ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 669/545/23

Провадження № 11-кп/4820/686/23

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в місті Хмельницькому кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000733 від 27.04.2023 року відносно ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України за апеляційною скаргою прокурора на вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 23серпня 2023 року, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку с. Залужжя Білогірського району Хмельницької області, зареєстровану та проживаючу по АДРЕСА_1 , українку, громадянку України, з професійно-технічною освітою, непрацюючу, неодружену, на утриманні має двох малолітніх дітей, раніше судиму:

-11 травня 2021 року Білогірським районним судом Хмельницької області за ч. 1 ст. 121 КК України до п`яти років позбавлення волі, від відбування покарання звільнена з випробуванням з призначенням іспитового строку три роки,

визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні за ч. 4 ст. 185 КК України та виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення нею даного злочину.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_7 у вигляді домашнього арешту скасовано.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 обвинувачувалася в тому, що 26 квітня 2023 року біля 20 год. на прохання потерпілого ОСОБА_6 , прибула до його квартири АДРЕСА_2 , де приєдналася до останнього та присутніх у квартирі, які сиділи за столом та розпочали спільне вживання алкогольних напоїв. Під час перебування в квартирі потерпілого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 мала змогу спостерігати звідки власник квартири дістає грошові кошти, так як потерпілий ОСОБА_6 неодноразово під час застілля діставав грошові кошти купюрами номіналом по 200 грн., для того щоб надати кошти для ОСОБА_7 , яка ними розрахувалася за таксі, яким приїхала, а також в ході відпочинку ще пропонував для останньої 1000 грн для оплати послуг таксі, коли ОСОБА_7 поїде до дому, та придбання подарунків для своїх дітей. Від грошових коштів в сумі 1000 грн ОСОБА_7 відмовилася та не взяла їх.

Таким чином, ОСОБА_7 , перебуваючи в квартирі потерпілого ОСОБА_6 , дізналася про наявність в останнього грошових коштів та про місце їх схованки, а саме під матрацом, який лежав на дивані, на якому сидів потерпілий ОСОБА_6 , у зв`язку з чим під час застілля у ОСОБА_7 раптово виник злочинний умисел на заволодіння коштами, наявними під матрацом та належними для потерпілого ОСОБА_6 .

В подальшому, 27 квітня 2023 року біля 02 год., ОСОБА_7 , в умовах воєнного стану, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, керуючись корисливим мотивом, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння та передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно, шляхом вільного доступу, користуючись неуважністю власника та присутнього в квартирі ОСОБА_10 , які не спостерігали за нею, діючи таємно, з-під матрацу дивана викрала 6000 грн, які належать для потерпілого ОСОБА_6 .

Після вчинення вищевказаного кримінального правопорушення ОСОБА_7 з викраденими грошовими коштами раптово залишила квартиру потерпілого ОСОБА_6 , а викраденими коштами розпорядилася на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_7 завдала потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди на суму 6000 грн.

Вищевказані дії ОСОБА_7 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених в судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та за сукупністю вироків, на підставі ст. 71 КК України, призначити їй остаточне покрання у виді позбавлення волі строком на 7 років.

Вказує, що під час досудового розслідування та в судовому засіданні вина обвинуваченої ОСОБА_7 по обставинах таємного заволодіння коштами ОСОБА_6 , доведена, однак суд безпідставно виправдав обвинувачену.

Акцентує увагу, що суд дійшов необґрунтованих висновків, що сторона обвинувачення не змогла довести наявність вини ОСОБА_7 стосовно інкримінованих їй злочинних дій, оскільки безпідставно не прийняв до уваги показання свідка ОСОБА_11 щодо відсутності в обвинуваченої коштів, свідка ОСОБА_10 , потерпілого ОСОБА_6 щодо пропозиції ОСОБА_7 повернути кошти потерпілого та суперечливі покази самої ОСОБА_7 .

На переконання прокурора такі висновки суду суперечать фактичним обставинам провадження та доказам здобутим органами досудового розслідування, які досліджені в процесі судового розгляду.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора та потерпілого, які підтримали апеляційну скаргу, доводи обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просили вирок залишити без зміни, провівши з`ясування обставин провадження та перевірки їх доказами в частині дослідження матеріалів провадження, допитавши потерпілого, обвинувачену та свідка, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона до задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Виходячи зі змісту вказаної норми закону, вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений на матеріалах, повністю зібраних, всебічно досліджених і правильно оцінених судом, а висновки суду про подію кримінального правопорушення, про винуватість або відсутність вини обвинуваченого у його вчиненні з достовірністю випливають із матеріалів провадження. Для цього у вироку повинні бути проаналізовані й оцінені всі розглянуті в судовому засіданні докази, які підтверджують висновок суду.

