ПРИМОРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ1
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7

представників потерпілих адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0002071 від 08.09.2021 року за обвинуваченням :

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, уродженця м. Болград, Болградського району, Одеської області, громадянина України, не одруженого, офіційно не працюючого, з середньою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України, -

встановив:

ОСОБА_11 03.09.2021 року , більш точного часу не встановлено, знаходився за адресою: АДРЕСА_3 , для виконання робіт по очищенню кондиціонерів, де у нього раптово виник злочинний намір, спрямований на таємне викрадення чужого майна та в якості предмета свого злочинного посягання він визначив майно, яке знаходились у шкатулці в ванній кімнаті.

Діючи з вказаною метою з корисливих мотивів, ОСОБА_11 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді неправомірного заволодіння чужим майном, переконавшись що за ним ніхто не спостерігає та його дії несуть таємний характер заволодів каблучкою жіночою, виготовлену із дорогоцінного металу із пробою 585, із вставками з 9 камінців синього кольору, жіночою каблучкою, виготовлену із дорогоцінного металу із пробою 585, із вставками з 3 діамантами, які належать потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Заволодівши вищевказаними предметами, ОСОБА_11 , місце вчинення кримінального правопорушення залишив, та в подальшому розпорядившись майном на власний розсуд. Продовжуючи свій злочинний намір на заволодіння чужим майном та достовірно знаючи, що за адресою: АДРЕСА_3 , в ванній кімнаті у шкатулці, зберігаються ювелірні вироби, 07.09.2021 близько 19:00, більш точного часу не встановлено, ОСОБА_11 , з метою безперешкодного доступу до ювелірних виробів, ввів в оману потерпілого ОСОБА_13 щодо необхідності додаткового обслуговування кондиціонерів у вказаній вище квартирі, отримав згоду останнього. Прибувши за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_11 підійшов до квартири АДРЕСА_5 , вхідні двері якої йому відчинила потерпіла ОСОБА_12 , яку попередив ОСОБА_13 про прихід ОСОБА_11 щодо додаткового обслуговування кондиціонерів.

Отримавши безперешкодний доступ до квартири, ОСОБА_11 приступив до реалізації свого злочинного наміру, спрямованого на таємне викрадення чужого майна з метою особистого збагачення.

Діючи з вказаною метою з корисливих мотивів, ОСОБА_11 усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді неправомірного заволодіння чужим майном, переконавшись що за ним ніхто не спостерігає та його дії несуть таємний характер, перебуваючи у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_6 , заволодів каблучкою жіночою із маркуванням «Tiffany&Co», виготовлену із дорогоцінного металу із пробою 950, із вставками з діамантів, каблучкою жіночою т.м. «Carrera у Carrera», виготовлену із дорогоцінного металу із пробою 585, з карбованим малюнком у вигляді квітів, каблучкою жіночою, «Версаль» із маркуванням «St.Diamond», виготовлену із дорогоцінного металу із пробою 750, зі вставками з одним діамантом у центрі та розсипом дрібних діамантів з боків, які належать потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Заволодівши вищевказаними предметами, ОСОБА_11 , місце вчинення злочину залишив, розпорядившись майном на власний розсуд.

Даним злочином потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_14 завдано матеріальний збиток на загальну суму 160873 гривні 44 копійки.

Допитаний в судовому засіданні, обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у скоєнні інкримінованого злочину визнав повністю, не оспорюючи при цьому обставини злочину, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному розкаявся, зазначивши, що на даний час він зробив для себе позитивні висновки та вирішив припинити злочинну діяльність та відшкодує завдану потерпілим шкоду.

