ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №953/3674/23 Головуючий 1-ої інстанції: ОСОБА_1
Провадження №11-кп/818/274/24 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.296 КК України
ВИРОК

Іменем України

15 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадженняза апеляційною скаргою прокурора на вирок Київського районного суду м. Харкова від 01.09.2023 року стосовно ОСОБА_7 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Новомосковськ Дніпропетровської області, громадянин України, українець, з середньою спеціальною освітою, одружений, який має малолітніх дітей: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , працюючий робітником торгового залу в супермаркеті «Посад», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючий за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

- 15.03.2021 Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільненого від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки,

засуджений за ч. 1 ст. 296 КК України до 2 (двох) років обмеження волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, приєднано невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 15.03.2021 та остаточно призначено покарання у вигляді 2 (двох) років 6 (шість) місяців обмеження волі.

Крім того, цим же рішенням суду вирішена доля речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, 02.03.2023 близько о 12:50 год. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в салоні громадського транспорту - автобусу марки «Solaris» моделі «Urbino 15» д.н.з. НОМЕР_1 , який здійснює перевезення по маршруту №63 «602 мікрорайон - вул. Клочківська (Обласна дитяча лікарня)», що рухався поблизу буд. 7 по вул. Героїв Праці в м. Харкові, де діючи з хуліганських мотивів, бажаючи продемонструвати своє явне нехтування до існуючих правил і норм поведінки в суспільстві, самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб та пошкодження чужого майна, діючи умисно, з мотивів явної неповаги до суспільства, усвідомлюючи, що за його діями спостерігають сторонні особи, влаштував конфлікт з пасажиром вказаного громадського транспорту. В ході конфлікту ОСОБА_7 виражався в грубій нецензурній формі, на прохання пасажирів припинити протиправні дії не реагував.

У подальшому, водій автобусу зупинився на зупинці громадського транспорту «вул. Барабашово», що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 4, та вийшов до салону автобусу, щоб припинити протиправні дії ОСОБА_7 , але останній не реагуючи на прохання, безпричинно вдарив кулаком правої руки по боковому склу автобуса, пробивши його наскрізь, що супроводжувалось особливою зухвалістю, проявами свого зневажливого ставлення до громадського порядку і ігнорування існуючих в суспільстві елементарних правил поведінки, умисно та безпідставно голосно виражався нецензурною лексикою, не зважаючи при цьому на сторонніх людей.

Внаслідок хуліганських дій ОСОБА_7 , які продовжувались тривалий час і вперто ним не припинялися близько 15 хвилин, був грубо порушений громадський порядок, повністю припинений рух громадського транспорту за маршрутом № 63, та умисно, з вираженням особливої зухвалості було розбито бокове скло автобусу марки «Solaris» моделі «Urbino 15» д.н.з. НОМЕР_1 , належного КП «Тролейбусне депо № 2».

В результаті хуліганських дій, ОСОБА_7 розбито бокове скло автобусу марки «Solaris» моделі «Urbino 15» д.н.з. НОМЕР_1 , чим спричинено КП «Тролейбусне депо № 2», згідно висновку судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-23/7802-АВ від 21.04.2023 матеріальну шкоду, на загальну суму 445,00 грн.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та як наслідок, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення особі засудженого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання за даною статтею у виді 2 років обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 71, п. п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 15.03.2021 та остаточно призначити покарання у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу, обвинуваченого, який по суті не заперечував проти задоволення апеляції але не згоден був в розмірі призначеного покарання, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляцію прокурора слід задовольнити частково, виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 296 КК України, а саме грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю.

Таким чином, відповідно до раніше наведеної правової норми апеляційна інстанція перевіряючи вирок в частині призначення обвинуваченому покарання виходить з положень ст. 65 КК України, що суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував: ступень тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є кримінальним проступком; особу обвинуваченого, який раніше судимий, офіційно працевлаштований, одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, не перебуває на обліку нарколога та психіатра, та відповідно до вимог ст. 65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вважає, з метою перевиховання та виправлення обвинуваченого, суд призначає покарання в межах санкції інкримінованої статті; обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого, суд не встановив.

З урахуванням наведеного, районний суд прийшов до висновку про необхідність призначення покарання в межах санкції ч. 1 ст. 296 КК України у вигляді обмеження волі.

Крім того, під час судового розгляду суд першої інстанції встановив, що ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 02.06.2023 заяву прокурора про перегляд за нововиявленими обставинами ухвали Московського районного суду м. Харкова від 24.03.2023 у справі № 643/20066/20 стосовно ОСОБА_7 задоволено. Вказаною ухвалою було скасовано ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 02.06.2023 за клопотанням начальника Салтівського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Харківській області відносно ОСОБА_7 та відмовлено у задоволенні клопотання начальника Салтівського районного відділу філії Державної установи "Центр пробації" в Харківській області про звільнення ОСОБА_7 від покарання, призначеного вироком Московського районного суду м. Харкова від 15.03.2021 у зв`язку із закінченням іспитового строку.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутної частини покарання у вигляді позбавлення волі, призначеного останньому вироком Московського районного суду м. Харкова від 15.03.2021, суд першої інстанції призначив остаточно до відбування ОСОБА_7 покарання у вигляді обмеження волі, оскільки він вчинив новий злочин у період іспитового строку, що свідчить про те, що його виправлення та попередження вчинення нових злочинів не можливо безізоляції від суспільства.

Колегія суддів не може погодитися з вищевказаним висновком районного суду.

Як правильно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, суд при призначенні покарання обвинуваченому допустив неправильне застосування вимог закону України про кримінальну відповідальність.

Так, згідно з матеріалами кримінального провадженнявироком Московського районного суду м. Харкова від 15.03.2021 ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

Кримінальне правопорушення, за яке ОСОБА_7 засуджений вироком Київського районного суду м. Харкова від 01.09.2023 вчинено ним після постановлення вироку Московського районного суду м. Харкова, а саме 02.03.2023.

Відповідно до вимог ст. 71 КК України, у разі, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно п. 26 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» передбачено, що у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі зі звільненням від відбування покарання з випробуванням (статті 75, 104 КК України) або була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (статті 81, 107 КК України) і в період іспитового строку або строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Отже, при постановленні вироку від 01.09.2023 суд першої інстанції не правильно призначив остаточне покарання ОСОБА_7 , засудивши його до обмеження волі, оскільки раніше останній засуджений вироком Московського районного суду м. Харкова від 15.03.2021 за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі та звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки.

Колегія суддів, вважає, що вирок суду необхідно скасувати з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

При призначенні покарання суд вважає, що запропонований прокурором розмір остаточного покарання, з урахуванням особи обвинуваченого та характером вчиненого останнього кримінального правопорушення є таким яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм розміром є явно несправедливим через суворість, а тому ОСОБА_7 слід призначити мінімальне можливе покарання.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду на підставі ст. ст. 413, 420 КПК України у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність підлягає скасуванню в частині призначеного покарання.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 409, 413, 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу задовільнити частково.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 01.09.2023 року стосовно ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч. 1 ст. 296 КК України та призначити йому покарання за цією нормою - 2 роки обмеження волі.

На підставі ч. 1 ст. 71, п. п. «б» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Московського районного суду м. Харкова від 15.03.2021 та остаточно призначити покарання у вигляді 2 років 1 місяців позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді