Справа № 314/4452/19
Провадження № 1-кп/314/32/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2024 року м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника, адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Вільнянськ кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 0000581 від 22.06.2019, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. КомишуваткаПриморського району Запорізької області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,мешкає без реєстрації: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

Історія провадження

01.10.2019 з Токмацької місцевої прокуратури до Вільнянського районного суду Запорізької області надійшло зазначене кримінальне провадження, в якому ухвалою суду від 04.10.2019 було призначено підготовче судове засідання, а ухвалою від 21.01.2020 року - судовий розгляд (а.с. 1, 13, 49).

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

21 червня 2019 року приблизно о 18 годині 30хвилин, ОСОБА_4 , знаходячись на ганку біля приміщення магазину «Караван», який розташований по вул. Постишева, 1-А у с. Солоне Вільнянського району Запорізької області, під час раптово виниклого конфлікту з ОСОБА_6 , умисно наніс останній один прямий удар кулаком правої руки в обличчя, в результаті чого ОСОБА_6 впала на землю, після чого самостійно піднялася з землі та зайшла у приміщення вищевказаного магазину « Караван », де на цей час вже знаходився ОСОБА_4 , який не зупиняючись на раніше досягнутому, стоячи навпроти ОСОБА_6 , кулаком правої руки наніс останній один удар справа в обличчя, в результаті чого ОСОБА_6 впала на бетонну підлогу торгового залу магазину.

Після того як ОСОБА_6 самостійно піднялася з підлоги, ОСОБА_7 стоячи навпроти неї, передбачаючи, що від його протиправних дій ОСОБА_6 може знову впасти на підлогу магазину і травмуватись, легковажно розраховував на відвернення вказаних наслідків, та умисно, кулаком правої руки втретє наніс потерпілій ОСОБА_6 прямий удар в обличчя, від чого остання, не втримавши рівновагу, підвернула свою праву ногу в області гомілковостопного суглобу і впала на бетонну підлогу торгового залу магазину та вдарилася при падінні правою ногою об підлогу, тим самим ОСОБА_4 необережно спричинив потерпілій ОСОБА_6 тілесні ушкодження, що виразилися згідно висновку експерта №34 від 07.09.2019 року, у закритому переламі верхньої третини правої малої гомілкової кістки зі зміщенням уламків наперед на 0,5см та закритому переламі дистального метаепіфіза правої великої гомілкової кістки по задній поверхні, з розривом дистального міжгомілкового синдесмозу та підвивихом стопи назовні, які як у сукупності, так і окремо були пов`язані з розладом здоров`я на строк понад 21 день - кваліфікуються як ушкодження середньої тяжкості.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ст. 128 КК України, а саме: необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Нормативні положення

Згідно ст. 128 КК України передбачена відповідальність особи за необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Вказаних висновків суд дійшов провівши судовий розгляд, в межах пред`явленого обвинувачення, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створивши учасникам процесу необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків у межах та у спосіб, передбачених КПК України зокрема заслухавши доводи останніх, а саме: провівши судовий розгляд, судові дебати, надавши останнє слово обвинуваченому, вивчивши матеріали кримінального провадження за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, виходячи з наступного.