Так, в судовому засіданні ОСОБА_11 дав суду показання, що він дійсно 03.09.2021 знаходився за адресою: АДРЕСА_3 для виконання робіт по очищенню кондиціонерів, де переконавшись що за ним ніхто не спостерігає та його дії несуть таємний характер заволодів 2 жіночими каблучками, які належать потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які здав у ломбард, а отримані гроші витратив на власні потреби. Далі, 07.09.2021 близько 19:00, він ввів в оману потерпілого ОСОБА_13 щодо необхідності додаткового обслуговування кондиціонерів у вказаній вище квартирі, отримав згоду останнього. Прибувши за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_11 підійшов до квартири АДРЕСА_5 , вхідні двері якої йому відчинила потерпіла ОСОБА_12 , яку попередив ОСОБА_13 про його прихід щодо додаткового обслуговування кондиціонерів.

Отримавши безперешкодний доступ до квартири він переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії несуть таємний характер, перебуваючи у ванній кімнаті квартири АДРЕСА_6 , заволодів 3 жіночими каблучками, які належать потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 . Заволодівши вищевказаними предметами, він, місце вчинення злочину залишив, розпорядившись майном на власний розсуд, зокрема також здав у ломбард, а гроші витратив на власні потреби.

Згодом, ці цінності ним були викуплені з ломбарду за гроші потерпілих та повернуті останнім.

Вина ОСОБА_11 крім повного визнання її самим обвинуваченим підтверджується дослідженими судом доказами.

Протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08.09.2021 року ОСОБА_13 (т.3,а.с. 4-5).

Заявою ОСОБА_12 про надання згоди на проведення огляду квартири АДРЕСА_6 . (т.3,а.с.6)

Протоколом огляду місця події від 08.09.2021 року, з таблицею ілюстрацій в якості додатку, в ході якого вилучена шкатулка, яка була упакована в картонну коробку (т.3,а.с.7-13)

Протоколом пред`явлення особи для впізнання з фотознімками, на якому ОСОБА_15 впізнав на фото №3. (т.3, а.с. 14-15)

Заявою ОСОБА_13 від 13.02.2021 року про долучення до матеріалів кримінального провадження каблучки «Carera», каблучку «Tiffany Embrace», каблучка «Stdiamond», обручка з білого золота, обручка з жовтого золота, копій квитанцій з ломбардів, копій розписки та заяви. (т.3, а.с. 16)

Протоколом огляду з предметів від 02.11.2021 року з фототаблицею. (т.3, а.с. 17-20)

Протоколом огляду предметів від 15.11.2021 року, оглядом якого була шкатулка чорного кольору марки «WINDROSE». (т.3, а.с. 23-24)

Зберігальною розпискою ОСОБА_13 від 17.12.2021 року. (т.3, а.с. 26)

Висновком експерта № 21-6612 від 13.12.2021 року, згідно якого ринкова вартість досліджуваних об`єктів з урахуванням зносу, на основі навданої інформації, станом н а 07.09.2021 року, могла складати: каблучка жіноча із маркуванням «Tiffany&Co», виготовлена із дорогоцінного металу із пробою 950, із вставками з діамантів, загальною вагою 5,47 грам 97346 грн. 66 коп.; каблучка жіноча, т.м. «Carrera y Carrera», виготовлена із дорогоцінного металу із пробою 585, з карбованим малюнком у вигляді квітів, загальною вагою 7,77 грам 21297 грн. 65 коп.; каблучка жіноча, виготовлена із дорогоцінного металу із 585 із вставками з 9 камінцями синього кольору, загальною вагою 2,29 грам 3011 грн. 45 коп.; каблучка жіноча (обручка), виготовлена із дорогоцінного металу із пробою 585, із вставками з 3 діамантами, загальною вагою 6,21 грам 8974 грн. 70 коп.; каблучка жіноча «Версаль» із маркуванням «St. Diamond», виготовлена із дорогоцінного металу із пробою 750, зі вставками з одним діамантом у центрі та розсипом дрібних діамантів з боків, загальною вагою 2,992 грам 30242 грн. 98 коп. (т.3, а.с.32-44)

Зберігальною розпискою ОСОБА_13 (т.3, а.с.45)

Довідкою від ПТ «Ломбард Капитал» щодо передачі ОСОБА_11 під заставу до ПТ «Ломбард Капитал» ювелірних виробів, перелік яких надано в таблиці, а саме 3 каблучки. (т.3, а.с.48-49)

