ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3382/23 Справа № 202/1587/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 311, ч.3 ст. 309, ч.1 ст.309, ч. 1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_7 визнано винуватим у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 311, ч.3 ст. 309, ч.1 ст.309, ч. 1 ст.263 КК України та призначити йому покарання:

-за ч. 1 ст. 311 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

-за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

-за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

-за ч. 3 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки, з покладанням обовязків, передбачених ст. 76 КК України.

Вирішено долю речових доказів та процесуальних витрат.

ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він не пізніше травня 2022 року (точна та дата та час в ході проведення досудового розслідування не встановлена) у невстановленої в ході досудового розслідування особи через всесвітню мережу Інтернет та шляхом подальшої доставки за допомогою логістичної компанії ТОВ «Нова пошта», діючи навмисно, з метою виготовлення особливо небезпечних психотропних речовин, незаконно придбав не менш ніж 8690,0 мл безбарвної рідини, яка містить у своєму складі ацетон з концентрацією більше 50%, який відноситься до прекурсорів, та підлягає заходам контролю, та не менше ніж 2250,0 мл. рідини світло жовтого кольору, яка є соляною кислотою, яка відноситься до прекурсорів, та підлягає заходам контролю, які в подальшому приніс до місця свого мешкання за адресою: АДРЕСА_1 , де став незаконно зберігати з метою використання для виготовлення особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP.

21.05.2022 в період з 16.55 годині по 18.10 годину під час проведення огляду території домоволодіння, а саме приміщення господарської будівлі, яке розташовано за адресою АДРЕСА_1 , співробітниками поліції було виявлено та вилучено 8690,0 мл. безбарвної рідини, яка містить у своєму складі ацетон з концентрацією більше 50%, який відноситься до прекурсорів, та підлягає заходам контролю та 2250,0 мл рідини світло жовтого кольору, яка є соляною кислотою, яка відноситься до прекурсорів, та підлягає заходам контролю, які ОСОБА_7 , діючи навмисно, незаконно, придбав та зберігав з метою їх використання для виготовлення особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP.

20.05.2022 року (точний час в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_7 , діючи всупереч Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів» та Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» використовуючи електронний прилад, ваги, 2 якоря для магнітної мішалки, дві скляні ємності та плоскодонну колбу, хімічні речовини та прекурсори шляхом змішування різних хімічних препаратів, здійснив хімічний синтез особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP, у кількості не менш ніж 184,8686 грам, що є особливо великим розміром, яку в подальшому розділивши, частину якої став зберігати, як за місцем свого мешкання у господарській споруді на противні, так і в салоні транспортного засобу ВАЗ 2105, д.н.з. НОМЕР_1 , а саме в середині автомобіля в підлокітнику в замотаній ізоляційній стрічці синього кольору, з метою особистого вживання.

21.05.2022 в період з 14.26 годині по 14.39 годину під час проведення огляду ділянки місцевості, яка розташована за адресою м. Краматорськ, вул. О. Тихого 70 В з салону транспортного засобу ВАЗ 2105 д.н.з. НОМЕР_1 який перебуває у користуванні ОСОБА_7 було вилучено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, масою 11,6359 г., та 21.05.2022 в період з 16.55 годині по 18.10 годину під час проведення огляду території домоволодіння, а саме приміщення господарської будівля яке розташовано за адресою АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP, загальною масою 173,196 г. що є особливо великим розміром, які ОСОБА_7 незаконно виготовив та зберігав для особистого вживання без мети збуту.

Крім того, маючи умисел на незаконне придбання наркотичних засобів з метою особистого вживання ОСОБА_7 через всесвітню мережу Інтернет не пізніше 16.05.2022 року (точну дату та час в ході проведення досудового розслідування встановити не вдалося можливим) у невстановленої особи замовив посилку з наркотичним засобом, яка 16.05.2022 року о 16.53 годині невстановленою в ході досудового розслідування особою була відправлена шляхом доставки логістичною компанією ТОВ «Нова пошта» з відділення № 24 яке розташовано за адресою м. Кривий Ріг, проспект Миру 7 до відділення ТОВ «Нова пошта» № 1 за адресою м. Краматорськ, вул. О. Тихого буд. 70 в. Після чого ОСОБА_7 оплатив та отримав вищевказану посилку, тим самим придбав та став незаконно зберігати наркотичний засіб для особистого вживання без мети збуту.

