Номер провадження: 11-кп/813/2245/23
Справа № 516/157/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали кримінального провадження №0000048 від 10.01.2023 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Теплодарського районного суду Одеської області від 13.09.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився с. Новоолександрівка, Нововоронцовського району Херсонської області, громадянин України, має середню освіту, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 10.11.2008 року Херсонським обласним судом за ч.4 ст.187, ч.2 ст.115, ст. 70 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією майна, звільненого 04.12.2019 року за відбуттям строку покарання;

- 29.04.2021 року Нововоронцовським районним судом Херсонської області за ч.2 ст.185 КК України до 6 місяців арешту, звільненого 31.12.2021 року за відбуттям строку покарання,

обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

встановив:

Теплодарським районним судом Одеської області розглядається кримінальне провадження №0000048за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Ухвалою місцевого суду від 13.09.2023 року задоволено клопотання прокурора Каховської окружної прокуратури Херсонської області ОСОБА_7 та в порядку ст.331 КПК України продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, з визначенням розміру застави 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 53680 гривень, строком до 13.11.2023 року.

Не погоджуючись з ухвалою судузахисник подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу місцевого суду про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою та постановити нову, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Захисник посилається на відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, а також на відсутність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому злочину. Захисник звертає увагу, що кримінальне провадження перебуває на розгляді місцевого суду з січня 2023 року, а обвинувачений весь цей час утримується під вартою.

Судовий розгляд проведений за відсутності обвинуваченого та захисника, які не заявляли клопотання про особисту участь під час розгляду поданої апеляційної скарги.

Також, апеляційний розгляд проведено без участі прокурора, який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, клопотань про здійснення розгляду в його присутності не заявляв. При цьому, прокурор звернувся до суду з клопотання про здійснення розгляду за його відсутності, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст.422-1 КПК України (далі - КПК) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Колегія суддів вважає, що в умовах воєнного стану відсутня нагальна потреба очікувати на волевиявлення учасників судового розгляду на прибуття до суду, оскільки це може становити загрозу для вказаних осіб.

За наведених обставин, враховуючи положення ч.4 ст.422-1 КПК, апеляційний розгляд проведено за відсутності учасників судового розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача; вивчивши доводи апеляційних скарг; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення має право своєю ухвалою обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює або обирає запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

З матеріалів судової справи вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, який відносяться до категорії тяжкого, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 8 років.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тяжкістю покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, а також наявністю ризиків, які дають підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на свободі, може здійснити спроби переховування від суду та вдатися до вчинення інших злочинів, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, місцевий суд визначив розмір застави як альтернативного запобіжного заходу обвинуваченому у мінімальному розмірі, визначеному ст.182 КПК для осіб, які обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи сторони захисту про необґрунтованість обвинувачення висунутого ОСОБА_6 та його невинуватість у вчиненні інкримінованого злочину, оскільки винуватість чи не винуватість обвинуваченого, має бути перевірена судом першої інстанції за результатами повного та всебічного дослідження всіх обставин справи.

Апеляційний суд наголошує, що колегія суддів на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованого обвинуваченому дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів. За таких обставин, доводи сторони захисту щодо необґрунтованості обвинувачення є безпідставними.

Твердження сторони захисту про незаконність оскарженої ухвали, внаслідок не перевірки обґрунтованості підозри та можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів визнає неспроможними, оскільки обґрунтованість підозри раніше вже була встановлена та доведена при обранні підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених, в розумінні ст.ст.199, 331 КПК, на стадії судового розгляду, суд першої інстанції лише перевіряє чи не зменшились раніше встановлені ризики та чи з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Апеляційний суд вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 , а також існування ризиків переховування обвинуваченого від суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також можливого перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином - виправдовують продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу відносно обвинуваченого та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, з огляду на те, що раніше існуючі та доведені ризики не знизились і не відпали, оскільки останній не може не розуміти тяжкість інкримінованого злочину, та можливого суворого покарання, у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження.

Наведені обставини, на думку апеляційного суду, в достатній мірі підтверджують існування ризику можливих спроб переховування обвинуваченого від суду, в тому числі і з урахуванням позиції ЄСПЛ у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року, в якій Суд зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилятись від слідства.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Клоот проти Бельгії», Суд зазначив: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання обвинуваченого під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Обставини даного кримінального провадження, в тому числі і дані про особу обвинуваченого, який звільнившись з місць позбавлення волі, через нетривалий проміжок часу знову вчинив корисливий злочин (декілька епізодів), на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що останній може здійснити спроби переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, з урахуванням місце проживання обвинуваченого на окупованій території Херсонської області.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

Враховуючи обставини інкримінованого обвинуваченому злочину, дані про особу, який є непрацевлаштованим, вчинив корисливий злочин в умовах воєнного стану, апеляційний суд також вважає, що існує ризик того, що обвинувачений може продовжити вчинення протиправних незаконних дій, зокрема вчинити інше кримінальне правопорушення, про що вірно зазначено в оскарженій ухвалі.

За наведених обставин, апеляційний суд вважає, що в даному кримінальному провадженні існує реальний ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК.

При цьому, доводи сторони захисту про відсутність підтвердження існування ризиків апеляційний суд визнає безпідставними, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

За таких обставин, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, виходячи з вимог ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК, в тому числі і з огляду на правову кваліфікацію інкримінованого останньому кримінального правопорушення, а тому вважає, що зміна запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, з великою вірогідністю, не зможе запобігти ризикам можливого скоєння ними інших кримінальних правопорушень та переховування обвинувачених від суду, що унеможливить завершення судового розгляду кримінального провадження, та в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Апеляційний суд звертає увагу, що ініціюючи питання щодо можливості обрання обвинуваченому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, стороною захисту не надано суду належних підтверджуючих документів про місце проживання обвинуваченого та можливості виконання процесуальних обов`язків, перебуваючи під особистим зобов`язанням.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, як судом першої інстанції, так і колегією суддів апеляційного суду не встановлено.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування вказаних обвинувачених під вартою. Стороною захисту апеляційному суду не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування останніх під вартою.

Одночасно, апеляційний суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання обвинуваченого під вартою буде перевірена через нетривалий час в порядку ст.331 КПК, а сторона захисту не позбавлена можливості надати суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання його під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

Доводи сторони захисту стосовно тривалого утримання обвинуваченого під вартою, колегія суддів відхиляє, з огляду на те, що обвинувачений дійсно перебуває під вартою 8 місяців, але судовий розгляд кримінального провадження не завершений, а тому суду необхідно дослідити всі докази, які будуть надані стороною обвинувачення, оскільки обвинувачений не визнає своєї провини у вчиненні інкримінованого йому злочину.

Апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали та зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги сторони захисту.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 - залишити без задоволення.

Ухвалу Теплодарського районного суду Одеської області від 13.09.2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 ,в межах №0000048 від 10.01.2023 року, продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4