Так в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину не визнав, пояснив, що в день коли це все трапилось 21.06.2019, він як завжди йшов ввечері на роботу, по дорозі зайшов до крамниці і на літньому майданчику за столиком побачив потерпілу, яка зі своїми знайомими розпивали спиртні напої. Чоловік, який був разом з потерпілою, підійшов до велосипеда, який стояв біля магазину, та намагався на нього сісти. Обвинувачений це побачив та зробив йому зауваження, стосовно того, що це чужий велосипед і не треба його чіпати. Після чого до них підійшла потерпіла і між ними стався словесний конфлікт. Потерпіла була не твереза, він її не бив,а тільки відштовхував від себе, так як потерпіла намагалась його вдарити. Після чого він зайшов до магазину, потерпіла пішла за ним, між ними знову стався конфлікт, потерпіла знову намагалась його вдарити, він декілька разів відштовхнув її від себе, після чого потерпіла впала на підлогу, не втрималась на ногах так як була не твереза. Своєї провини він не визнає, так як це потерпіла та її друзі вчинили цей конфлікт, якщо вона була б твереза то не впала. Після того як потерпіла впала, він розвернувся і пішов нароботу, і тільки з часом дізнався, що в потерпілої перелом ноги.Цивільний позов також не визнав, так як вважає, що це він постраждав від компанії де всі були напідпитку.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_4 , та його захисник - адвокат, у ході судового розгляду та під час дебатів заявили, що огляд міста події проведений без ухвали слідчого судді, а від так він є недопустимим доказом, у зв`язку з чим суд повинен керуватися принципом «Плодів отруєного дерева» і всі похідні докази які здобуті після огляду місця події необхідно визнати недопустимими доказами.

Суд указані показання обвинуваченого та його захисника сприймає як такі, що заслуговують на увагу, однак не беззаперечні за своєю суттю вцілому, у розрізі такого.

Допитана в судовому засіданні у відповідності до вимог, передбачених ст. 353 КПК України та попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, потерпіла ОСОБА_6 показала, що 21.06.2019 у вечірній час доби вона разом зі своєю сестрою та знайомими ОСОБА_8 та ОСОБА_9 знаходилась біля крамниці «Караван», де сиділи за столиком на літньому майданчику і пили пиво. Близько 18.00години ОСОБА_9 помітив велосипед біля магазину і підійшов до нього щоб роздивитись. У цей час поруч проходив ОСОБА_4 , який почав вимагати ОСОБА_9 відійти від велосипеду. На цьому ґрунті між чоловіками почався конфлікт. Вона і ОСОБА_8 підійшли до чоловіків, щоб розборонити, і в цей час ОСОБА_4 вдарив її кулаком в обличчя, від якого вона впала, але майже одразу піднялась на ноги, після чого ОСОБА_4 почав заходити в магазин. Вона пішла за ним так як намагалась з`ясувати за що він її вдарив, в магазині ОСОБА_4 знову вдарив її в обличчя рукою, вона впала на бетону підлогу, але зразу піднялася, після чого ОСОБА_4 знову вдарив її рукою в обличчя вона впала на бетону підлогу і вже не змогла піднятись так як було дуже боляче. В магазині їй допомогли дівчата сісти на стілець і викликали швидку, так як в неї дуже швидко нога стала набухати і почала сильно боліти. ОСОБА_4 в цей час вийшов з магазину і кудись пішов.

Під час вказаного конфлікту свідками були продавчині магазину, які намагались припинити незаконні дії ОСОБА_4 відносно до ОСОБА_6 , а коли обвинувачений ОСОБА_4 залишив місце конфлікту, допомагали потерпілій ОСОБА_6 так як остання не змогла самостійно піднятись з підлоги куди штовхнув її ОСОБА_4 , вони викликали швидку.

На запитання учасників судового провадження потерпіла ОСОБА_6 наполягала, що вона впала від удару обвинуваченого. Потерпіла втратила рівновагу через те, що обвинувачений вдарив її кулаком в обличчя, вона втратила рівновагу і під час падіння підвернула ногу. Після другого падіння потерпіла відчула сильний біль, тому припустила, що в неї перелом, коли не змогла піднятися на ногу.

Потерпіла ОСОБА_6 наполягала, що не наносила обвинуваченому ОСОБА_4 жодних ударів.

Внаслідок отриманої травми правої ноги ОСОБА_6 проходила тривалий курс реабілітації, нога і досі в неї болить, отримане тілесне ушкодження призвело до суттєвих змін її звичайного життя, підтримала заявлений цивільний позов та просила його задовольнити в повному обсязі.

Отже, показання потерпілої ОСОБА_6 суд визнає послідовними й такими, що узгоджуються між собою, а також не містять істотних суперечностей, і підстав не довіряти їй у суду не має.

