Справа № 466/4998/20 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1134/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 8 листопада 2023 року про продовження щодо останнього строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави,

за участю обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

вищевказаною ухвалою задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 термін дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів з 08 листопада 2023 року до 06 січня 2024 року включно.

Відповідно до положень ст. ст. 182, 183 КПК України визначено обвинуваченому ОСОБА_7 заставу у розмірі 50 (п`ятдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У разі внесення застави у вищевказаному розмірі покладено на обвинуваченого ОСОБА_7 такі обов`язки: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту (м. Львів), в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання; не спілкуватися зі свідками, потерпілим у даному кримінальному провадженні;здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на домашній арешт чи зменшення розміру застави - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 8 листопада 2023 року скасувати, змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт; у випадку відмови у зміні запобіжного заходу, зменшити розмір застави, як альтернативного заходу, з п`ятдесяти до двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Подану апеляційну скаргу адвокат мотивує тим, що оскаржена ухвала винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню. Зокрема, вказує, що у досліджених у судовому засіданні матеріалах справи відсутні вагомі докази вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень. У ОСОБА_7 наявні міцні соціальні зв`язки, оскільки такий має батька-інваліда ІІ групи ОСОБА_8 та матір-пенсіонера ОСОБА_9 , брата ОСОБА_10 , двох малолітніх дітей ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які потребують його матеріальної допомоги та підтримки. Також обвинувачений має постійне місце проживання та реєстрації, у нього вістуні інші повідомлення про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення та обвинувальні акти.

Зазначає, що заявлені прокурором ризики є необґрунтованими та такими, що перестали існувати, при цьому запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, зможуть більш м`які запобіжні заходи.

На переконання сторони захисту, до ОСОБА_7 доцільно застосувати запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Крім цього, вказує, що визначений обвинуваченому розмір застави є непомірним для нього, адже з грудня 2022 року (за майже рік часу) вказана сума ОСОБА_7 не була сплачена; інформація з реєстру речових прав свідчить про відсутність майна в обвинуваченого, а тому розмір застави слід зменшити до двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 підтримали подану апеляційну скаргу з викладених у ній мотивів та просили таку задовольнити.

Прокурор Галицької окружної прокуратури ОСОБА_13 у судове засідання не з`явилась, на адресу суду надійшла заява про розгляд апеляційної скарги у її відсутності.

Заслухавши доповідача, позицію учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали контрольного провадження, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова перебувають кримінальні провадження, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000286 від 28 січня 2015 року, №3833 від 11 листопада 2019 року, №0000614 від 18 червня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 15 - ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 3 листопада 2022 року обвинуваченому ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави в розмірі 156 000 гривень, строк дії якого в подальшому було неодноразово продовжено, востаннє ухвалою Шевченківського районного суду м. Львова від 8 листопада 2023 року.

Підставами для обрання запобіжного заходу та продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду, оскільки раніше ОСОБА_7 вже переховувався від органів досудового розслідування, а саме з 19 червня 2019 року до 8 січня 2020 року перебував у розшуку ВП №2 Стрийського районного управління поліції ГУ НП у Львівській області; незаконно впливати на потерпілого, свідків у вказаному кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення. Також місцевим судом, на виконання вимог ст. 178 КПК України, було враховано особу ОСОБА_7 , який є неодноразово судимим за злочини проти власності, востаннє вироком Пустомитівського районного суду Львівської області від 8 липня 2020 року за ч. 2 ст. 185 КК України, а 30 червня 2020 року щодо нього до Шевченківського районного суду м. Львова скеровано обвинувальний акт за ч. 1 ст. 187 КК України.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування тих обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, цілодобового домашнього арешту, як про це просить захисник, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Твердження апелянта про те, що ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, зокрема, батьків та двох малолітніх дітей, самі по собі не можуть слугувати підставою для застосування щодо останнього більш м`якого запобіжного заходу, адже наведені обставини не можуть підтверджувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого та відсутність ризиків, з якими закон пов`язує можливість застосування або продовження такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо застосування запобіжного заходу розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів контрольного провадження вбачається, що при обранні такого ОСОБА_7 місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у вчиненні злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

Аргументи захисника про відсутність вагомих доказів вчинення ОСОБА_7 інкримінованих кримінальних правопорушень до уваги не беруться, оскільки питання щодо достатності доказів вирішується судом у нарадчій кімнаті під час розгляду справи по суті, а не на стадії апеляційного перегляду ухвали про продовження строку запобіжного заходу.

Інші підстави для відмови у задоволенні клопотання прокурора та задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу на більш м`який, зазначені адвокатом ОСОБА_7 у поданій до суду апеляційній скарзі, також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечить його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості) при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

Водночас, ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів, щодо обрання обвинуваченому розміру застави, який перевищував його наявні активи та поточні доходи, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника, шкоду, завдану кримінальним правопорушенням та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Під час визначення обвинуваченому альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави судом було враховано відомості про сімейний та майновий стан ОСОБА_7 , а також суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких він обвинувачується. А тому, з урахуванням майнового стану та репутації обвинуваченого, застава у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, є обґрунтованою та здатна забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Той факт, що обвинувачений ОСОБА_7 протягом року перебування під вартою визначеного судом розміру застави не сплатив, не є підставою для зменшення розміру цієї застави, адже вказаний запобіжний захід є альтернативним, відтак внесення застави є правом, а не обов`язком обвинуваченого.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, зі справи не вбачається.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 2 листопада 2023 року про продовження щодо ОСОБА_7 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з визначенням розміру застави, - залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4