Довідкою-відповіддю з ПТ «Ломбард «Перший» ТОВ «Мікрофінанс і компанія» за вих. № 2101/2022/1431 від 21.01.2022 року про те, що перевіркою облікових та реєстраційних даних відокремлених підрозділів ломбарду ПОВНЕ ТОВАРИСТВО "ЛОМБАРД "ПЕРШИЙ" ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "МІКРОФІНАНС" І КОМПАНІЯ" (далі - Кредитодавець), в період часу з 07.09.2021 року по дату надання відповіді, встановлено факт надання фінансового кредиту під заставу майна громадянину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Позичальник), а саме:

- 06.09.2021 року за Договором фінансового кредиту та застави Позичальник отримав грошові кошти (далі - Кредит) в розмірі 10295,00 грн. під заставу ювелірного виробу із золота

585 проби (брухт: каблучка 585 проби, загальною вагою 4,54 гр., каблучка 585 проби, загальною вагою 4,24 гр., сережки 585 проби, загальною вагою 5,45 гр.), загальною вагою 14,23 гр., строком застави до 06.09.2021 року, але обов`язки по Договору не виконав, у зв`язку з чим,

Кредитодавець на підставі п. 17 Договору звернув стягнення на майно передане у заставу. (т.3, а.с. 52-53)

Копіями квитанцій (т.3, а.с. 54-55)

Копіями додаткових угод № 893855 (т.3, а.с.57-58)

Протоколом пред`явлення особи за фотознімками від 18.02.2022 року, де свідок ОСОБА_16 впізнав особу на фото №4. (т.3, а.с.60-61)

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18.02.2022 року, де свідок ОСОБА_17 впізнав особу на фото №1. (т.3, а.с. 62-63)

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 21.02.2022 року, де свідок ОСОБА_18 впізнала особу на фото №2. (т.3, а.с. 64-65)

Також, вина ОСОБА_11 підтверджується наступними документами, які містять інформацію, яка підтверджує фактичні дані про наявність обставин, що мають значення для цього кримінального провадження і, які доведені обвинуваченням. При цьому враховує, що досліджені і наведені рапорти співробітників поліції та витяг з ЄРДР, надані прокурором в підтвердження вини обвинуваченого, є документами та не є процесуальним джерелом доказів в розумінні вимог КПК України, зокрема, ст. 84 КПК України, однак ці документи судом враховуються в сукупності з іншими дослідженими доказами.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0002071 від 08.09.2021 року, згідно якого 08.09.2021 року до ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області надійшла заява від ОСОБА_13 якій просить вжити заходи правового характеру до невстановленої особи, яка 07.09.2021 року знаходячись за адресою АДРЕСА_3 шляхом вільного доступу викрала ювелірні вироби. ( т.3, а.с.1-2)

Рапортом від 08.09.2021 року № 40758 про те, що 08.09.2021 року об 11:21 год. надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 08.09.2021 року об 11:18 год. за адресою: АДРЕСА_3 , виявлено крадіжку золотих прикрас (3 каблучки з діамантами). Приблизна вартість збитків 10000 доларів США. (т.3, а.с. 3), Постановою про доручення проведення товарознавчої експертизи від 18.11.2021 року. (т.3, а.с. 27-28), Рапортом від 20.01.2022 року № 60.2/СВ-116 (т.3 а.с. 46-47). Рапортом від 20.01.2022 року № 60.2/СВ-115 (т.3, а.с. 50-51), які в сукупності з іншими доказами підтверджують обставини, викладені в обвинувальному акті.

Всі перелічені джерела інформації суд оцінює за правилами документа (ст. 99 КПК України), а відомості, що вони містять, визнає належними та допустимими.

Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, надані сторонами кримінального провадження, суд вважає, що зібрані докази є належними, допустимими та достовірними, і є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Таким чином, аналіз вищезазначених доказів дає підстави суду дійти висновку, що кожний доказ є належним, допустимим та достовірним. У сукупності усі вищезазначені докази є взаємопов`язаними та достатніми для висновку про те, що ОСОБА_11 таємно викрав чуже майно (крадіжку), що завдала значної шкоди потерпілому, вони є достатніми для постановлення обвинувального вироку.