При цьому суду належить дати аналіз усіх зібраних у провадженні доказів, тобто всіх фактичних даних, які містяться в показаннях обвинуваченого, потерпілих, свідків, у висновках експертів та інших джерелах доказів, які стверджують чи спростовують обвинувачення. Прийняття одних і відхилення інших доказів судом повинно бути мотивовано.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку має бути наведена оцінка доводів, на які прокурор послався, як на доведення вини обвинуваченого у вчиненні кримінально-карних діянь. Якщо обвинувачений у судовому засіданні змінив свої показання, які давав в процесі досудового розслідування, суд повинен ретельно перевірити як ті, так і інші показання, з`ясувати причину зміни показань і в результаті ретельного дослідження дати їм у вироку належну оцінку в сукупності з іншими доказами, що є у провадженні.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження місцевий суд вказані вимоги закону під час розгляду провадження відносно ОСОБА_7 виконав у повному обсязі. Зокрема, суд, на виконання вимог закону, ретельно перевірив та дав належну оцінку показанням обвинуваченої, потерпілого та свідків в сукупності з іншими доказами на які посилався прокурор стосовно доведеності вини обвинуваченої.

Обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_7 по обставинах таємного викрадення майна потерпілого ОСОБА_6 , кваліфікації її дій, показаннями потерпілого, свідків, даними протоколу огляду та виписки з банку, органи досудового розслідування та прокурор визнали ці докази достатніми, при цьому не дослідити їх з точки зору допустимості та достовірності.

Однак, вищенаведені докази є непослідовними, суперечливими, не узгоджуються з висновками досудового розслідування щодо фактичних обставин провадження та фактично всі без виключення ґрунтуються на припущеннях потерпілого, який є прямо зацікавленою особою. Але незважаючи на ці обставини, ні органи досудового розслідування, ні прокурор жодних заходів для усунення вказаних обставин не провели.

Відповідно до ст. 91 КПК України при розгляді кримінального провадження підлягають доказуванню, зокрема, подія злочину (час, місце, спосіб), характер і розмір шкоди, завданої злочином, винність обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення і мотиви злочину, а вирок суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Так, обґрунтовуючи доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, прокурор посилається на показання потерпілого та свідків, які ствердили, що спільно з обвинуваченою у вечірню пору 26 квітня 2023 року, в квартирі ОСОБА_6 , тривалий період розпивали алкогольні напої і бачили, де останній зберігав кошти, які згодом зникли. Ствердили, що ОСОБА_7 наступного дня розраховувалася за продукти харчування та таксі коштами, номінал яких є ідентичний номіналу коштам, які знаходилися в потерпілого, що на думку прокурора свідчить, що саме обвинувачена, а не інші особи, які перебували в приміщені і вживали алкогольні напої, їх викрала.

Зокрема, обставини спільного розпивання алкогольних напоїв у вечірню пору 26 квітня 2023 року, в квартирі ОСОБА_6 , ствердили свідки ОСОБА_10 , ОСОБА_12 та потерпілий ОСОБА_6 , які показали, що всі без виключення бачили, де потерпілий зберігав кошти та факт пропозиції ОСОБА_6 обвинуваченій з приводу надання коштів у сумі 1000 грн. для придбання подарунків дітям.

Показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які ствердили обставини розрахунків обвинуваченою за послуги таксі та за придбані продукти харчування купюрами по 200 грн., на загальну суму 800 грн., наступного дня після зникнення коштів у потерпілого.

Показаннями свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_11 , які не заперечували обставин намагання домовитися з потерпілим, оскільки були співмешканцем та матір`ю обвинуваченої і хвилювалися, що у разі її причетності до скоєння кримінального правопорушення її можуть позбавити волі, так як вона перебувала на іспитовому строці. При цьому заперечили обставини викрадення будь яких коштів обвинуваченою та її причетності до таких дій.

Показаннями свідка ОСОБА_11 , яка заперечила наявність у обвинуваченої будь яких коштів після її повернення від потерпілого ОСОБА_6 .

Змістом протоколу огляду місця події від 27 квітня 2023 року вбачається, що за місцем проживання потерпілого ОСОБА_6 під матрасом ліжка відсутні кошти, які зі слів останнього мали там знаходитися.

За наведених вище обставин жодним чином не стверджує обставин викрадення обвинуваченою коштів потерпілого виписка ТВБВ № 10022/064 філії Хмельницького обласного управління АТ «Державний ощадний банк України» по картковому рахунку ОСОБА_6 .

Оскільки вказана банківська виписка жодним чином не стверджує наявність в домоволодінні потерпілого, під матрацом ліжка грошових коштів в сумі 6000 грн. в момент перебування там ОСОБА_7 , де в той час, окрім неї знаходилося ще ряд осіб, які на протязі тривалого періоду разом з ОСОБА_6 вживали алкогольні напої і безпосередньо бачили, де потерпілий зберігав кошти, що останній не заперечує.

При цьому, як вбачається з показань ОСОБА_6 , він час від часу залишав приміщення, де зберігалися кошти і там, окрім обвинуваченої, у його відсутність перебувало ще ряд осіб, які знали, де він зберігає кошти і мали до них вільний доступ.

