Справа № 635/8233/21
Провадження №1-кп/635/48/2024
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 січня 2024 року сел. Покотилівка Харківського району Харківської області,

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участі прокурора - ОСОБА_2 ,

захисника- ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 156, ч.1 ст. 156-1, ч.2 ст. 301, ч.1 ст. 301-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться зазначене кримінальне провадження.

Прокурором у судовому засіданні заявлено клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 строком на 60 днів, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадження, та вчинити нове кримінальне правопорушення. Вважає, що ризики, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу обвинуваченому наразі не зменшились та продовжують існувати. Застосуванням більш м`якого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою не зможе запобігти вказаним ризикам, оскільки всі вони передбачають перебування на волі, що дає можливість вчиняти дії, вказані у наведених ризиках, тим самим негативно впливати на повне, об`єктивне та всебічне встановлення істини у кримінальному провадженні.

В обґрунтування клопотання прокурор посилався на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, покарання за вчинення якого передбачено законом від 5 до 8 років позбавлення волі. Крім того, ОСОБА_4 офіційно не одружений, не працевлаштований, не має постійних джерел доходу, за місцем проживання характеризується негативно, неодноразово порушував громадський порядок та спокій громадян, з сім`єю стосунки не підтримує, схильний до скоєння правопорушень, раніше засуджений 30.06.1988 Харківським районним судом Харківської області за ч.3 ст. 117 (зґвалтування), ч.2 ст.118 (задоволення статевої пристрасті неприроднім способом), ст. 42 КК України до 5 років позбавлення волі, відповідно до ст.89 КК України вказана судимість знята та погашена. Вказане у своїй сукупності свідчить, що ОСОБА_4 , розуміючи невідворотність покарання та в подальшому позбавлення його волі на певний строк, з метою уникнення відповідальності може переховування від суду. Зважаючи на те, що обвинуваченому відоме місце проживання свідків, тому з метою уникнення від кримінальної відповідальності, перебуваючи на свободі, він може здійснювати незаконний вплив на них з метою не надання останніми свідчень. Крім того, враховуючи, що обвинувачений раніше судимий за злочин проти статевої свободи та статевої недоторканності, відповідно до ст. 89 КК України судимість знята і погашена, за місцем проживання характеризується з негативної сторони, існує ризик вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_3 проти клопотання прокурора щодо продовження відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою заперечувала, вказала на те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не підтверджені доказами, потерпіла та більшість свідків вже допитані, у зв`язку з чим просила змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Обвинувачений у судовому засіданні заперечував проти клопотання прокурора, просив змінити на більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби, щоб він міг працевлаштуватись. Звернув увагу, що в нього народився онук, а також що йому необхідно пройти лікування, бо в нього погіршився стан здоров`я.

Вислухавши думку учасників кримінального провадження, приходить до наступного.

Ухвалою слідчого судді Харківського районного суду Харківської області від 05.07.2021 року відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб. Надалі, строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоювідносно ОСОБА_4 неодноразово продовжувався судом, останній раз до 05 січня 2024 року включно.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Згідно ч.1,3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 05 січня 2024 року.

Згідно вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 судом встановлено, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, на які посилається прокурор в обґрунтування клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшились і продовжують існувати.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»), а наявність судимості може стати підставою для обґрунтування того, що обвинувачений може вчинити новий злочин («Сельчук проти Туреччини», «Мацнеттер проти Австрії»).

Поряд з цим, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканності особи, та проти громадського порядку та моральності, за ч.2 ст. 156, ч.1 ст. 156-1, ч.2 ст. 301, ч.1 ст. 301-1 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до нетяжних та тяжких злочинів, за найтяжчий з яких законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років.

При цьому, суд оцінює в сукупності всі обставини та характер інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, суспільну небезпечність та покарання, яке загрожує йому у разі визнання винуватим, дані про особу обвинуваченого, а також ту обставину, що розгляд судового провадження не завершений, незважаючи на той факт, що в судовому засіданні була допитана потерпіла та частина свідків, мета та обставини, що стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою є актуальними, суд вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які стали підставою для обрання та продовження строку запобіжного заходу, не зникли та продовжують існувати, та виправдовують тримання особи під вартою.

Крім того, суд бере до уваги неналежну поведінку обвинуваченого під час судових засідань, допиту неповнолітньої потерпілої та неповнолітніх свідків, погрози учасникам судового провадження.

За таких обставин, суд не може погодитись з доводами обвинуваченого та його захисника щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка імовірно може настати за наявності певних підстав.

Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому суд не може погодитись з доводами обвинуваченого та його захисникащодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Посилання обвинуваченого на його бажання працевлаштуватись, народження онука, та необхідність лікуваннясуд не може взяти до уваги, оскільки самі по собі ці обставини не спростовують та не мінімізують наявних ризиків.

В засіданні не здобуто відомостей, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважали ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, суд задовольняє клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу обвинуваченогоу виді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки більш м`які запобіжні заходи не забезпечать запобіганню існуючим ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим його процесуальних обов`язків.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177-178, 183, 197, 199, 315, 537, 392 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Харківської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_2 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 156, ч.1 ст. 156-1, ч.2 ст. 301, ч.1 ст. 301-1 КК України, продовжити на шістдесят днів, тобто до 02 березня 2024 року включно.

Встановити строк дії ухвали до 02 березня 2024 року включно.

Ухвала протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду, а обвинуваченим - в той же строк, з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 03 січня 2024 року.

Суддя ОСОБА_1