ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/78/23 Справа № 209/1980/18 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

в режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000729, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Наталівка Солонянського району Дніпропетровської області, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , реабілітаційний центр "За життя",

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

За вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Строк відбування покарання ухвалено відраховувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, за наступних обставин.

21 травня 2018 року приблизно о 17.00 год. ОСОБА_7 знаходився у кв. АДРЕСА_2 , у співмешканки ОСОБА_9 , де вони спільно вживали спиртні напої.

В процесі розпивання алкогольних напоїв приблизно о 18.00 год. між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, з мотиву раптово виниклих особистих неприязних відносин, цілковито усвідомлюючи протиправність своїх дій та маючи на меті завдання потерпілій небезпечних для життя тілесних ушкоджень, які в момент заподіяння чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і які без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю, завдав ОСОБА_9 лівою рукою один удар в область обличчя, від якого остання впала на підлогу.

Нахилившись над лежачою ОСОБА_9 ОСОБА_7 , продовжуючи свої умисні протиправні дії, наніс потерпілій ще не менше трьох ударів кулаком лівої руки в область лівої та правої скроневих, тім`яних та потиличної областей, заподіявши потерпілій ОСОБА_9 закриту черепно-мозкову травму, яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя та перебуває в причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 .

Смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 07.00 год. у КЗ «Кам`янська міська лікарня швидкої медичної допомоги» ДОР.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить вирок суду скасувати у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження та недоведеністю вини обвинуваченого, постановити свій вирок, яким виправдати обвинуваченого ОСОБА_7 за пред`явленим обвинуваченням за ч. 2 ст. 121 КК України у зв`язку із недоведеністю його вини.

Обґрунтовуючи свої вимоги вказує на те, що суд першої інстанції як на доказ вини ОСОБА_7 посилається на слідчий експеримент за участю обвинуваченого, де обвинувачений дає визнавальні покази, при цьому останні були отримані під тиском обставин та слідчого. Вказує, що при відтворенні відеозапису слідчого експерименту у судовому засіданні видно, що ОСОБА_7 дає не чіткі відповіді, слідчий постійно за нього говорить, а той погоджується з цим, при цьому видно поганий фізичний стан обвинуваченого, у якого не зв`язана мова та який не надає чітких і зрозумілих відповідей. Вважає, що з урахуванням фізичного стану обвинуваченого, який є хворою та слабою людиною, зважаючи на чисельність тілесних ушкоджень, виявлених у загиблої ОСОБА_9 , та силу застосування фізичної сили для їх нанесення, обвинувачений не міг їх завдати. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 , опираючись на показання свідків, які не були очевидцями цих подій, ці обставини відомі їм з чужих слів і ґрунтуються на домислах та здогадах. Вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_10 не доведена поза розумним сумнівом та не підтверджується беззаперечними доказами.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги захисника, просили її задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та просив вирок суду залишити без зміни.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Зі змісту ст. 370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обгрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції, ретельно перевіривши зібрані під час досудового розслідування та надані прокурором докази, на підставі яких ОСОБА_7 було пред`явлено обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України, навів детальний аналіз усіх досліджених доказів і дав належну оцінку кожному з них та їх сукупності у взаємозв`язку. При цьому констатував, що за встановлених фактичних обставин провадження дії останнього охоплюються складом кримінального правопорушення, визначеного ч. 2 ст. 121 КК України. З позицією суду першої інстанції погодився і суд апеляційної інстанції.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , які були безпосередньо допитані в судовому засіданні і підтвердили винуватість ОСОБА_7 ; фактичних даних, що містяться у протоколах огляду місця події, огляду трупу, проведення слідчого експерименту та у висновках судово-медичних експертиз , а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, суд першої інстанції послався у вироку на показання свідка ОСОБА_11 , який пояснив, що раніше в період з 2008 року по 2012 рік співмешкав разом з потерпілою ОСОБА_9 , потім остання стала жити з ОСОБА_7 . Вони продовжували спілкуватися, остання приходила до нього, казала, що хоче до нього повернутися, оскільки ОСОБА_7 її часто бив, як вона казала, та він бачив в неї синці на обличчі та тілі. ОСОБА_7 разом з ОСОБА_9 зловживали спиртними напоями. В травні 2018 року йому подзвонили сусідка ОСОБА_9 та сказала, що ОСОБА_9 сильно побив ОСОБА_7 та її забрали швидкою до лікарні. Через пару днів він від працівників поліції дізнався, що ОСОБА_9 померла.

Також судом досліджено та наведено у вироку показання свідка ОСОБА_12 , яка пояснила, що є сусідкою ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , вони жили на п`ятому поверсі, а вона на другому поверсі будинку в одному під`їзді з ними. ОСОБА_9 дуже зловживала спиртними напоями. ОСОБА_7 спиртним не зловживав. ОСОБА_9 часто скаржилася, що ОСОБА_7 її б`є за те, що вона п`є. Вона часто бачила синці на руках ОСОБА_9 . В травні 2018 року вдень до неї зайшов ОСОБА_7 , який був стривожений, та сказав, що ОСОБА_9 спить та не прокидається. Ввечері прийшли працівники поліції та сказали, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 була бійка та остання померла в лікарні.

Суд першої інстанції правильно оцінив та врахував показання свідка ОСОБА_13 , яка пояснила, що є сусідкою ОСОБА_9 та ОСОБА_7 по тамбуру. В травні 2018 року вдень до неї зайшов ОСОБА_7 та сказав, що ОСОБА_9 спить і не прокидається, він не може її розбудити. Вона пішла разом із ним до їх квартири та побачила, що ОСОБА_9 лежала на порозі балкону на спині головою до кімнати та сильно хрипіла, на обличчі в неї були синці. Розбудити її вони не могли, тому викликали швидку. ОСОБА_7 та ОСОБА_9 часто вживали спиртні напої, ОСОБА_9 частіше, коли пили, постійно сварилися, між ними були бійки, вона бачила синці у ОСОБА_9 після сварок, остання казала, що бив ОСОБА_7 . Ввечері приїхали працівники поліції та спитали ОСОБА_7 , що трапилося, на що він казав, що вдарив ОСОБА_9 рукою один чи два рази, показував, що бив лівою робочою рукою, оскільки права в нього після інсульту погано працювала.

Судом також наведено у вироку показання свідка ОСОБА_14 , який під час допиту повідомив, що є сусідом ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , проживає над ними поверхом вище. Ввечері в травні 2018 року йому подзвонила сусідка ОСОБА_16 по телефону та сказала, що прибіг ОСОБА_7 , в ОСОБА_9 проломлена голова, тому вона викликала швидку та поліцію. ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зловживали спиртним, він чув як ОСОБА_7 кричав на потерпілу за рік до цих подій та погрожував вбити. Бачив синці на обличчі потерпілої.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано поклав в основу вироку показання свідка ОСОБА_15 , яка в суді першої інстанції пояснила, щоє сусідкою ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , проживає в сусідньому під`їзді. Останні зловживали спиртним. Бачила потерпілу за декілька днів до смерті в стані сильного алкогольного сп`яніння, синців та пошкоджень в неї не було.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих показань свідків, вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному злочині.

Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження, у цих показаннях не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 , як безпідставно про це зазначає в апеляційній скарзі захисник.

При цьому, доводи захисника про недопустимість як доказу показань свідків, оскільки такі показання відповідно до положень ст. 97 КПК України є показаннями із чужих слів, а тому не можуть братися судом до уваги, є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 1 ст. 97 КПК України показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.

Для визначення того, чи є показання, в яких передаються висловлювання іншої особи, показаннями із чужих слів у значенні ст. 97 КПК України, необхідно встановити, чи надаються або використовуються ці висловлювання іншої особи для доведення існування того факту, про який стверджується в цьому переданому висловлюванні. Показання, які містять висловлювання іншої особи, надані з метою доведення того, що інша особа висловилася саме так за певних обставин, не можуть вважатися показаннями із чужих слів відповідно до ст. 97 КПК України, оскільки у такому разі вони є повідомленням про факт висловлювання, який свідок безпосередньо спостерігав.

Аналогічний висновок зробив Верховний Суд у постановах від 19 листопада 2019 року в справі № 441/845/17, від 10 грудня 2020 року в справі № 331/609/17 та від 25 лютого 2021 року в справі № 662/330/20.

З урахуванням вищевказаного апеляційний суд вважає, що показання свідків щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, про які вони дізналися зі слів обвинуваченого та потерпілої в силу положень ст. 97 КПК України, не є показаннями із чужих слів, оскільки зазначені свідки особисто сприймали безпосередні висловлювання обвинуваченого, який вказував про факт нанесення ним потерпілій тілесних ушкоджень, та потерпілої, яка зазначала про систематичне побиття її обвинуваченим.

За таких обставин апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги захисника, що стосуються використання показань із чужих слів.

Крім того, показання свідків підтверджуються також наступними письмовими доказами у провадженні, дослідженими в ході судового розгляду.

Так, судом першої інстанції досліджено та враховано відомості протоколу огляду місця події від 22 травня 2018 року з доданими до нього фототаблицами, відповідно до яких 22 травня 2018 року проведено огляд квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

Суд першої інстанції безпосередньо дослідив на предмет допустимості та обгрунтовано послався у вироку й на дані протоколу огляду трупу ОСОБА_9 , яким виявлено наявність у останньої тілесних ушкоджень.