Таким чином вказані показання потерпілої суд визнає належними, оскільки, вони прямо і непрямо підтверджують існування/відсутність обставин, що підлягають доказуванню у даному кримінальному провадженні, враховуючи, що показання отримані у порядку встановленому КПК України.

Допитана в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань свідок ОСОБА_12 повідомила,що подія трапилася 21.06.2019 року десь між 18:00 -18:30 вона це пам`ятає, так як працює в магазині «Караван» продавчинею, і в неї робочий день закінчується о 19:00годині.В той день була її зміна, під кінець робочого дня стався конфлікт між обвинуваченим та потерпілою. Конфлікт виник із-за велосипеда, який залишив біля магазину її син.Конфлікт почався на вулиці і продовжився в магазині, що було на вулиці вона не бачила. В магазині ОСОБА_4 вдарив потерпілу ОСОБА_6 в обличчя і вона впала, коли вона піднялась він її знову вдарив, вона знову впала, і так повторювалось рази два-три. Коли потерпіла впала останній раз, їй здалось, що потерпіла втратила свідомість, після того як вона прийшла до тями було видно що у неї був набряк щелепи і розмова вона важко.Коли потерпіла впала другий раз і не змогла піднятися вона з напарницею намагалися її підняти, але в них не вийшло, потерпіла не могла стати на ногу, вона в неї дуже сильно набрякла. Вони надали потерпілій першу допомогу та викликали швидку допомогу (намочили рушник холодною водою та прикладали до ноги, розрізали босоніжок бо нога дуже розпухла і ОСОБА_6 кричала від болю що босоніжок їй дуже тиснув). Після того як ОСОБА_6 впала і не могла вже піднятись ОСОБА_4 просто пішов, куди вона не знає, пам`ятає, що сестра ОСОБА_16 намагалась його зупинити, але спроби були марними.

Стосовно алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 свідок нічого не може сказати, на столі стояли стакани з під пива, але всі були в адекватному стані.

Допитана в судовому засіданні, у відповідності до вимог положень ст. 352 КПК України та попереджена про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показання та відмову від дачі показань, свідок ОСОБА_17 повідомила, що на той час вона працювала продавчинею в магазині «Караван», подія сталася після обіду під кінець робочого дня 2019 році влітку. В той час вона відпускала людей, почула крики на вулиці (сварку). Біля магазину є майданчик де люди можуть присісти. До магазину зайшов ОСОБА_4 , а за ним зайшли дівчата потерпіла ОСОБА_6 та її сестра. ОСОБА_4 і дівчата кричали, штовхались. ОСОБА_4 вдарив ОСОБА_6 в обличчя, вона впала, піднявшись вона знову бігла до нього, це повторювалось декілька разів, рази два-три (можливо і більше свідок не пам`ятає). Удари ОСОБА_4 наносив ОСОБА_6 в обличчя, коли вона впала останній раз, свідку здалося що вона втратила свідомість, так як могла вдаритись головою о морозильну камеру. Після того як ОСОБА_6 прийшла до тями, в неї був набряк щелепи, розмовляла вона дуже тяжко, нога почала пухнути на очах, після чого вони з напарницею викликали швидку.В цей час коли вони допомагали потерпілій, ОСОБА_4 залишив магазин, куди він пішов свідку не відомо.

Стосовно алкогольного сп`яніння ОСОБА_6 , свідок пояснила, що потерпіла в неї придбала 2 стакани розливного пива по 0.5 л. Всі були в адекватному стані.

Досліджуючи та аналізуючи позицію обвинуваченого та покази потерпілої, а також свідків, суд вважає за необхідне надати оцінку їх показанням після аналізу доказів у провадженні в сукупності.

У свою чергу, з досліджених судом, у порядку статті 358 КПК України, у судовому засіданні письмових доказів, а саме документів, судом встановлено наступне.

Відповідно до протоколу про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 21.06.2019 о 21.10 ОСОБА_6 звертається до органів поліції прийняти міри до гр. ОСОБА_4 мешканця села Солоне, який в ході конфлікту завдав фізичного болю (а.с. 108).