Тому, суд з урахуванням викладеного вважає доведеною винність ОСОБА_11 та кваліфікує його дії ч.3 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), що завдала значної шкоди потерпілому.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_11 , суд у відповідності до ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_11 вчинив злочин, який у відповідності до положень ст.12 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення злочину), відноситься до категорії тяжких злочинів.

ОСОБА_11 має постійні місце реєстрації та проживання, дані щодо перебування на обліку у лікарів психіатра та нарколога відсутні, раніше не судимий.

До обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_11 суд відносить щире каяття.

Обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_11 судом не встановлено.

З урахуванням вказаних обставин, а також того факту, що обвинувачений заявив про визнання винуватості і зроблення ним позитивних висновків, осуд його злочинної діяльності та прийняв рішення припинити таку діяльність, суд у відповідності до вимог закону України про кримінальну відповідальність та передбачених цим законом санкцій вважає, що ОСОБА_11 необхідно для його виправлення та запобігання нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального строку позбавлення волі, передбаченого санкцією ч.3 ст.185 КК України.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі саме у мінімальних межах санкції частини статті повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, у зв`язку з чим суд не вбачає необхідності призначати більш суворе покарання винному.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинений злочин, судом враховується практика Європейського суду з прав людини як джерело права.

Так, у справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому суд також враховує правову позицію Верховного Суду колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду, висловлену Постанові від 03.10.2023 року (справа № 357/14380/21 провадження № 51-2323км23), згідно якої Верховний суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Дотримання загальних засад призначення покарання на підставі статей 50, 65 КК України є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

При обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, відповідно до якої якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.

Як убачається з матеріалів провадження, ще на початку розслідування кримінального провадження ОСОБА_11 визнавав свою вину, а також визнав винуватість у суді. Також судом враховується той факт, що обвинувачений від органів досудового розслідування та суду не переховувався, після його виявлення вказав одразу ломбард, до якого здав викрадені прикраси. Судом враховується й поведінка обвинуваченого суді, він відверто заявив перед судом про осуд своєї поведінки і те, що він має намір виправитись і не вчиняти злочинів, що виглядало перед судом достатньо переконливо. ОСОБА_19 вперше притягується до кримінальної відповідальності, і відверто заявив, що готовий відшкодовувати завдану потерпілим шкоду. Серед цього, судом також враховується достатньо молодий вік обвинуваченого, те що він має постійні місце реєстрації та проживання, за яким характеризується виключно позитивно, батьків, діда та бабу похилого віку, які, в свою чергу, у нинішніх реаліях безумовно потребують підтримки як моральної так і матеріальної з боку сина та онука. За таких обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_11 можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим суд на підставі ст. 75 КК України вважає за можливе звільнити ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням. При цьому, суд враховує позицію представника потерпілих, який наполягав лише на реальному позбавленні волі обвинуваченого, але суд зазначає, що в даному випадку позиція потерпілої сторони вирішальною не є і, за встановлених судом обставин, поведінки обвинуваченого, його характеризуючих даних, суд не вбачає підстав для реального позбавлення волі обвинуваченого. Більш того, слід зазначити, що при реальному позбавленні волі обвинуваченого, останній буде позбавлений можливості заробляти і відшкодовувати шкоду потерпілим.

Відтак, саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових злочинів і, в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні ОСОБА_11 саме такого виду покарання.

В силу положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд звільняючи ОСОБА_11 від відбування покарання з випробуванням, покладає на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішуючи цивільний позов представника потерпілих ОСОБА_8 в інтересах потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , заявлений в рамках даного кримінального провадження, суд виходить з наступного.

