателефонував на телефон син та вона вийшла з бару на вулицю розмовляти, в цей час обвинувачений поклав телефон потерпілої на столик стоячи поряд з потерпілою. Десь через кілька хвилин потерпіла вибігла з бару та сказала, що вкрали її мобільний телефон та попрохала набрати її номер. Вона не бачила, як обвинувачений виходив з бару так як стояла спиною до входу. Вона зателефонувала на номер потерпілої і телефон ввімкнувся але ніхто не розмовляв і потерпіла почала прохати та благати повернути їй мобільний телефон, однак телефон вимкнувся. Потерпіла була в розпачі, а вона зрозуміла, що телефон міг викрасти тільки обвинувачений, який тримав телефон потерпілої в руках, коли вона виходила з бару, а окрім неї з потерпілою, обвинуваченого та бармена в цей час в барі інших відвідувачів не було. Свідок на питання обвинуваченого категорично відповіла, що ніяких розмов з обвинуваченим про продовження відпочинку та стосовно закладу телефону потерпілої не було.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні 20.12.2023 показала, що станом на 24.04.2023 вона працювала барменом в барі «У тещі», але в той день, коли сталася крадіжка мобільного телефону в барі вона не була на зміні. Про крадіжку телефону їй стало відомо через кілька днів, коли 26.04.2023 в її присутності працівники поліції проводили в барі огляд місця події. Обвинуваченого ОСОБА_7 вона знає в обличчя та по імені, так як останній часто відпочивав у них в барі.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні 20.12.2023 повідомив, що обвинуваченого та потерпілу не знає та показав, що мобільний телефон «Samsung Galaxy A12» імей: НОМЕР_1 червоного кольору, бувший у використанні він придбав за 5 тис. грн. в кіоску біля мед центру «Віком» в травні червні 2023. Даний мобільний телефон він надавав працівникам поліції для огляду після ушкодження та надавав пояснення щодо його придбання. Відомо, що телефон визнаний речовим доказом та переданий йому на зберігання до рішення суду під зберігальну розписку.

Свідок ОСОБА_19 , працівник ломбарду, в судовому засіданні 26.12.2023 показав, що обвинуваченого на даний час впізнати не може, так як послугами ломбарду користуються багато осіб кожного дня. В його обов`язки касира оцінювача входить оцінити річ, яку особа бажає здати в заклад, перевірити особу клієнта за особистими документами та оформити квитанцію з вказанням назви речі, її опису, індивідуальних ознак речі та строку закладу. Ознайомившись з довідкою ломбарду, квитанцією на прийом цінного майна від 24.04.2023, протоколом впізнання особи від 16.06.2023 показав, що дійсно 24.04.2023 близько 21 години ОСОБА_7 на свій паспорт громадянина України здав в ломбард мобільний телефон «Samsung Galaxy A12» імей: НОМЕР_1 , який він оцінив в 700 грн., оформивши договір строком на 1 добу. В подальшому вказаний мобільний телефон можливо через добу був проданий. Уточнив, що клієнтом інший термін закладу телефону не вказувався або клієнт вказує, що викупати річ він не має наміру, тому ним і був вказаний термін одна доба, імей з мобільного телефону ним був вказаний в квитанції. Ломбард знаходиться на першому поверсі будинку № 13 по вул. Н. Сотні, поряд з будинком № 11, де раніше знаходився магазин «Шериф», недалеко через дорогу від бару.

На питання прокурора відповів, що станом на квітень 2023 ломбард скоріше за все працював до 21 години. Свій підпис в протоколі впізнання та квитанції підтверджує.

На питання захисника вказав, що інші документи на право володіння заставною річчю, крім посвідчення особи, а в даному випадку паспорту громадянина України, від клієнта не вимагається. Загалом договір заставного майна укладається терміном на одну добу, але коли особа вказує на який конкретний термін вона здає річ в ломбард під заклад, то такий термін і ставиться ними в квитанції про прийом речі і яка до спливу цього терміну не реалізується.

На питання обвинуваченого відповів, що ломбард знаходиться на першому поверсі будинку № 13 по вул. Н.Сотні, поряд з будинком № 11, де раніше знаходився магазин «Шериф», недалеко через дорогу від бару. На той час ломбард мав назву «Скарбничка», зараз «Саквояж», час в квитанції не фіксується.