21.05.2022 в період з 14.26 годині по 14.39 годину під час проведення огляду ділянки місцевості яка розташована за адресою м. Краматорськ, вул. О. Тихого 70 В за участю ОСОБА_7 , останній видав співробітникам поліції отриману ним 21.05.2022 року о 12.57 годині посилку, з якої співробітниками поліції було виявлено та вилучено фрагменти верхівкових частин рослини зеленого кольору масою 143, 2935 г. які є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено канабісом, маса канабісу в перерахунку на висушену речовину складає 126,9050 г., яку ОСОБА_7 придбав з метою особистого вживання.

01.12.2022 приблизно о 19:00, ОСОБА_7 знаходився на перехресті вулиць Запорізька та вул. Маркова, де виявив паперову упаковку з патронами. В цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання бойових припасів.. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 взяв вказану паперову упаковку з патронами, тим самим останній здійснив незаконне придбаннябойових припасів без передбаченого законом дозволу, а саме патрони калібру 5,45х39 мм. у кількості 30 одиниць.

Після цього діючи незаконно, умисно та протиправно, не маючи спеціального дозволу, передбаченого Постановою Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна від 17.06.1992 та Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку перевезення ти використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових речовин, затвердженої Наказом Міністерства Внутрішніх Справ України № 622 від 21.08.1998., вказані віще бойові припаси переніс до місця свого проживання, що розташоване в за адресою: АДРЕСА_1 , де почав незаконно зберігати без передбаченого законом дозволу.

Так, 03.12.2022 в період часу з 07.40 годин по 08.45 годин під час обшуку, проведеного на території домоволодіння АДРЕСА_1 за місцем мешкання ОСОБА_7 співробітниками поліції в поштовому ящику, доступ до якого мається тільки з внутрішньої сторони двору, було виявлено і вилучено тридцять патронів, які є бойовими припасами - проміжними патронами калібру 5,45?39 мм зразка 1974 року, що призначені для стрільби з бойової нарізної вогнепальної зброї калібру 5,45 мм: автоматів АК-74, АКС-74У, ручних кулеметів РПК-74 та їх модифікацій, що придатні до стрільби, які ОСОБА_7 незаконно придбав, переніс та зберігав за місцем свого проживання без передбаченого законом дозволу.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.07.2023 року, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч. 1 ст. 311 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

-за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

- за ч. 3 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

При апеляційному перегляді вироку у судовому засіданні згідно з ч. 3 ст. 404 КПК України, просив, дослідити характеризуючи дані щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

Апеляційну скаргу обгрунтовує тим, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що предметом злочинних посягань ОСОБА_7 за кримінальними правопорушеннями, передбаченими ст. 309 КК України, був наркотичний засіб та психотропна речовина, які відповідно до списку №1 таблиці Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 відноситься до категорії особливо небезпечних.

Вказав, що поза увагою суду першої інстанції залишився той факт, що кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним поводженням зі зброєю, бойовими припасами та вибуховими речовинами, носять підвищений суспільно-небезпечний характер, оскільки сприяють загостренню криміногенної ситуації та створюють умови вчинення інших, більш тяжких злочинів із використанням зазначених предметів. До того ж, бойові припаси ОСОБА_7 зберігав у прифронтовому місті, що становить підвищену загрозу для суспільства.

Зазначив, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки й тому, що вилучені ОСОБА_7 ацетон з концентрацією більше 50% та соляна кислота, які відносяться до прекурсорів, останній використовував для виготовлення особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено.

Наголосив, що суд першої інстанції безпідставно зробив висновок про наявність обставин, що пом`якшують покарання у вигляді щирого каяття та не зазначив, у чому конкретно вони полягають, а також не врахував, що в даному випадку визнання вини обвинуваченим було обумовлене наявністю беззаперечних доказів його винуватості, а тому , на думку прокурора, визнання ОСОБА_7 вини свідчить про його намагання уникнути справедливого покарання.

Вказав, що при врахуванні особи обвинуваченого суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_7 є засновником Благодійної громадської організації «Садас», проте відповідно до інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань благодійний фонд «Садас» зареєстрований 06.10.2014 року, а його засновниками були ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , тобто ОСОБА_7 жодного відношення до заснування вказаного фонду не має.