Так, представником потерпілих ОСОБА_8 в інтересах потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 заявлений цивільний позов, який був підтриманий ним в судовому засіданні, та в якому представник потерпілих ОСОБА_8 просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь ОСОБА_13 матеріальну шкоду у сумі 32904 грн., на користь ОСОБА_13 моральну шкоду у сумі 80000 грн., на користь ОСОБА_12 моральну шкоду у сумі 80000 грн. Крім того просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь ОСОБА_12 та ОСОБА_13 витрати на надання правової допомоги, вимоги щодо якої було викладено в клопотанні представника потерпілих у сумі 20000 грн..

Сторона захисту в судовому засіданні заявила, що цивільний позов визнається в частині відшкодування матеріальної шкоди у сумі, яку фактично отримав обвинувачений ОСОБА_11 від потерпілого ОСОБА_13 у сумі у гривні, моральну шкоду потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 обвинувачений готовий сплатити по 10000 грн. кожному.

При цьому сторона захисту заперечувала проти стягнення витрат на правову допомогу, про яку зазначив представник потерпілих в інтересах потерпілих.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та цивільного позову, суд вважає, що цивільний позов представника потерпілих ОСОБА_8 поданої в інтересах потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Статтею 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов, зокрема до обвинуваченого за шкоду, завдану його діяннями. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Як слідує з положень ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

У відповідності до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В цивільному позові до обвинуваченого ОСОБА_11 представник потерпілих зазначає, що завдяки своєчасним діям потерпілого ОСОБА_13 за його кошти у сумі у сумі 900 доларів США, які він передав ОСОБА_11 , було викуплено з ломбарду каблучки, що на той час дорівнювало 24003 гривень. Зазначив також, що на час подання позову до суду 900 доларів США еквівалентно складає 32904 грн. на теперішній час.

Суд, дослідивши позовну вимогу представника потерпілих ОСОБА_8 в інтересах потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про стягнення майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в розмірі 32904 гривень, матеріали кримінального провадження, надані потерпілими докази в підтвердження позовних вимог, дійшов висновку, про те, що у цій частині позов потерпілих підлягає задоволенню частково, а саме у 24003 грн., оскільки сума матеріальної шкоди, заявлена у позові не доведена належними доказами, та потерпілими не виконано вимоги ст.ст.77-80 ЦПК України з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частини першої статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1046 ЦК України договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості.

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постановах: від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 24 лютого 2016 року у справі № 6-50цс16.

Частиною другою статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За змістом частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.

З копії розписки від 11.09.2021 року, наявної в матеріалах справи, вбачається, що потерпілим ОСОБА_13 були передані грошові кошти саме у гривні обвинуваченому ОСОБА_11 для викупу з ломбарду каблучок та визначено еквівалент за курсом НБ України вартість гривні відносно долару США.

Також зазначено, що ОСОБА_11 зобов`язався повернути позичені грошові кошти у потерпілого ОСОБА_13 до 20 вересня 2021 року.

Зміст вказаної розписки про отримання грошових коштів свідчить про фактичне отримання грошей у позику та про наявність у ній зобов`язання їх повернення.

Таким чином, у даному випадку між обвинуваченим та потерпілим має місце факт укладення договору позики за правовою природою.

Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною другою статті 533 ЦК України встановлено, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

Сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якими зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.

Тобто виконання зобов`язання у гривнях з урахуванням еквівалента іноземної валюти можливе лише у разі якщо сторони узгодили це у договорі.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом НБУ, встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не передбачений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Вказана правова позиція зазначена у постановах Верховного Суду від 14 січня 2019 року у справі № 537/6309/16-ц (провадження № 61-43424св18) та від 26 лютого 2020 року у справі № 357/5634/18-ц (провадження № 61-11515св19), у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 листопада 2020 року у справі № № 531/251/19 (провадження № 61-22966св19).

З наданої копії розписки від 11.09.2021 року встановлено, що потерпілий ОСОБА_13 передав обвинуваченому ОСОБА_11 суму у гривні та зазначивши суму еквіваленту у доларах США, однак не зазначено курс гривні саме за офіційними даними НБУ, встановленої відповідної валюти доларів США на день платежу та відсутня домовленість у якому еквіваленті з урахуванням індексації обвинувачений ОСОБА_11 зобов`язується повернути кошти потерпілому в подальшому.