Захисник ОСОБА_9 в судових дебатах прохав врахувати щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину з боку обвинуваченого на досудовому розслідуванні, відсутність претензій потерпілої до обвинуваченого щодо майнової та моральної шкоди, недоведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину та прохав виправдати останнього.

Попри не визнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, вина ОСОБА_7 повністю підтверджується дослідженими в ході судового розгляду належними та допустимими доказами, а саме:

- витягом з ЄРДР від 27.04.2023, згідно якого внесено відомості при вчинення невстановленою особою крадіжки мобільного телефону потерпілої ОСОБА_10 за заявою про вчинення кримінального правопорушення потерпілої від 26.04.2023, згідно якого остання подала заяву 26.04.2023 про вчинення невідомою особою крадіжки її мобільного телефону 24.04.2023( а.с.144);

- рапортом чергового ВП №1 26.04.2023 про прийняття заяви від потерпілої щодо вчиненого відносно неї злочину та протоколом прийнятої заяви від 26.04.2023( а.с.145-146);

- заявою на дозвіл огляду бару «У тещі» та оглядом місця події за протоколом огляду від 26.04.2023 з фото таблицею до протоколу, згідно якого проведений огляд місця події (а.с.147- 149);

- клопотанням та документами на мобільний телефон (гарантійний талон та договір на купівлю з паспортом споживчого кредиту (а.с.150-155);

- довідкою ПП «Бабенко і компанія» ломбарду «Саквояж», згідно якої 24.04.2023 ОСОБА_7 з метою отримання фінансового кредиту під заставу на свій паспорт громадянина України закладав мобільний телефон «Samsung Galaxy A12» імей: НОМЕР_1 , який був реалізований невідомій особі та квитанцією прийому заставленого майна( а.с.157-158);

- впізнання особи за фото за протоколом від 16.06.2023 року та довідкою до протоколу, згідно якого свідок ОСОБА_19 впізнав ОСОБА_7 , як особу, яка здала в ломбард мобільний телефон «Samsung Galaxy A12»( а.с.159-161);

- заявою гр. ОСОБА_20 , згідно якої останній надає згоду на огляд придбаного ним мобільного телефону з фото таблицею телефону ( а.с.162) ;

- оглядом мобільного телефону «Samsung Galaxy A12» з фото таблицею до протоколу від 13.06.2023( а.с.163-165),

- висновком експерта № 2752/53 від 20.06.2023, згідно якого вартість мобільного телефону «Samsung Galaxy A12» на момент викрадення складає 3179,40 грн. ( а.с.166-170);

- впізнання особи за фото за протоколом від 21.06.2023 року з довідкою, згідно якого потерпіла ОСОБА_10 впізнала ОСОБА_7 , як особу, яка 24.04.2023 відпочивала в барі « У тещі» а.с.171-173);

- впізнання особи за фото за протоколом від 21.06.2023 року з довідкою, згідно якого свідок ОСОБА_14 впізнала ОСОБА_7 , як особу, яка 24.04.2023 відпочивала разом в барі «У тещі»( а.с.174-177) ;

- слідчим експериментом з підозрюваним ОСОБА_7 за протоколом від 21.06.2023 з фото таблицею до протоколу та відеозаписом даної слідчої дії, згідно якого ОСОБА_7 показав про обставини вчинення ним злочину, а саме, як він, перебуваючи в барі «У тещі» 24.04.2023 близько 22 години взяв зі столу, де сиділи дві жінки, мобільний телефон, які цього не помітили та вийшов на вулицю, який в подальшому в той же день через невеликий проміжок часу здав в ломбард за 700 грн., а гроші витратив на власні потреби. При цьому, відмовився заходити в приміщення бару, так як не хотів, щоб його там побачили при цих обставинах так як йому соромно за скоєне та він кається( а.с.184-188) ;

- слідчим експериментом з потерпілою ОСОБА_10 за протоколом від 21.06.2023 з фото таблицею до протоколу та відеозаписом даної слідчої дії, згідно якого ОСОБА_10 показала про обставини вчинення відносно неї злочину, а саме за яким столиком вона з подругою відпочивала в барі «У тещі» 24.04.2023 десь з 19 на початку 20 години вживаючи спиртні напої, потім до них підсіли двоє знайомих їм візуально. Потім до них підсів інший чоловік. Свій мобільний телефон вона тримала то в руках то клала на стіл, точно пам`ятає, що коли невідомий чоловік потім стояв біля їх столика то він тримав її мобільний телефон у себе в руках. Потім подруга вийшла з бару розмовляючи по телефону близько 22 години та вона виявила, що зник належний їй мобільний телефон. Вона вибігла до подруги, яка зателефонувала на її номер і вона розмовляла з кимось, хто не відповідав та потім знайомий по телефону казав невідомому повернути телефон, який вимкнувся ( а.с.190-193);