Дослідженими висновками судово-медичних експертиз №535-Е від 30 травня 2018 року, №649-Е-1 від 26 червня 2018 року, №649 від 11 червня 2018 року та №649-Е від 11 червня 2018 року встановлено, що в ОСОБА_9 виявлені тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритої черпно-мозкової травми з переломом кісток склепіння черепу зліва та основи черепу, крововиливами під оболонки речовини мозку, синцями на голові та вушній раковині, які виникли внаслідок дії тупого предмету незадовго до потрапляння в стаціонар. Причиною смерті потерпілої ОСОБА_9 є закрита черепно-мозкова травма з переломом кісток основи та склепіння черепу, яка супроводжувалася крововиливами під оболонки мозку та призвела до різко вираженого набряку речовини головного мозку з дифузними ділянками енцифаолізісу та розвитку легенево-серцевої недостатності. Закрита черепно-мозкова травма (садно в правій тем`яно-скроневій області не вірно овальної форми, садно в лівій тім`яній області, синці: на обличчі справа та в області двох вушних раковин, обширні крововиливи в м`яких тканинах голови протягом всій правої тім`яно-скроневої області з переходом на потиличну та протягом всій лівої тім`яно-скроневої області з переходом на потиличну та лобну область, лінійний перелом кісток склепіння черепу зліва, що переходе на основу череву в області лівої середньої черепної ямки, крововиливами під м`якими мозковими оболонками в області лівої тім`яної, потиличної та скроневої долів) відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по ознаці небезпеки для життя та перебувають в причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_9 . Смерть ОСОБА_9 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 приблизно о 07:00 год.

Суд першої інстанції правильно оцінив та врахував дані протоколу проведення слідчого експерименту від 14 червня 2018 року з відеозаписом до нього, з якого слідує, що обвинувачений в присутності захисника, понятих та судово-медичного експерта послідовно, логічно і добровільно розповів та показав обставини вчиненого стосовно потерпілої кримінального правопорушення, що мало місце 21 травня 2018 року у приміщенні квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

При цьому, всупереч доводам захисника в апеляційній скарзі зі змісту вказаного протоколу проведення слідчого експерименту слідує, що було здійснено перевірку і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення шляхом відтворення дій та обставин події.

За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта за відсутності протиправного тиску на підозрюваного, обвинуваченого, за його волею та вільним волевиявленням, за умов усвідомлення ним права мовчати і не свідчити проти себе, забезпечення права на захист і правову допомогу, справедливості кримінального провадження в цілому.

До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої (розшукової) дії як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.

Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 14 вересня 2020 року у справі № 740/3597/17.

Враховуючи викладене, матеріали провадження містять достатні підстави для висновку про те, що протоколи слідчих експериментів відповідають вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ст.ст. 104, 105 КПК України, а саму слідчі дії проведено за правилами, передбаченими ст. 240 КПК України.

При цьому, як слідує з матеріалів провадження слідчий експеримент було проведено у безпосередній присутності захисника, який як і ОСОБА_7 жодних заперечень чи зауважень щодо порядку проведення слідчого експерименту чи оформлення відповідного протоколу за результатами його проведення не мав.

Водночас, дослідивши дані висновку судово-медичної експертизи №649-Е-2 від 26 червня 2018 року, суд першої інстанції зазначив, що не виключено, що тілесні ушкодження в потерпілої могли виникнути при механізмі, вказаному ОСОБА_7 під час слідчого експерименту.

Надаючи оцінку цим доказам у сукупності апеляційний суд вважає їх належними та допустимими для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

За таких обставин з урахуванням установлених судом сукупності фактів, що належать до предмета доказування у провадженні, винні дії ОСОБА_7 обгрунтовано отримали юридичну оцінку за ч. 2 ст. 121 КК України.

Доводи захисника про те, що з урахуванням фізичного стану обвинуваченого, який є хворою та слабою людиною, зважаючи на чисельність тілесних ушкоджень, виявлених у загиблої ОСОБА_9 , та силу застосування фізичної сили для їх нанесення, обвинувачений не міг їх завдати, вже були предметом розгляду суду першої інстанції та їм було надана відповідна оцінка, з якою погоджується і суд апеляційної інстанції.

Так, з протоколу проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого встановлено, що останній підтвердив факт нанесення ним ударів потерпілій, при цьому удари наносилися ним лівою рукою, яка в обвинуваченого не має фізичних обмежень внаслідок хвороби,

Крім того, саме на лівій руці обвинуваченого виявлені синці, що підтверджується висновком експерта №536-Е від 30 травня 2018 року.