Прокурор вважає, що суд першої інстанції належним чином не врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого та відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, та безпідставно зробив висновок про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбуття ним призначеного покарання.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів погоджується з доводами прокурора щодо необхідності призначення ОСОБА_7 реальної міри покарання, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу засудженого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 "Про практику призначення судами кримінального покарання" призначене покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів і повинно відповідати принципам законності, справедливості, обґрунтованості і гуманізму.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дотримався вказаних вимог закону в повній мірі та призначив ОСОБА_7 надто мяке покарання, а саме призначив покарання без ізоляції від суспільства.

Відповідно до висновку Верховного Суду, який викладено у постанові від 02 березня 2021 року у справі №721/115/19, для досягнення пропорційності між злочином та покаранням, основним чинником, який має братися до уваги під час визначення виду та міри покарання за злочин, є ступінь його тяжкості та небезпечності. При призначенні покарання судам слід прагнути до справедливості та пропорційності, а будь-які винятки з цієї мети мають бути належним чином обґрунтовані.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було формально враховано тяжкість злочинів та особу обвинуваченого, не надано оцінки низці обставин, які мають значення для призначення законного та справедливого покарання, яке відповідало вимогам ст. 65 КК України.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що судом першої інстанції не було враховано те, що предметом злочинних посягань ОСОБА_7 за кримінальними правопорушеннями, передбаченими ст. 309 КК України, був наркотичний засіб та психотропна речовина, які відповідно до списку №1 таблиці Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770 відноситься до категорії особливо небезпечних.

Крім того, поза увагою суду залишився той факт, що кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним поводженням зі зброєю, бойовими припасами та вибуховими речовинами, носять підвищений суспільно-небезпечний характер, оскільки сприяють загостренню криміногенної ситуації та створюють умови вчинення інших, більш тяжких злочинів із використанням зазначених предметів. До того ж, бойові припаси ОСОБА_7 зберігав у прифронтовому місті, що становить підвищену загрозу для суспільства.

В той же час, судом першої інстанції не враховано, що розмір вилученої психотропної речовини, який є не лише кваліфікуючою ознакою, а разом із обставинами вчиненого кримінального правопорушення, свідчить про ступінь суспільної небезпеки вчиненого, системність злочинної діяльності, а також певним чином характеризує особу обвинуваченого.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому, що вилучені у ОСОБА_7 ацетон з концентрацією більше 50% та соляна кислота, які відносяться до прекурсорів, останній використовував для виготовлення особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено - PVP, що свідчить про те, що обвинувачений налагодив у себе вдома систематичне, незаконне виготовлення забороненого особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великих розмірах.

При цьому, злочинна діяльність ОСОБА_7 , яка припинена лише за втручанням працівників правоохоронних органів, не була раптовою помилкою, а свідчить про наполегливе бажання обвинуваченого вести злочинний спосіб життя та його небажання, стати на шлях виправлення.

Колегія суддів зазначає, що вирішуючи питання про наявність обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції визнав щире каяття, як обставину, яка пом`якшує покарання обвинуваченого.

В той же час, суд першої інстанції не звернув уваги, що Верховний Суд у своїх рішеннях (справи 199/6365/19, 643/13256/17, 166/1065/18) неодноразово зазначав про те, що щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Таким чином, можна зробити висновок, що щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти кримінальних правопорушень, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю кримінального правопорушення або відшкодуванню заданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Отже, той факт, що обвинувачений визнав свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль із цього приводу та осуд своєї поведінки.

Тому, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що суд першої інстанції вказаних вимог не врахував, та безпідставно зробив висновок про наявність обставин, що пом`якшують покарання у вигляді щирого каяття.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не зазначив, у чому конкретно вони полягають, а також не врахував, що в даному випадку визнання вини обвинуваченим було обумовлене наявністю беззаперечних доказів його винуватості, а тому визнання ОСОБА_7 вини свідчить про його намагання уникнути справедливого покарання.

При врахуванні особи обвинуваченого суд першої інстанції послався на те, що ОСОБА_7 є засновником Благодійної громадської організації «Садас».