- речовим доказом - мобільним телефоном «Samsung Galaxy A12», який визнаний речовим доказом за постановою слідчого від 13.06.2023 та зберігаючою розпискою ОСОБА_20 ( а.с.195).

IV. Оцінка доказів.

Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що незважаючи на не визнання ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України його вина повністю підтверджується показаннями як самого обвинуваченого, так і показаннями потерпілої, свідків та іншими, дослідженими в ході судового розгляду доказами по справі.

Суд приймаючи дане рішення виходив з наступного:

Відповідно до ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст.ст. 84, 85 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Докази повинні бути належними, тобто такими, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Також, докази повинні бути допустимими, тобто такими, що отримані у порядку, встановленому цим Кодексом.

Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватись на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України № 12 рп/2011 від 20 жовтня 2011 року визнаватися допустимими і використовуватися як докази в кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі.

Так, надаючи оцінку показанням потерпілої ОСОБА_10 в судовому засіданні суд бере до уваги, що показання ОСОБА_10 загалом є послідовними, логічними, які не тільки не протирічать, а співпадають з показаннями свідка ОСОБА_14 , обвинуваченого ОСОБА_7 , стосовно обставин перебування ОСОБА_7 в барі та його перебування поряд зі столиком, де сиділи потерпіла та свідок ОСОБА_14 , взяття обвинуваченим в руки мобільного телефону потерпілої зі столика, тому у суду відсутні будь які підстави вважати показання потерпілої ОСОБА_10 стосовно обставин викрадення її мобільного телефону обвинуваченим неналежними та недопустимими.

При цьому, потерпілій перед початком допиту роз`яснювалась ст.63 Конституції України і остання показання давала суду добровільно без примусу, також потерпіла попереджалася про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання за ст. 384 КК України та приводилась судом до присяги.

Суд звертає увагу, що при допиті в якості потерпілої, ОСОБА_10 підтвердила, що обвинувачений брав в руки належний їй мобільний телефон зі столу, стояв поряд з їх столиком. В подальшому, на питання захисника ОСОБА_8 потерпіла відповіла, що інших відвідувачів в барі не було, ніяких розмов щодо продовження відпочинку між нею та ОСОБА_14 з обвинуваченим та щодо здачі телефону в ломбард не було.

Суд звертає увагу, що свідок ОСОБА_14 в своїх показаннях підтвердила, що обвинувачений брав в руки телефон потерпілої зі столу, стояв поряд з їх столиком, інших відвідувачів в барі не було, ніяких розмов щодо продовження відпочинку між нею, потерпілою з обвинуваченим не було. Свідку також перед початком допиту роз`яснювалась ст. 63 Конституції України і остання показання давала суду добровільно без примусу, також свідок попереджалася про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та за завідомо неправдиві показання за ст. 385, 384 КК України та приводилась судом до присяги.

Суд звертає увагу, що аналогічні показання потерпіла надавала при проведенні слідчого експерименту в ході досудового розслідування.

Таким чином, суд критично сприймає позицію сторони захисту стосовно того, що потерпіла сама дала згоду на закладення обвинуваченим в ломбард належного їй мобільного телефону з метою подальшого відпочинку в іншому закладі, що спростовується показаннями потерпілої та свідка ОСОБА_14 щодо наявної домовленості між ними та обвинуваченим щодо закладання в ломбард її мобільного телефону.

Так, надаючи оцінку показанням обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні 28.09.2023 після показань потерпілої та свідка, суд вбачає, що ОСОБА_7 не заперечував обставини спілкування з потерпілою ОСОБА_10 та свідком ОСОБА_14 24.04.2023 близько 22 години в барі «У тещі», підтвердив обставини перебування поряд зі столиком, за яким відпочивали потерпіла та свідок, та обставини взяття зі столика майна потерпілої, а саме її мобільного телефону, та буцім то домовленості з потерпілою ОСОБА_10 за участі свідка ОСОБА_14 щодо закладення мобільного телефону потерпілої в ломбард з метою подальшого продовження відпочинку в іншому розважальному закладі.