Також, згідно виписки з медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_7 , в останнього м`язова сила в кінцівках становить 4 бали, що відповідає легкому зниженню сили м`язів при повному обсязі руху, рефлекси рук звичайні.

Тобто, наявні в матеріалах провадження докази свідчать про те, що в обвинуваченого відсутні фізичні обмеження, які були б встановлені медиками щодо користування верхніми кінцівками.

Крім того, судовим експертом у висновку судово-медичної експертизи №649-Е-2 від 26 червня 2018 року не заперечується можливість спричинення потерпілій тілесних ушкоджень при обставинах та за механізмом, на які вказував обвинувачений під час проведення слідчого експерименту.

Також, як слідує з пояснень допитаних судом першої інстанції свідків та відомостей, що містяться у протоколі проведення слідчого експерименту, ОСОБА_7 пояснював, що бив потерпілу.

Виходячи з викладеного доводи захисника стосовно неможливості завдання обвинуваченим потерпілій тілесних ушкоджень через стан здоров`я, не заслуговують на увагу.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини («Яллох проти Німеччини» від 11 липня 2006 року, «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Веренцов проти України» від 11 липня 2013 року), та підстав для задоволення апеляційної скарги захисника за обставин, викладених ним у скарзі, не має.

З урахуванням викладеного, виходячи з фактичних обставин провадження, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, врахувавши наведені правові позиції, правильно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, з чим погоджується і апеляційний суд.

Суд у вироку навів докази по обвинуваченню ОСОБА_7 у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілої, та дав аналіз цим доказам після їх дослідження, тому немає підстав вважати, що по справі допущена суттєва неповнота кримінального і судового провадження, яка викликає необхідність скасування вироку.

При цьому всупереч доводам в апеляційній скарзі захисника суд першої інстанції надав оцінку показанням як обвинуваченого, так і свідків з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку з іншими доказами по провадженню.

Не можна погодитися з твердженнями захисника стосовно того, що розгляд провадження щодо ОСОБА_7 вівся упереджено, з обвинувальним ухилом. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та захисником, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду, на що є необгрунтовані посилання в апеляційній скарзі.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущена однобічність та неповнота судового розгляду, які викликають необхідність скасування вироку та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, як про це зазначає в апеляційній скарзі захисник.

Що ж стосується наведених в апеляційній скарзі захисника доводів про порушення органом досудового розслідування вимог КПК України та прав обвинуваченого, а також про фізичний та психологічний тиск з боку слідчого під час проведення досудового розслідування, то вони є безпідставними, оскільки твердження захисника за дорученням суду апеляційної інстанції перевірялися ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві.

Допитаний як свідок колишній старший слідчий СВ ВП №1 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_17 , в провадженні якого були матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, категорично заперечував застосування щодо останнього фізичного чи психологічного тиску та підтвердив добровільність показань обвинуваченого.

Також, було встановлено, що усі слідчі та процесуальні дії з ОСОБА_7 проводились у присутності захисника, будь-яких скарг чи заяв з приводу неналежного розслідування чи недозволених методів досудового розслідування не надходило.

Крім того, судом першої інстанції був відтворений відеозапис слідчого експерименту, з якого слідує, що обвинувачений давав пояснення та відтворював обставини вчинення злочину в присутності свого захисника без будь якого тиску зовні протягом тривалого часу, коли проходив слідчий експеримент, без перерви, давав показання без підказок з будь-якого боку, що не можливо було завчити чи придумати, враховуючи об`єм показань, наданих обвинуваченим під час слідчих дій.

В ході досудового розслідування та розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції жодних скарг чи іншої інформації щодо застосування до підозрюваного недозволених методів досудового розслідування не надходило.

Даною перевіркою не було виявлено жодного факту застосування до обвинуваченого незаконних методів досудового розслідування, та слідчим третього слідчого відділу (з дислокацією у м.Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у м.Полтаві, було винесено постанову від 13 травня 2023 року про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Аналіз викладеного вказує на те, що доводи захисника про порушення органом досудового розслідування вимог КПК України та прав обвинуваченого, а також про фізичний та психологічний тиск з боку слідчого під час проведення досудового розслідування, спрямовані на намагання уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення або на зменшення відповідальності.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, дотримався вимог статей 50, 65 КК України і врахував усі обставини, які мають правове значення при виборі заходу примусу та визначенні його розміру. Обране в межах санкції ч. 2 ст. 121 КК України покарання відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність у провадженні, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, які були б підставами для зміни чи скасування оскаржуваного судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на викладене апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 13 грудня 2021 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала набирає чинності з дня її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а особою, яка перебуває під вартою, в той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4