Таким чином, стороною обвинувачення суду не надано жодного об`єктивного та допустимого доказу, окрім припущень потерпілого ОСОБА_6 , що саме ОСОБА_7 , а не інші особи, які перебували в квартирі під час спільного розпиття алкогольних напоїв заволоділа коштами потерпілого і взагалі наявності там цих коштів, їх кількості та номіну купюр.

Оскільки жоден свідок допитаний в кримінальному провадженні не ствердив обставин викрадення таких коштів, знають про їх викрадення виключно від потерпілого та з його слів, який звинувачує обвинувачену, яка вказані обставини категорично заперечує.

Посилання прокурора, як на доказ вини обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення на показання матері обвинуваченої свідка ОСОБА_11 ґрунтуються виключно на вільному та широкому тлумаченні її показань і жодним чином не стверджують факт причетності до вчинення кримінального правопорушення. Оскільки свідок ОСОБА_11 ствердила, що коли ОСОБА_7 повернулася від потерпілого, то не мала будь яких коштів, а не про їх відсутність, коли обвинувачена тільки їхала до нього, в чому намагається переконати колегію суддів прокурор.

З аналогічних підстав жодним чином не стверджує вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення і показання свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_11 з приводу спроб останніх домовитися з потерпілим. Оскільки такі очевидцями злочинних дій обвинуваченої не був, заперечили її причетність до скоєння крадіжки, ствердивши, що вказані дії вчинили, оскільки були співмешканцем та матір`ю ОСОБА_7 відповідно і боялися її притягнення до кримінальної відповідальності та засудження до реального строку покарання у разі причетності її до протиправних дій.

Показаннями свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 стверджуються обставини виключно розрахунку обвинуваченою за надані послуги, на незначні суми, однак аж ніяк про викрадення грошей. З огляду на те, що ОСОБА_7 є працездатною, отримує допомогу на дітей, наявність у неї власних коштів, внаслідок в тому числі її віку не виключається та є нормальних процесом забезпечення життєдіяльності.

Не спростовують висновків суду посилання прокурора на те, що ОСОБА_7 давала суперечливі покази щодо наявної в неї суми коштів, оскільки вказане не є безсумнівним доказом і безспірним фактом того, що обвинуваченою вчинено інкриміноване їй кримінальне правопорушення.

В процесі досудового розслідування, судового та апеляційних розглядів, обвинувачена ОСОБА_7 давла послідовні покази, якими категорично заперечувала свою причетність до скоєного кримінального правопорушення.

Оцінюючи всі наявні в матеріалах кримінального провадження докази, на які посилаються органи досудового розслідування та прокурор, колегія суддів вважає, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь які об`єктивні та належні докази вини ОСОБА_7 , які б не ґрунтувались на припущеннях потерпілого ОСОБА_6 та не були б похідними від його показань і можливість отримати такі докази вичерпана і втрачена.

За таких обставин колегія суддів вважає, що місцевий суд дав правильну оцінку цим доказам і обґрунтовано визнав їх недостатніми для доведеності беззаперечної вини обвинуваченої поза розумним сумнівом у таємному викрадені майна потерпілого.

З огляду на те, що місцевим судом були прийняті та дослідженні по суті всі докази надані стороною обвинувачення у повному обсязі, що жоден із учасників апеляційного розгляду, в тому числі прокурор не заперечує, колегія суддів не вбачає та не знаходить підстав для повторного дослідження всіх без виключення доказів в процесі апеляційного розгляду на чому наголошує прокурор, оскільки вказані вимоги стосуються виключно оцінки таких доказів, а не їх не дослідження чи не повного дослідження місцевим судом.

Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Виходячи з даного конституційного принципу, приймаючи до уваги, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь які об`єктивні та допустимі докази вини ОСОБА_7 , які б не ґрунтувались на припущеннях потерпілого ОСОБА_6 та не були б похідними від його показань та тверджень, місцевий суд, ретельно проаналізувавши надані прокурором докази в їх сукупності, дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про недоведеність вини обвинуваченої у скоєні кримінального правопорушення.

Доказів, які б стверджували протилежне, або спростовували висновки місцевого суду прокурором суду не надано, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду, а ті на які він посилається не заслуговують на увагу, носять надуманий характер, ґрунтуються на вільному тлумаченні матеріалів кримінального провадження та показань свідків, припущеннях, що не можна визнати належними та допустимими доказами, оскільки прокурор є прямо зацікавленою особою.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Посилання прокурора про неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, є надуманими та повністю спростовуються матеріалами провадження, які прокурором не спростовані.

Місцевим судом були встановлені дійсні обставини провадження дана належна оцінка наданим стороною обвинувачення доказам, правильно застосовані норми матеріального права, не допущено порушення норм процесуального права та зроблено обґрунтований висновок про недоведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення поза розумним сумнівом.

З урахуванням наведеного, підстав для зміни чи скасування вироку місцевого суду в межах апеляційних вимог прокурора не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а:

Вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 23 серпня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3