Таким чином, представник потерпілого помилково визначив еквівалент суми за офіційним курсом НБУ станом на день подання позову до суду, а не за курсом, який погоджено сторонами відповідно до умов договору позики за фактично переданою суми грошей у гривні, оскільки вказане передбачено зобов`язанням, яке виникло між обвинуваченим та потерпілим, тому позов до обвинуваченого в частині стягнення матеріальної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_11 підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню у сумі фактично зазначеній в копії розписці від 11.09.2021 року.

Щодо заявленої вимоги про відшкодування моральної шкоди потерпілим ОСОБА_13 та ОСОБА_12 , то суд приходить до наступних висновків.

За змістом ч.ч.1, 2 ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичній болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа Науменко проти України).

Суд вважає, що позовна заява про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 моральної шкоди в сумі 80000 грн. кожному з них окремо, підлягає частковому задоволенню, з огляду на таке.

В позовній заяві та в судовому засіданні, в обґрунтування зазначеного розміру стягнення моральної шкоди, зазначено, що від дій обвинуваченого по справі ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у кримінальному провадженні зазнали не лише матеріальних збитків, а також збитків немайнового характеру моральну шкоду. Така моральна шкода на самперед виявилась в емоційних та душевних стражданнях, хвилюваннях за власну безпеку та безпеку близьких, відчуття страху, приниження, зневіра у оточуючому суспільстві, внаслідок чого у нього відбулось руйнування звичайного складу життя (неможливість працювати, своїми звичайними справами, проводити час з близькими, приймати участь у слідчих діях, для чого необхідно було відриватись від звичного укладу життя).

Ступень емоційного стресу було суттєво збільшено тим, що викрадені коштовності мали дуже важливе значення для родини потерпілих, оскільки вони є певним символом розвитку їх стосунків та кожний з вкрадених предметів мав особливу історію. Особливо потерпілу ОСОБА_20 ще довгий час переслідувало відчуття глибокого приниження, яке відчуває кожна людина, яка потерпіла від зухвалого втручання в її особистий простір.

Обидва потерпілі відчувають великі труднощі пов`язані із спілкуванням із різноманітними людьми зі сфери надання побутових послуг, адже спілкування з ними тепер супроводжується суцільною недовірою. Обвинувачений не просто таємно викрав майно потерпілих, він зухвало скористався їхньою довірою.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини справи, характер, глибину моральних страждань та переживань кожного з потерпілих ОСОБА_21 та ОСОБА_13 , а також приймаючи до уваги пасивну поведінку обвинуваченого ОСОБА_22 з приводу добровільного відшкодування спричиненої ним шкоди, який протягом тривалого періоду часу жодних спроб для відшкодування заподіяної шкоди у добровільному порядку не вживав без будь-яких на те об`єктивних причин, керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, оцінює завдану моральну шкоду потерпілим в розмірі 10000 (десять тисяч) гривень кожному з них окремо та саме така сума відшкодування моральних страждань потерпілим за переконанням суду є достатньою для розумного задоволення потреб потерпілих і не буде становити надмірного тягаря для винного ОСОБА_11 , який має відшкодувати потерпілим таку шкоду.

При цьому, суд констатує, що потерпілі не виконали визначеного ЦПК України обов`язку щодо доведення стороною обставин, які мають значення для справи і на які вони посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, та не довели перед судом заявлений ними розмір моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування потерпілим понесеної ним моральної шкоди саме у такій сумі, суд виходить з того, що визначаючи розмір відшкодування, слід керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності та розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 року та Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № № 202/8301/21 від 07.09.2023 року.

Потерпілими не доведено перед судом заподіяння їм моральної шкоди саме у розмірі, заявленому з позові, а також такого матеріального стану відповідача, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги потерпілих. Відтак, зазначений розмір задоволених судом позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілих, з іншого.