В той же час, відповідно до інформації, яка міститься у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань благодійний фонд «Садас» зареєстрований 06.10.2014, а його засновниками були ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

Тому, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що ОСОБА_7 жодного відношення до заснування вказаного фонду не має.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що висновки суду першої інстанції стосовно того, що ОСОБА_7 допомагає у вихованні двох дітей є сумнівними, оскільки судом першої інстанції було встановлено, що обвинувачений впродовж тривалого часу займався виготовленням особливого небезпечної психотропної речовини, яка значно впливає на психічний стан людини. При цьому вказані дії мали систематичний характер, а виготовлену речовину ОСОБА_7 , який з 2020 року перебуває на обліку у лікаря нарколога, використовував для власного вживання.

Тому, колегія суддів вважає, що зазначені чинники є несприятливими у моральному формуванні особистостей дітей в сім`ї. Вживання наркотиків, їх виготовлення, тобто антигромадський спосіб життя ОСОБА_7 може справити на виховання дітей руйнівний вплив та можуть формувати антигромадські нахили.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що така протиправна поведінка обвинуваченого, який вживає наркотичні речовини та займається їх виготовленням, не може бути взірцем для власних дітей та прикладом для наслідування.

Колегія суддів вважає, що вказані обставини залишились поза увагою суду першої інстанції, який належним чином не врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу обвинуваченого та відсутність обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченого, та безпідставно зробив висновок про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбуття ним призначеного покарання.

Колегія суддів зазначає, що положення ст. 75 КК України підлягають застосуванню у взаємозв`язку із приписами статей 50, 65 вказаного Кодексу, за яким визначаються загальні ознаки, мета і засади призначення покарання, згідно з якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідно до положень Загальної частини КК і враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Для застосування положень ст. 75 КК України суд має належним чином дослідити й оцінити всі обставини, що мають значення для кримінального провадження, та врахувати, що звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується в тому разі, коли є умови і підстави, визначені ст. 75 КК України. Рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням за приписами ст. 75 КК України приймається з урахуванням можливості досягнення мети покарання в контексті положень статей 50, 65 КК України.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду, викладене в мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Висновок суду ґрунтується на тих відомостях, які він оцінює на час ухвалення вироку, зокрема, відомостях про вчинений особою злочин, зміст протиправної поведінки. Крім того, важливе значення для вирішення питання про звільнення від відбування покарання з випробуванням мають відомості, що характеризують: особистісні прояви винуватого в головних сферах життєдіяльності; його соціально-демографічні властивості; спосіб життя; соціальні зв`язки; наявність джерел правомірного отримання доходів для забезпечення власних потреб та осіб, які перебувають на його утриманні; наскільки його ціннісні орієнтири збігаються із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі; соціально-психологічну характеристику винуватого тощо.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване.

Однак, вказаних вимог закону України про кримінальну відповідальність суд першої інстанції при звільнені ОСОБА_7 не дотримався.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги прокурора, що переважну більшість з обставин, що мають правове значення при виборі покарання та порядку його відбування, а саме особу обвинуваченого, його позитивну характеристику, щире каяття вже враховано судом першої інстанції, при визначенні виду та міри покарання, і ці обставини стали підставою для призначення ОСОБА_7 покарання на строк, наближений до мінімальної межі санкції статей КК України, за які його засуджено.

При цьому, суд першої інстанції не навів переконливого обґрунтування того, яким саме чином звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням за ст. 75 КК забезпечує досягнення мети превенції та виправлення, що свідчить про неналежну вмотивованість рішення суду щодо можливості звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції належним чином не оцінив всі обставини провадження, зазначені вище дані про особу обвинуваченого, а тому висновок суду першої інстанції про можливість звільнення ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням є необгрунтованим та таким, що не сприятиме попередженню вчинення ним кримінальних правопорушень у подальшому.

Враховуючи викладені обставини справи, суспільну небезпечність вчинених злочинів, а також особу обвинуваченого, суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч. 1 ст. 311 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

- за ч. 3 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Колегія суддів вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, вирок щодо обвинуваченого ОСОБА_7 є таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням нового вироку в цій частині.

Керуючись ст.ст.407, 409, 420, 421 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора на вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 311, ч.3 ст. 309, ч.1 ст.309, ч. 1 ст.263 КК України задовольнити.

Вирок Індустріального районного суду м. Дніпропетровська стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 311, ч.3 ст. 309, ч.1 ст.309, ч. 1 ст.263 КК України скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:

- за ч. 1 ст. 311 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

- за ч. 1 ст. 309 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

- за ч. 3 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років;

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня отримання копії вироку.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3