Суд звертає увагу, що показання ОСОБА_7 щодо обставин домовленості з потерпілою та свідком ОСОБА_14 щодо закладу даного мобільного телефону потерпілої в ломбард з метою подальшого продовження відпочинку в трьох в іншому розважальному закладі, спростовуються в категоричній формі показаннями потерпілої та свідка ОСОБА_14 , таким чином ОСОБА_7 по суті підтвердив фактичні обставини вчинення ним злочину.

При цьому, його показання щодо неможливості після закладення мобільного телефону в ломбард повернутися з грошовими коштами в бар до потерпілої та свідка з метою подальшого спільного відпочинку з причини отримання ним тілесних ушкоджень, ніяким чином не спростовує обставин вчинення ним злочину.

Також, суд звертає увагу, що за показаннями свідка ОСОБА_14 , потерпіла після виявлення крадіжки мобільного телефону телефонувала з її телефону на свій мобільний номер і телефон ввімкнувся але ніхто не розмовляв та потерпіла почала прохати та благати невідому особу повернути їй мобільний телефон , однак після цього телефон вимкнувся.

Враховуючи малий проміжок часу від моменту виявлення потерпілою крадіжки телефону та даного дзвінка останньої на свій номер мобільного телефону, який перебував в мережі та обставин здавання даного мобільного телефону в подальшому в ломбард саме обвинуваченим, суд критично сприймає посилання обвинуваченого з приводу наявної домовленості між потерпілою, свідком та обвинуваченим щодо закладання мобільного телефону потерпілої в ломбард з метою подальшого спільного відпочинку за вилучені кошти в іншому розважальному закладі.

З аналогічних причин, суд критично оцінює позицію сторони захисту щодо наявної домовленості про заставу мобільного телефону потерпілої так як потерпіла, виявивши пропажу свого телефону та набравши свій номер телефону з телефона свідка ОСОБА_14 , після ввімкнення зв`язку прохала невідому особу повернути її мобільний телефон, який на той час знаходився саме у обвинуваченого.

При цьому, отримання ОСОБА_7 тілесних ушкоджень та подальшого доставлення його в лікарню після здавання мобільного телефону потерпілої в ломбард, що буцімто завадило наміру останнього повернутися до бару до потерпілої та свідка з грошима, ніяким чином не впливає на кваліфікацію дій ОСОБА_7 в інкримінованому останньому злочину, так як потерпіла та свідок в категоричній формі заперечували сам факт можливості будь якого обговорення цього між ними та обвинуваченим.

Також суд бере до уваги показання потерпілої ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_14 щодо обставин перебування в цей час в барі невідомих сторонніх осіб, так як згідно показань потерпілої телефон міг викрасти тільки обвинувачений, який підходив до їх столика та тримав телефон в руках, так як крім обвинуваченого, потерпілої зі свідком та дівчини бармена в барі в цей час більше нікого не було. Суд бере до уваги , що до цього в бар заходили двоє невідомих, але вони невдовзі вийшли та до їх столика взагалі не підходили. А згідно показань свідка ОСОБА_14 вона зрозуміла, що телефон міг викрасти тільки обвинувачений, який тримав телефон потерпілої в руках, коли вона виходила з бару, а окрім неї з потерпілою, обвинуваченого та бармена в цей час в барі нікого не було.

Також, суду не доведено належними доказами, що потерпіла ОСОБА_10 мала будь які особисті мотиви чи мету оговорити обвинуваченого у вчиненні ним інкримінованого йому злочину.

Суд бере до уваги, що потерпіла та свідок ОСОБА_14 при дачі показань попереджалися про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань за ст.384 КК України, приводилися судом до присяги, показання надавали суду добровільно без примусу, чітко відповідали на питання всіх учасників процесу і у суду відсутні будь - які підстави вважати їх показання недостовірними, або даними під примусом чи іншим впливом і відповідно відсутні сумніви з їх правдивості та об`єктивності.

При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 не спростував в судовому засіданні дані показання потерпілої ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_17 , ОСОБА_20 , при допиті останніх в судовому засіданні, наполягаючи на своїх показаннях щодо наявної домовленості з потерпілою закладу її мобільного телефону в ломбард, тобто не скористався своїм процесуальним правом щодо доведеності перед судом своєї невинуватості в інкримінованому йому злочині.