Повідомлення про нещасний випадок невиробничого характеру КНП Вільнянська РБЛ від 21.06.2019 ОСОБА_6 діагноз: перелом прав. кістки (а.с. 109). Відповідно до листа наданого головним лікарем, вбачається, що ОСОБА_6 звернулась за медичною допомогою до КНП «Вільнянська РБЛ» ВРР 21.06.2019 о 19.45 самостійно. Оглянута черговим лікарем, обстежена, накладена гіпсова лангета. До лікаря травматолога в поліклініку звернулась 24.06.2019. направлена в хірургічне відділення на стаціонарне лікування. Діагноз: закритий перелом заднього краю великогомілкової кістки правої голені зі зміщенням відламків. Закритий осколочний перелом в/3 правої малогомілкової кістки із задовільним стоянням фрагментів. Розрив ДМБС справа з підвивихом стопи назовні. Розрив дельтоподібної зв`язки. Посттравматичні епідермальні міхури правого гомілкового суглобу. Алкогольне сп`яніння (а.с. 111).

Під час судового розгляду захисником заявлялось клопотання про визнання висновку експерту недопустимим доказом,захисник це обґрунтовував тим, що відсутня ухвала слідчого судді про витребування медичних документів та надання їх експерту, що свідчить про те, що потерпіла самостійно надавала експерту медичні документи.

Вказана заява захисника, спростовується наданими прокурором доказами, а саме наданими суду клопотанням слідчого про проведення судово-медичної експертизи та ухвалою слідчого судді про задоволення клопотання. Таким чином судом встановлено, що досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000581 розпочато 22.06.2019 за матеріалами правоохоронних органів, за ст. 128 КК України.

Згідно ухвали слідчого судді від 08.07.2019 (а.с. 114), вбачається, що судом доручено експерту Вільнянського міжрайонного відділення КУ «Запорізьке обласне бюро судово-медичної експертизи» Запорізької обласної Ради провести судово-медичну експертизу потерпілої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Для проведення експертизи направити: копію цієї ухвали; потерпілу ОСОБА_6 ; медичну картку амбулаторного хворого ОСОБА_6 ; рентгенограми ОСОБА_6 . Таким чином дана ухвала слідчого судді підтверджує набуття вказаними медичними документами статусу речових доказів.

08.07.2019 була проведена експертиза № 34, відповідно до висновку експерта у гр. ОСОБА_6 були виявлені тілесні ушкодження:

- синець та травматичний набряк підборіддя; рана слизової оболонки верхньої губи, яка загоїлась з утворенням рубця;

- закритий перелом верхньої третини правої малої гомілкової кістки зі зміщенням уламка наперед на 0,5см; закритий перелом дистального метаепіфіза правої великої гомілкової кістки по задній поверхні, з розривом дистального міжгомілкового синдесмозу та підвивихом стопи назовні, які потребували оперативного втручання (27.06.2019): відкритої репозиції, вправлення вивиху правої стопи, фіксації правого гомілковогостопного суглобу; діафіксація двома спицями Ілізарова, ушивання дельтоподібної зв`язки та дистального між гомілкового синдесмозу справа.

Вказані тілесні ушкодження у гр. ОСОБА_6 утворились в результаті не менш чим чотирьох травматичних впливів твердими тупими предметами, які припали: два в ділянку підборіддя та верхньої губи зліва; не менш чим два - в ділянку верхньої третини правої гомілки та правого гомілковостопного суглобу.

- закритий перелом…- кваліфікується як ушкодження СЕРЕДНЬОЇ тяжкості;

- синець та травматичний набряк як ЛЕГКІ тілесні ушкодження (а.с. 118).

Захисником також під час дослідження письмових доказів було заявлено клопотання про визнання недопустимим доказом, протокол огляду, так як огляд проводився без ухвали слідчого судді, повинен проводитись за аналогією обшуку.

В судовому засіданні буди досліджені протокол огляду місця події від 21.06.2019 та стенограми до нього від 21.06.2019,та протокол огляду місця події від 06.09.2019 та стенограми до нього від 06.09.2019.

Після дослідження матеріалів що стосуються проведення огляду місця події, суд приходить до висновку, що клопотання захисника про визнання протоколів огляду місця події недопустимим доказом не підлягає задоволення, у зв`язку з тим, що Огляду як слідчій дії властиві певні ознаки, притаманні Обшуку, зокрема він спрямований на виявлення та фіксацію певних відомостей про кримінальне правопорушення. Однак огляд не у всіх випадках пов`язаний із проникненням до житла чи іншого володіння особи, а тому не завжди призводить до втручання у право на недоторканість житла чи іншого володіння.

Відповідно до матеріалів справи огляд проводився на літньомумайданчику біля магазина та у приміщенні магазину. Слідчим оглянуто виключно зовнішній вигляд магазину та зафіксовано, що потерпіла яка перебувала в приміщенні магазину від удару обвинуваченого ОСОБА_4 впала на підлогу після чого самостійно не змогла піднятись. Вказана слідча дія проводилась у загальнодоступному місці, доступ до яких будь-яким чином не обмежений, не здійснювалось відшукання предметів чи відомостей . З урахування чого суд не вбачає порушень під час проведення огляду місця події, вказані висновки також, узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена в постанові від 18.03.2020, у справі №761/12614/20.

Згідно протоколу огляду місця події від 21.06.2019 та стенограми до нього від 21.06.2019 (а.с. 169-175) та протоколу огляду місця події від 06.09.2019 та стенограми до нього від 06.09.2019 (а.с. 160-168) зафіксовано місце де сталась подія, в результаті якої гр. ОСОБА_6 отримала тілесні ушкодження.

Також слідчим був проведений слідчий експеримент. Після чого на підставі ухвали слідчого судді від 13.09.2019, була проведена експертиза № 40, за результатами якої встановленні аналогічні пошкодження у гр. ОСОБА_6 , які були вже встановленні під час проведення експертизи № 34, а також зазначено, що всі тілесні ушкодження, які були виявлені при освідування гр. ОСОБА_6 цілком могли утворитись за обставин, зазначених нею в ході проведення слідчого експерименту за її участю та викладених в наданому «Протоколі проведення слідчого експерименту» від 12.09.2019 (а.с. 126).

Зазначена слідча дія зафіксована на носії інформації відеокамерою «SONI» та фотоапаратом «CANON», які були переглянуті та досліджені судом у судовому засіданні. Відеозапис зазначеної процесуальної дії у судовому засіданні досліджений, жодних процесуальних порушень з боку слідчого не встановлено. (а.с. 127-129).

Захисником було заявлено клопотання, щодо визнання недопустимим доказом висновків експертів, так як в них зазначено, що всі пошкодження у потерпілої утворились від не менш чим чотирьох ударів, що суперечить показам як потерпілої так і свідків, яки зазначали два - три удари.

Суд перевірив тлумачення окремих реплік свідків, потерпілої, самого обвинуваченого, проте, дослідивши такі показання окремо та у сукупності з іншими доказами, не вбачає очевидних логічних суперечностей або ж підстав трактувати їх як недостовірні, необ`єктивні чи перекрученим, щодо кількості ударів, так як травмування потерпіла отримала не тільки від ударів, а також в результаті падіння від нанесених ударів на підлогу.

Згідно з ч. 5 ст. 356 КПК України, в ході судового розгляду кожна сторона кримінального провадження для доведення або спростування достовірності висновків експертів, мала право надати суду відомості, які б стосувалися знань, вмінь, кваліфікації, освіти та підготовки цих експертів, однак стороною захисту такі відомості суду надані не були та в судовому засіданні судом не встановлені.

Тож, зазначені висновки суд визнає належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог статей 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено та учасниками судового провадження не доведено.