За встановлених судом обставин позовна заява про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 підлягає частковому задоволенню.

Щодо позовних вимог в частині стягнення на користь потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 витрат на правову допомогу, клопотання представника потерпілих ОСОБА_8 суд керується наступним.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 118 КПК України процесуальні витрати у кримінальному провадженні складаються у тому числі із витрат на правову допомогу.

За змістом ч.2 ст.120 КПК України витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до положень Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», Правил адвокатської етики, оплата правової допомоги адвоката у кримінальному провадженні здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката у кримінальному провадженні, складаються з гонорару та фактичних видатків, пов`язаних із виконанням доручення.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Отже, правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.

Такі витрати складаються, у тому числі, із витрат на правову допомогу (п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України).

При цьому, відповідно практики Європейського Суду з прав людини усправі «East/West Alliance Limited» проти України», ЄСПЛ оцінюючи вимогу заявника щодо компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява №34884/97, п. 30, ECHR 1999-V). У п. 269 рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд (у разі, якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом), не може бути обов`язковою для суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями).

У постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вищезазначене узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду (справи № 821/227/17, № 726/549/19, № 810/3806/18, № 199/3939/18-ц, № 466/9758/16-ц) та в постанові Великої Палати Верховного Суду (справа № 826/1216/16) та постанові Верховного Суду колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду від 07.09.2023 роуц (справа № 202/8301/21).

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні ст. 91 КПК України.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має враховувати складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанова КЦС ВС від 23 червня 2022 у справі 607/4341/20).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін (висновок ВП ВС викладений у постанові від 19 лютого 2020 року, справа № 755/9215/15-ц).

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має урахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу , а також пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності витрат.

У справі, що розглядається, судом встановлено, що відповідно до договору № 08/03/23 від 08.03.2023 р. та додатковим погодженням до Договору № 08/03/23/АО від 08.03.2023 року потерпілі ОСОБА_13 та ОСОБА_12 уклали угоду з адвокатом ОСОБА_8 про надання правової допомоги.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування позивачем надано: копію договору про надання професійної правничої допомоги № 08/03/23 від 08.03.2023 р. та додатковим погодженням до Договору № 08/03/23/АО від 08.03.2023 року, відповідно до яких узгоджена між сторонами сума за ознайомлення з матеріалами справи, складання позовної заяви 10000 грн., за здійснення представництва клієнта на стадії судового розгляду та участь у судових засіданнях 2000 грн. за кожне судове засідання.

03.11.2023 року між адвокатом ОСОБА_8 та ОСОБА_12 та ОСОБА_13 було складено акт виконаних робіт до Договору № 08/03/23/АО від 08.03.2023 року та відповідно до п.1 Акту становить 2000 грн. згідно до пункту 1.2. Додаткового погодження від 08.03.2023 року до Договору № 08/03/23/АО від 08.03.2023 року про надання правової допомоги.

Інформація, яка міститься в акті квитанції про оплату правової допомоги, зокрема перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого є необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу, та неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу (постанова КЦС ВС від 23 листопада 2020 року у справі № 638/7748/18).

До закінчення судових дебатів у вказаній кримінальній справі представником потерпілого адвокатом ОСОБА_8 не було подано доказів на підтвердження понесених потерпілим ОСОБА_12 та ОСОБА_13 витрат на правову допомогу.

За таких підстав та встановлених обставин, клопотання адвоката ОСОБА_8 , заявленого в межах цивільного позову потерпілих ОСОБА_13 та ОСОБА_12 задоволенню не підлягає.

У відповідності до ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченого ОСОБА_11 мають бути стягнуті на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів для проведення експертного дослідження у сумі 4290 (чотири тисячі двісті дев`яносто гривень) 25 копійок (Акт № 21-6612).