Суд звертає увагу, що при проведення слідчого експерименту з обвинуваченим з застосуванням відеозапису даної слідчої дії, останній детально показав обставини вчинення ним крадіжки, а саме ОСОБА_7 показав що він, перебуваючи в барі «У тещі» 24.04.2023 близько 22 години взяв зі столу, де сиділи дві жінки, мобільний телефон, які цього не помітили та вийшов на вулицю, який в подальшому в той же день через невеликий проміжок часу здав в ломбард за 700 грн., а гроші витратив на власні потреби.

При цьому, ОСОБА_7 при проведенні слідчого експерименту жодним чином не вказував про наявність буцімто домовленостей з потерпілою щодо закладу належного останній мобільного телефону в ломбард з метою подальшого відпочинку, що прямо вказує на наявність прямого умислу у ОСОБА_7 саме на крадіжку даного мобільного телефону потерпілої.

Суд звертає увагу, що обвинуваченому перед проведенням даної слідчої дії роз`яснювались його права та обов`язки підозрюваного та останній будь яких заяв щодо надання йому правничої допомоги чи спілкування з адвокатом не заявляв, протокол слідчого експерименту підписав без будь яких зауважень та заперечень.

Суд критично оцінює посилання обвинуваченого щодо того, що при спілкуванні з оперативними працівниками поліції щодо обставин вчиненої ним крадіжки, останні казали, що йому за цю крадіжку буде умовний термін, тому він і надав при досудовому розслідуванні викривальні показання у вчиненні ним даного злочину.

При цьому, враховуючи неодноразове притягнення раніше ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинені злочини та ухвалення відносно нього кількох обвинувальних вироків, останньому достеменно було відомо порядок притягнення особи до кримінальної відповідальності та ухвалення вироків виключно судом в нарадчій кімнаті після судового розгляду кримінального провадження по суті та на підставі досліджених у справі доказів, а оперативні працівники поліції жодним чином не мають будь якого відношення, як і слідчий чи прокурор до ухвалення судом вироку.

Суд критично оцінює позицію обвинуваченого щодо оформлення в ломбарді закладу телефону потерпілої на 3 чи 7 днів, так як згідно квитанції про прийом заставленого майна у відомостях щодо терміну дії договору вказана дата з 24.04.2023 по 24.04.2023, тобто телефон закладався на одну добу, без вказання терміну закладу як і вказано в квитанції.

При цьому, свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні підтвердив, що така відмітка на строк одна доба ставиться в разі, коли особа або вказує, що вона не має наміру викупати річ або не вказує на який термін цю річ закладає, що підтверджує, що вказаний телефон обвинувачений закладав без наміру його викупу в подальшому.

Також, суд критично оцінює позицію обвинуваченого щодо того, що після виходу з ломбарду йому було «по дорозі» і він пішов до відділення «Нової пошти» біля магазину «Маркетопт» на перехресті вул. Н. Сотні та Троїцької, щоб взнати години роботи відділення, який знаходиться на відстані близько 500 м від бару, так як дане відділення знаходиться в протилежному напрямку від ломбарду до бару на відстані значно більшої ніж 500 м від бару. Суд бере до уваги, що будь якої нагальної потреби для з`ясування питання розпорядку роботи поштового відділення на той час, після 22 години, не було та суду не було обґрунтовано, враховуючи, що обвинувачений, за його показаннями, буцім то домовився відпочивати з потерпілою та її знайомою з іншому закладі. Пояснення обвинуваченого, що йому б вистачило 20 хвилин для здавання телефону в ломбард, з`ясування часу роботи відділення пошти та повернутися назад до бару, який вже не працював та біля якого його буцімто повинні були чекати потерпіла з подругою, є безпідставними та надуманими.

Також, суд критично оцінює посилання обвинуваченого щодо його можливого побиття буцім то двома знайомими потерпілої, з якими остання спілкувалась в барі, так як ОСОБА_7 показав, що вдень в барі у нього стався конфлікт з невідомими особами ромської національності та по дорозі від поштового відділення в сторону перехрестя вул. Шевченко та Троїцька на нього здійснили напад близько п`яти осіб ромської національності, які його побили.

