Справа № 635/5258/23
Провадження № 1-кп/635/362/2023
УХВАЛА

28 вересня 2023 року смт Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № №0001044 від 18.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

УСТАНОВИВ:

в провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою.

Клопотання обґрунтовано тим, що на теперішній час, ризики які були підставою для обрання запобіжного заходу не перестали існувати, що обумовлює підстави для продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливість переховування обвинуваченого ОСОБА_5 від суду, обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчинені злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, за яке законодавством передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років позбавлення волі, у зв`язку з чим є усі підстави вважати, що останній з метою уникнення від даного покарання буде переховуватись від суду. Вказана обставина створює передумову для уникнення обвинуваченим військовослужбовцем ОСОБА_5 кримінальної відповідальності, останній може переховуватися від органу досудового розслідування або суду.

Разом з цим, ОСОБА_5 є військовослужбовцем та несе службу в районі, де тривають бойові дії, та місцезнаходження військової частини в якій він несе військову службу в будь-який час може змінити місце дислокації; та може спробувати переховуватися від органу досудового розслідування, суду, тому що суворість покарання за вчинений злочин, наслідки та ризик втечі для обвинуваченого у цьому випадку можуть бути визнаними як менш небезпечними ніж покарання і процедура його виконання покарання.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. ОСОБА_5 перебуваючи на свободі може незаконно впливати прямо чи опосередковано на свідків, враховуючи те, що він не застосовував зброю для залякування свідків, не виключає можливості повторення вище зазначених дій з метою залякування свідків з метою впливати на них, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні шляхом їх умовлянь, зокрема може впливати на свідків оскільки, вони є військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , та вони разом проходять військову службу в одній і тій же військовій частині разом з обвинуваченим.

Крім того, може незаконно впливати на свідків шляхом їх залякування з метою давати покази на свою користь, оскільки ОСОБА_5 є військовослужбовцем та має безперешкодний доступ до вогнепальної зброї за допомогою якої може погрожувати свідкам, які є допитаними і відомості щодо місця проживання останньому достеменно відомі.

До того ж, показання свідків надані на досудовому слідстві не мають для суду наперед встановленої сили. Натомість суд досліджує всі докази безпосередньо в судовому засіданні.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто вчинити інше кримінальне правопорушення, що підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_5 через тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, в тому числі і на тимчасово окупованій території України, і тим самим вчинити інший злочин - дезертирство, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України є тяжким, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років позбавлення волі.

Сукупність та характер ризиків в даному випадку прокурором зазначається як доказ неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Захисник та обвинувачений заперечували проти продовження строку тримання під вартою, зазначивши про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, або можливість визначення мінімального розміру застави.

Вислухавши в судовому засіданні доводи учасників судового розгляду та перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 та п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років;

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 13 червня 2023 року до обвинуваченого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 161040 (сто шістдесят одна тисяча сорок) гривень.

В подальшому ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 02 серпня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_5 продовжено строк тримання під вартою на 60 днів, а саме до 30 вересня 2023 року включно, з визначенням розміру застави в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 161040 (сто шістдесят одна тисяча сорок) гривень.

В судовому засіданні прокурором доведено, що ризики, передбачені п. п. 1,3.5 ч. 1 чт. 177 КПК України, які стали підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати і не зменшились. Більш м`який запобіжний захід не зможе ефективно сприяти виконанню обвинуваченим його процесуальних обов`язків та не зможе запобігати ризикам, існування яких доведено прокурором, оскільки враховуючи характер пред`явленого обвинувачення та поведінка обвинуваченого свідчать про високу ймовірність переховування від суду, можливість впливати на свідків в разі перебування не під вартою, а тяжкість пред`явленого обвинувачення може бути чинником вчинення нових злочинів.

Враховуючи наведене, суд вважає необхідним клопотання прокурора задовольнити та не знаходить підстав для зменшення розміру раніше визначеної застави.

Керуючись ч. 1 ст. 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою - задовольнити.

Обвинуваченому ОСОБА_5 продовжити строк тримання під вартою на 60 днів, а саме до 26 листопада 2023 року включно.

Обвинуваченому ОСОБА_5 визначити розмір застави в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 161040 (сто шістдесят одна тисяча сорок) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Харківській області в будь-який момент протягом дії ухвали.

При внесенні визначеної суми застави, ОСОБА_5 з-під варти - звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді чи суду за першою вимогою;

- не відлучатися з місця несення військової служби без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утримуватися від спілкування зі свідками, понятими, експертами.

Ухвала може бути оскаржено протягом 5 днів з моменту її проголошення безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Головуючий суддя: ОСОБА_1