Питання про долю речових доказів, які визнані такими та долучені до матеріалів провадження постановами слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, суд вирішує у відповідності до положень ст.100 КПК України: кільце жіноче бренду «Тіфані» білого кольору з платини 950 проби з вставками з діамантів, загальною вагою 5,47 грам; кільце жіноче бренду «Карера», білого кольору з білого золота 585 проби з малюнками у вигляді візерунків, яке не з?єднане між собою, загальною вагою 7,77 грам; кільце жіноче жовтого кольору з жовтого золота 585 проби з вставками з 9 каміннями синього кольору, загальною вагою 2,29 грам; кільце жіноче білого кольору з білого золота 585 проби з вставками з 3 діамантами, загальною вагою 6,21 грам; кільце жіноче «Версаль» бренду «СТ Даймонд» білого кольору з білого золота 750 проби з вставкою по центру у вигляді 1 каміння білого кольору та розписом дрібних камінчиків з боку, загальною вагою 2,992 грама; шкатулку чорного кольору марки «WINDROSE» прямокутної форми, яка має два висувні ящички з ручками сірого кольору та посеред якої наявний замок сірого кольору, слід залишити у законного володільця цього майна.

Вирішуючи питання про заходи забезпечення кримінального провадження, суд керуючись приписами ч.11 ст.182 КПК України, прийшов висновку, що застава, застосована як запобіжний захід до обвинуваченого, яка була внесена відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 01.03.2023 року, після набрання вироком законної сили, має бути повернута заставодавцю.

Керуючись ст. ст. 369 371, 373 375 КПК, суд

ухвалив:

ОСОБА_11 , визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання за ч.3 ст.185 КК України (в редакції, яка діяла на момент вчинення злочину) у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_11 звільнити від відбування покарання у виді позбавлення волі із випробуванням з іспитовим строком на 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_11 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь держави документально підтверджені витрати на проведення експертиз для проведення експертного дослідження у сумі 4290 (чотири тисячі двісті дев`яносто гривень) 25 копійок (Акт № 21-6612).

Речові докази по справі:

- кільце жіноче бренду «Тіфані» білого кольору з платини 950 проби з вставками з діамантів, загальною вагою 5,47 грам; кільце жіноче бренду «Карера», білого кольору з білого золота 585 проби з малюнками у вигляді візерунків, яке не з?єднане між собою, загальною вагою 7,77 грам; кільце жіноче жовтого кольору з жовтого золота 585 проби з вставками з 9 каміннями синього кольору, загальною вагою 2,29 грам; кільце жіноче білого кольору з білого золота 585 проби з вставками з 3 діамантами, загальною вагою 6,21 грам; кільце жіноче «Версаль» бренду «СТ Даймонд» білого кольору з білого золота 750 проби з вставкою по центру у вигляді 1 каміння білого кольору та розписом дрібних камінчиків з боку, загальною вагою 2,992 грама; шкатулку чорного кольору марки «WINDROSE» прямокутної форми, яка має два висувні ящички з ручками сірого кольору та посеред якої наявний замок сірого кольору, залишити у законного володільця цього майна.

В силу ч.11 ст.182 КПК України, заставу, яка була внесена відповідно до ухвали Приморського районного суду м. Одеси від 01.03.2023 року, після набрання вироком законної сили, повернути заставодавцю.

Цивільний позов представника потерпілих ОСОБА_8 в інтересах потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_13 до обвинуваченого ОСОБА_11 задовольнити частково.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_11 :

- на користь потерпілого ОСОБА_13 24003 гривень (двадцять чотири тисячі три) гривні, в якості відшкодування матеріальної шкоди та 10000 (десять тисяч) гривень, в якості відшкодування моральної шкоди;

- на користь потерпілої ОСОБА_12 10000 (десять тисяч) гривень, в якості відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позову відмовити.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Приморський районний суд м. Одеси протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення Одеським апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Не пізніше наступного дня після ухвалення вироку надіслати його копію учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні. Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя

Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1

11.12.2023

Єдиний унікальний номер справи: №522/1614/23

Номер провадження № 1-кп/522/732/23

Головуючий суддя ОСОБА_1