Суд критично відноситься до слів обвинуваченого ОСОБА_4 , що це потерпіла зі своїми знайомими вчинила проти нього кримінальне правопорушення, напала на нього, а він тільки захищався, так як це спростовується дослідженими доказами в судовому засідання. В якості доказів на підтвердження своїх слів обвинувачений надав копію листа Вільнянського відділення поліції Пологівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області (а.с. 226), щодо звернення ОСОБА_4 із заявою і проведення з гр. ОСОБА_9 , ОСОБА_22 та ОСОБА_6 бесіди та фото (на фото не видно тілесних ушкоджень) (а.с. 228-231), щодо начебто наявності тілесних ушкоджень у самого ОСОБА_4 не спростовують вину обвинуваченого у вчиненні саме ним інкримінованого кримінального правопорушення.

Крім цього, згідно положень ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

При цьому, суд наголошує на тому, що будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб передбачений КПК України, суду надано не було.

Отже, за таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, за вище встановлених обставин.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Суд, при оцінці кваліфікації інкримінованих дій обвинуваченому ОСОБА_4 , враховує правовий висновок Колегії суддів першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19.11.2019 викладений у справі № 689/332/18, де зазначено, що умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, яке передбачене ст. 122 КК України, характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння вказаних ушкоджень й причинним зв`язком між згаданим діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти зазначену шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки й бажає або свідомо припускає їх настання (ст.24 КК).

Необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження (ст.128 КК) характеризується аналогічними елементами об`єктивної сторони, а за суб`єктивною стороною проявляється в необережній формі вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості, визначення яких міститься у ст.25 КК.

Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння іншій людині середньої тяжкості тілесних ушкоджень від необережного заподіяння таких ушкоджень здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів. Зміст інтелектуального та вольового критеріїв вини в зазначених злочинах із матеріальним складом зумовлюються усвідомленням особи характеру вчиненого діяння, передбаченням або свідомим припущенням його негативних наслідків та ставленням до них.

Так, в ході судового розгляду судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 наніс удар потерпілійОСОБА_6 , від якого остання втратила рівновагу, при падінні підвернула праву ногу, в результаті чого отримала перелом, таким чином саме діями обвинуваченого було завдано потерпілій середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Потерпіла та свідки, які буди допитані в судовому засіданні стверджували, що під час конфлікту між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , обвинувачений наносив останній удари в обличчя, внаслідок чого потерпіла втратила рівновагу, та впала на підлогу і в наслідок чого отримала перелом правої ноги.

Суд вважає, що отримане ОСОБА_6 середньої тяжкості тілесного ушкодження було не безпосереднім наслідком заподіяння ОСОБА_4 ударів в обличчя, а результатом падіння ОСОБА_6 від заподіяних ударів, внаслідок чого, ОСОБА_6 втратила рівновагу та впала на підлогу, чого обвинувачений ОСОБА_4 хоч і не передбачав, але повинен був і міг передбачити.

Крім цього, судом встановлено, що ОСОБА_4 жодного удару по правій нозі потерпілій не наносив, тому останній повинен нести відповідальність за фактично заподіяну шкоду, а саме за необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Таким чином, невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 своєї вини в інкримінованих дій останньому, а також позиція останньої стосовно того, що він не штовхав потерпілу, а остання отримала тілесні ушкодження внаслідок того, що була нетверезою не втрималась на ногах, суд сприймає, як позицію захисту та намагання ОСОБА_4 уникнути кримінальної відповідальності за вчинені дії.

За таких обставин, враховуючи вищезазначене, суд за своїм внутрішнім переконанням, сформованим у порядку ст. 94 КПК України, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_4 , кваліфікувавши дії останнього за ст. 128 КК України, а саме необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При цьому підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Усі інші доводи, на які посилається сторона захисту, не дають підстав суду прийти до висновку про незаконність здобутих стороною обвинувачення доказів, а тим більш про їх неналежність чи недопустимість, тоді як окремі процесуальні порушення не є істотними, а відтак не тягнуть за собою визнання цих доказів такими, що зібрані не у відповідності з вимогами закону.