Суд звертає увагу, що згідно наданої суду стороною захисту довідки від 22.12.2023 «Полтавського обласного центру екстреної медичної допомоги та медицини катастроф», 24.04.2023 о 22.20 год. надійшов виклик до обвинуваченого ОСОБА_7 , якого після надання медичної допомоги було доставлено до приймального відділення Кременчуцької лікарні інтенсивного лікування..

Те, що 24.04.2023 обвинувачений після надання первинної допомоги був доставлений до лікарні жодним чином не спростовує обставини вчинення ним крадіжки мобільного телефону потерпілої, так як на слідчому експерименті підозрюваний ОСОБА_7 підтвердив обставини саме викрадення ним мобільного телефону потерпілої за відсутності будь яких домовленостей з останньою та вказав, що гроші за продаж телефону витратив на власні потреби.

При цьому, суд звертає увагу, що обвинувачений після буцімто ознайомлення з графіком роботи поштового відділення не почав рух в зворотньому напрямку по вул. Н. Сотні на якій знаходиться бар «У тещі» в будівлі центрального ринку, який межує з проїздною частиною вул. Н. Сотні, а повернув в напрямку до вул. Шевченка, яка також прямує до центрального ринку, але вул. Шевченка межує з будівлями ринку з протилежного боку від вул. Н. Сотні. Тобто, рух, який буцімто обрав обвинувачений значно довший від руху в зворотньому напрямку до бару по вул. Н. Сотні.

Також, суд критично оцінює позицію обвинуваченого щодо того, що він не зміг поспілкуватися з потерпілою до приїзду до нього поліції аж через три місяці так як хворів на тій підставі, що за показаннями самого обвинуваченого він хворів близько півтора місяці, після чого на протязі ще півтора місяці займався будівництвом прибудови та іншими господарськими роботами та розумів, що телефон вже давно проданий та з причини відсутності грошей на його викуп.

Тобто, у обвинуваченого на протязі близько півтора місяці не було ніяких перешкод вчинити будь які дії щодо встановлення особи потерпілої шляхом звернення до працівників бару, де він часто відпочивав та його знали в обличчя та по імені, з метою з`ясування чи зверталася потерпіла з приводу пропажі телефону чи звернення до ломбарду з приводу з`ясування питання реалізації закладеного ним мобільного телефону, тощо. При тому, що працівникам бару вже з 26.04.2023 було достеменно відомо про даний факт та особу потерпілої .

Також, суд звертає увагу, що навіть у випадку неможливості викупу мобільного телефону потерпілої в зв`язку з його реалізацією, при буцім то наявній домовленості між обвинуваченим та потерпілою щодо закладу телефону в ломбард з подальшим його викупом, у обвинуваченого була реальна можливість вирішити це питання безпосередньо з потерпілою, пояснивши причини недотримання цих домовленостей. Однак, обвинувачений ніяких дій для вирішення даного питання навіть не намагався вчинити.

Суд критично відноситься до посилань сторони захисту щодо можливого неналежного оформлення договору в ломбарді, так як свідок ОСОБА_19 показав, що саме ОСОБА_7 здавав мобільний телефон потерпілої в ломбард.

При цьому, обставина не підписання договору ОСОБА_7 не спростовує факту здавання саме ним особисто мобільного телефону потерпілої в ломбард, що не заперечував і сам обвинувачений.

З аналогічних причин, та обставина, що потерпіла звернулася в поліцію через 2 дні після крадіжки телефону ніяким чином не спростовує факт вчинення обвинуваченим злочину.

Також, суд критично оцінює посилання сторони захисту щодо наявних невідповідностей в рапорті чергового ВП № 1 стосовно реєстрації заяви потерпілої ОСОБА_10 від 26.04.2023 за фактом крадіжки мобільного телефону на тій підставі, що в фабулі рапорту вказано, що злочин був вчинений невідомою особою 24.04.2023 близько 22 години в барі «У тещі», що ніяким чином не ставить під сумнів дану заяву.

Суд звертає увагу, що та обставина, що мобільний телефон потерпілої свідок ОСОБА_20 приніс в ВП № 1 та не вказання імей при огляді мобільного телефону, який був наданий в несправному стані, не спростовує показання свідка щодо придбання ним даного мобільного телефону, який потерпіла впізнала та прохала їй його повернути.