Призначення покарання

Вирішуючи питання про призначення міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Норма ч. 2 ст. 50 КК України, регламентує, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Отже, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 покарання суд, згідно з вимогами статей 65, 68 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, який згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином, вчиненим з необережності, обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання обвинуваченому судом не встановлено.

Крім цього, судом при призначенні покарання враховані дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 , а саме те, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, одружений, має місце проживання, яке не співпадає з місцем реєстрації.

При призначенні покарання суд враховує позицію сторони обвинувачення, яка вважала, що можливо призначити покарання обвинуваченому без ізоляції від суспільства.

Підстав для застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого, суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.

Санкція статті 128 КК України у редакції, чинній на момент вчинення інкримінованого діяння (21.06.2019 року),визначала найбільш суворий вид покарання за необережне тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження у виді обмеження волі строком на 2 роки. Законом «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень» від22.11.2018№2617-VIII, який набрав чинності 01.07.2020, абзац другийстатті 128 було доповнено словами «або позбавленням волі на той самий строк». Тому, призначаючи покарання ОСОБА_4 суд має керуватися попередньою редакцією закону у відповідності до вимог статті 5 Кримінального кодексу України, яка регламентує положення щодо зворотної дії закону про кримінальну відповідальність у часі.

При призначенні покарання ОСОБА_4 за ст. 128 КК України суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, спосіб та обстановку вчинення злочину, за таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання за ст. 128 КК України у межах санкції статті у виді обмеження волі строком на 1 рік.

Відповідно дост. 12 вказаного Кодексуцей злочин віднесено до нетяжкого злочину (до змін, внесених Законом Українивід22.11.2018№2617-VIII, які набрали чинності 01.07.2020 року, - злочину невеликої тяжкості).

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1ст. 49 ККУкраїни особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачено покарання у виді обмеження або позбавлення волі.

Згідно з ч. 5ст. 74 КК України особу також може бути за вироком суду звільнено від покарання на підставах, передбаченихст. 49 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, строк давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності за ст. 128 КК України минув, тому на підставі ст.49, ч. 5 ст.74 КК України необхідно звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання за цією нормою закону у зв`язку із закінченням строків давності.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

Підстав для вирішення питань пов`язаних із запобіжним заходом відносно обвинуваченого немає з огляду на відсутність таких клопотань у учасників процесу та у світлі того, що відповідно до статей 22, 26 КПК України, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами, які є вільними у використанні своїх процесуальних прав.

При вирішенні цивільного позову позивача/потерпілої ОСОБА_6 до обвинуваченої ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, суд виходить з наступного.

Цивільний позивач свої вимоги обґрунтував тим, що з дня вчинення відносно потерпілої ОСОБА_6 кримінального правопорушення, остання тривалий час знаходилась на лікуванні.

За час лікування потерпілою ОСОБА_6 було придбано багато ліків, які були призначені їй лікарями, придбання знеболюючих засобів, засобів гігієни та оброблення рани.

В позові зазначено, що на придбання ліків, медичних препаратів, медичного обстеження потерпілою ОСОБА_6 було витрачено значну суму, при цьому квитанцій позивач надала на суму 2487грн.

А також позивач просить суд стягнути втрачений середній заробіток за чотири місяця. На підтвердження, цього позивачем надані листи непрацездатності з 24.06.2019 по 15.07.2019 та 20.08.2019 по 06.09.2019, та просить стягнути суму 57171,92грн., як втрачений заробіток.

Таким чином, діями обвинуваченого (відповідача) ОСОБА_4 потерпілій ОСОБА_6 було заподіяно матеріального збитку на суму 59912,58грн.

Крім того, в результаті злочину, з вини обвинуваченого (відповідача) ОСОБА_4 потерпіла ОСОБА_6 зазнала душевних страждань у зв`язку з перенесеними травмами та лікуванням. Замість того, щоб спокійно вести нормальний спосіб життя, працювати, вона лікувалася, довгий час знаходиться на лікуванні, не могла виконувати свої домашні обов`язки, в результаті чого її психологічний стан було помітно порушено. Замість спокійного повсякденного життя вона була вимушена шукати гроші на реабілітацію після спричиненої травми.

Моральні переживання потерпілої ОСОБА_6 обґрунтовуються тим, що до цього часу відповідач, знаючи про стан потерпілої навіть не поцікавилася про стан її здоров`я, обвинувачений не вибачився, жодних дій по відшкодуванню шкоди завданої внаслідок завданих тілесних ушкоджень не відшкодував та не намагалася відшкодувати в добровільному порядку.

Заподіяну потерпілій моральну шкоду ОСОБА_6 оцінює в 50 000,00грн.

Цивільний відповідач ОСОБА_4 заявлену матеріальну шкоду не визнав, та вважає, що і моральна шкода заявлена необґрунтовано.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши надані ними доказами з точки зору належності і допустимості, та розглянувши сам спір у кримінальному провадженні, на підставі ч. 5 ст. 128 КПК України, за правилами, встановленими цим Кодексом та в частині процесуальних відносин, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, які цим Кодексом не врегульовані, застосувавши норми Цивільного процесуального кодексу України в частині, що не суперечать засадам кримінального судочинства, вважає за необхідне зазначити про таке.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст.11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, що кореспондується з нормами ст. 1177 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У судовому засіданні цивільним позивачем ОСОБА_6 було надано у розумінні ст. 60 ЦПК України належні та допустимі докази понесеної позивачем матеріальної шкоди у сумі 2487грн. Щодо втрати середнього заробітку, відповідно до ч. 1 ст. 1197 ЦК України, зокрема встановлено, що розмір втраченого фізичною особою в наслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я заробітку (доходу), що підлягає відшкодуванню, визначається у відсотках від середнього місячного заробітку (доходу), який потерпілий мав до каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, з урахуванням ступеня втрати потерпілим професійної працездатності. Таким чином для обрахунку суми відшкодування необхідно встановити втрату професійної працездатності, що можливо встановити тільки на підставі висновку експерта, про це йдеться в постанові ВП ВС від 5 жовтня 2022 року у справі № 906/1318/19 (295/16026/18), таких документів позивачкою не надано.

На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги у цій частині слід задовольнити частково,стягнути з обвинуваченого матеріальні збитки на суму, яка була підтверджена документально, а саме в розмірі 2487грн.

Разом з тим, вирішуючи питання про розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує, за яких обставин і якими діями вона завдана, яким є ступінь вини кожного, в якій грошовій сумі потерпіла вказує на пов`язані з нею втрати та з чого при цьому виходить.

Зокрема, статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У відповідності ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Зокрема, п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 регламентовано, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода може полягати, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

За таких обставин суд, враховуючи наявність моральної (немайнової) шкоди у потерпілої ОСОБА_6 , яка була завдана кримінальним правопорушенням (злочином), та виходячи з положень ст. 128 КПК України, та норм ЦК України, визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілої, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості й вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого/цивільного відповідача ОСОБА_4 на користь потерпілої - цивільного позивача ОСОБА_6 15 000,00 гривень.

Процесуальні витрати в кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази, а саме матеріали кримінального провадження, долучені прокурором, та документи надані сторонами які є письмовими доказами по справі, слід залишити в матеріалах судової справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370-371, 376 КПК України, -

У Х В А Л И В:

1. ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст.49, ч. 5 ст.74 КК України звільнити ОСОБА_4 від призначеного покарання за ст. 128 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

2. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 2487грн, завданої в наслідок вчинення злочину.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 15 000,00грн, завданої в наслідок вчинення злочину.

Матеріали кримінального провадження, долучені прокурором, та документи надані сторонами які є письмовими доказами по справі, слід залишити в матеріалах судової справи.

Вирок може бути оскаржений протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Вільнянський районний суд Запорізької області до Апеляційного суду Запорізької області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Суддя: ОСОБА_1

31.01.2024