Суд критично відноситься до посилань сторони захисту щодо невідповідності імей телефону в матеріалах справи на тій підставі, що даний імей НОМЕР_1 мобільного телефону потерпілої «Samsung Galaxy A12» вказаний в обвинувальному акті (а.с.16), гарантійному талоні при купівлі телефону (а.с.152), квитанції при прийому в ломбард (а.с.158), запиті слідчого до директора ломбарду (а.с.156), у висновку експерта від 20.06.2023 при направленні слідчою даного телефону на експертизу (а.с.166), крім відповіді ломбарду на запит та огляду в судовому засіданні, де даний імей вказаний з додатковою цифрою «9», що ніяким чином не впливає на встановлені обставини вчинення злочину обвинуваченим, так як обвинувачений по суті підтвердив, що даний мобільний телефон потерпілої він здав в ломбард, який потім придбав свідок ОСОБА_20 та який упізнала потерпіла та прохала його їй повернути.

Суд бере до уваги, що будь яких заяв клопотань при виконанні вимог ст.290 КПК України щодо проведеного досудового розслідування чи необхідності проведення слідчих чи розшукових дій ОСОБА_7 слідчому не заявляв, як не заявляв будь яких клопотань при судовому розгляді справи щодо допиту свідків, експерта, направлення запитів, тощо, як обвинувачений так і захисник.

Враховуючи всі досліджені судом докази, а саме показання потерпілої, обвинуваченого, свідків, проведеного слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_10 та підозрюваним ОСОБА_7 , впізнання потерпілою та свідком ОСОБА_7 , дані відеозаписів слідчих дій, оглядом речових доказів, висновку експертизи, тощо у їх сукупності прямо вказують на винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Отже, в даному кримінальному провадженні суд знаходить, що стороною обвинувачення доведено подію кримінального правопорушення, зокрема час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення, також, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, що можливо встановити із показань обвинуваченого, потерпілої, висновку експертизи, слідчих експериментів, впізнанням, даних відео, огляду речових доказів, тощо .

Всі докази на підтвердження доведеності вини ОСОБА_7 оцінені судом, як кожен окремо, так і в своїй сукупності. Вказані докази передбачені як джерела доказування у КПК України , зібрані у відповідності з чинним кримінально процесуальним законодавством.

Відповідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ «суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

Оцінка доказів, в розумінні практики Європейського суду з прав людини, суд керується критерієм поза розумним сумнівом. Таке доведення випливає із сукупності ознак чи неспростованих презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою («Кобець проти України», № 16437/08, п. 43, рішення від 14 лютого 2008).

Суд визнає докази обвинувачення належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Отже, дослідивши під час судового розгляду надані сторонами та іншими учасниками кримінального провадження докази на предмет їх належності, достовірності, допустимості і достатності відповідно до ст. 94 КПК України, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 правильно кваліфіковані за ч.4 ст. 185 КК України.

Вина ОСОБА_7 виходячи з критерію поза розумним сумнівом, доведена повністю.

V. Призначення покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченим суд керується загальними засадами кримінального провадження, визначеними в ст. 7 КПК України, статтями, 50, 65-67 КК України. Відповідно до положень яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. При призначенні покарання суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, обставини, що пом?якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 « Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Суд враховує характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного, особу обвинуваченого, те, що ОСОБА_7 , згідно вимоги ІЦ МВС України раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності (а.с. 178-181), на диспансерному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с.200), працездатний, але офіційно не працює, тобто не займається суспіольно-корисною працею, по місцю проживання характеризується посередньо (а.с.183, 198), має на утриманні неповнолітню дитину - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.201). Розпорядженням Кременчуцької районної державної адміністрації № 267 від 04.08.2021, згідно якого припинено опіку над дитиною та передано на спільне проживання та виховання батькові - ОСОБА_7 , який звільнився ( а.с.202).

Обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , згідно ст.66 КК України судом не встановлено.

Суд критично відноситься до посилань сторони захисту щодо наявності у ОСОБА_7 щирого каяття та активного сприяння розкриттю злочину, які буцім то вказані в обвинувальному акті на тій підставі, що в ході судового розгляду обвинувачений вину у вчиненому злочині не визнав та наполягав на тому, що заклад мобільного телефону потерпілої в ломбард було буцімто за домовленістю з останньою, що протирічить встановленим обставинам справи та є намаганням останнього уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , згідно ст.67 КК України суд визнає рецидив злочинів.

Суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 засуджений 21.07.2020 року Дзержинським районним судом м. Харкова за ч. 1 ст. ст. 125, ст..71 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 8 місяців 25 днів, вирок набрав законної сили 21.08.2020. Таким чином, відповідно до п.7 ч.1 ст. 89 КК України суд не може визнати обвинуваченого таким, що не має судимості, а тому обставиною, яка обтяжує покарання, суд визнає рецидив злочинів ( а.с.180).

При цьому, суд не може визнати обставиною, яка обтяжує покарання вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння з тих підстав, що сам факт вживання обвинуваченим алкогольних напоїв, що не заперечується ОСОБА_7 та підтверджується не є беззаперечним доказом перебування останнього в такому стані при тому, що такий стан повинен бути підтверджений відповідним висновком лікаря нарколога, який суду не наданий.

Згідно до ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права». У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд, окрім наведених вище мотивів враховує, що відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.

При вирішенні питання про призначення ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст. 185 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст.12 КК України є тяжким злочином, відсутність обставин, що пом`якшують покарання та наявність обставини, яка обтяжує покарання.

Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначення покарання суди мають суворо додержувати вимог ст.65 КК стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Враховуючи викладене та особу обвинуваченого, обставини вчинених ним злочину, його суспільно - небезпечні наслідки та відношення обвинуваченого до вчиненого, відсутність обставин, які пом`якшують покарання, наявність обставини яка обтяжує покарання, суд вважає, що виправлення, соціальна реабілітація обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів не можливі без реального відбуття ним покарання, що відповідає справедливому співвідношенню між вчиненим злочином та заходами, які застосовуються до винних і зумовлені метою кримінального покарання, є необхідними і не надмірними.

Суд бере до уваги, що ОСОБА_7 неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення умисних нетяжких та тяжких злочинів і відбував покарання в місцях позбавлення волі, знову вчинив інкримінований йому умисний тяжкий злочин проти власності, тобто обвинувачений належних висновків не зробив та продовжив вчиняти умисні злочини.

Враховуючи неналежну процесуальну поведінку обвинуваченого під час судового розгляду, а саме, що ОСОБА_7 неодноразово не з`являвся до суду на судові засідання без поважних причин, судом неодноразово приймались процесуальні рішення щодо примусового приводу останнього до суду та оголошення його розшуку.

В подальшому, ухвалою суду від 06.11.2023 ОСОБА_7 повторно було оголошено в розшук та надано дозвіл на його затримання з метою доставлення до суду для вирішення питання щодо обрання останньому запобіжного заходу.

ОСОБА_7 був затриманий 19.11.2023 о 15.10 год., згідно протоколу затримання від 19.11.2023( а.с.118-121).

Ухвалою суду від 20.11.2023 клопотання прокурора щодо обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою було задоволено та обрано відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, починаючи з 20.11.2023 року 08 години 00 хвилин і до 18.01.2024 року 00 години 00 хвилин, тому враховуючи викладене, суд вважає за необхідне до вступу вироку в законну силу продовжити відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

VІ. Інші рішення щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Цивільний позов по справі не заявлений.

Відповідно до ст..ст.122, 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, однак, враховуючи, що стороною обвинувачення довідка щодо витрат експерта суду не надана, суд позбавлений можливості вирішити дане питання по суті.

Долю речових доказів визначити відповідно ст.100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України , ст.ст. 50, 65, 66, 67, 72 КК України, суд,

У Х В А Л И В:

ОСОБА_7 визнати винуватим за ч.4 ст. 185 КК України та призначити покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з 29.12.2023.

Зарахувати в строк відбутого покарання строк попереднього ув`язнення з 19.11.2023, тобто з часу затримання по 28.12.2023 включно, з розрахунку відповідно до ч.1 ст.72 КК України один день позбавлення волі відповідає одному дню тримання під вартою.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу продовжити раніше обраний - тримання під вартою.

Речові докази по справі: мобільний телефон «Samsung Galaxy A12», 4/64Gb, (SM-A125F) червоного кольору, імей: НОМЕР_1 , який належить потерпілій ОСОБА_10 , який визнаний речовим доказом за постановою від 13.06.2023 - передати власнику - ОСОБА_10 .

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Подання апеляційної скарги на вирок суду зупиняє набрання ним законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Судові рішення суду апеляційної інстанції набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду через Крюківський районний суд м. Кременчука протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_1