ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3899/23 Справа № 205/9452/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора Бурцевої

в режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2023 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ :

Обставини, встановлені рішенням суду та короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2023 року в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про його умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, відповідно до ст. 81 КК, відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 засуджений вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01.04.2020 за ч. 3 ст. 185, 71 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 2 місяці, яке почав відбувати 25 жовтня 2019 року, за час відбуття покарання в ДУ «Дніпровська виправна колонія (№89) засуджений ОСОБА_6 характеризувався позитивно, був переведений на дільницю соціальної реабілітації, після чого допустив злісне порушення порядку відбування покарання, був поміщений до ДІЗО та переведений до дільниці ресоціалізації, де характеризується посередньо. Допускав порушення режиму утримання, у зв`язку з чим до нього застосовувались 2 дисциплінарні стягнення та 2 заохочення за зразкову поведінку та ставлення до праці.

Враховуючи викладене, суд, дійшов висновку, що позитивні зміни у поведінці засудженого не відбулись, про що свідчить його нестабільна поведінка за весь період відбування покарання, крім того до останнього раніше застосовувались положення ЗУ «Про амністію» та умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, проте ОСОБА_6 на шлях виправлення не став та знову вчиняв умисні тяжкі кримінальні правопорушення, а тому суд позбавлений можливості стверджувати, що засуджений ОСОБА_6 довів своє виправлення, що б вказувало на наявність підстав для застосування до нього умовно-дострокового звільнення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальненні доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі засуджений просить застосувати до нього положення ст. 81 КК України.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, засуджений посилається на те, що суд, приймаючи рішення про відмову в задоволенні його клопотання, не надав належної оцінки тому, що він з серпня 2022 року працевлаштований в колонії, має заохочення, проводить соціально-виховну роботу із засудженими є старшим в церкві та від духовних центрів щодо нього було надано 2 листи, й довідка про його майбутнє працевлаштування та взяття на поруки. Крім того засуджений зазначає, що він має своє житло та хвору матір, й має намір піти до лав ЗСУ.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений та його захисник підтримали подану апеляційну скаргу та з підстав, викладених у скарзі просили її задовольнити, ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання та звільнити його умовно-достроково.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги засудженого, вважав ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою у зв`язку з чим, просив апеляційний суд залишити апеляційну скаргу засудженого без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.

Мотиви суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Вказаних вимог закону суд першої інстанції дотримався у повному обсязі, а тому, на думку апеляційного суду, рішення є законним, обґрунтованим та вмотивованим, виходячи з наступного.

Відмовляючи в застосуванні умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженому ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з того, що за час відбуття покарання останній характеризується посередньо, допускав порушення режиму утримання, у зв`язку з чим до нього застосовувались 2 дисциплінарні стягнення та 2 заохочення за зразкову поведінку та ставлення до праці, працевлаштований, приймає участі в організації виховних заходів, які проводяться в установі. В той же час, судом першої інстанції враховано нестабільну поведінку засудженого за час відбуття покарання, у зв`язку з чим суд дійшов до висновку, що засуджений ОСОБА_6 на даному етапі відбуття покарання ще не довів свого виправлення.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується й апеляційний суд, оскільки, як видно з характеристики засудженого, ОСОБА_6 відбуває покарання з жовтня 2019 року за вчинення тяжкого злочину проти власності, раніше був засуджений за аналогічні злочини, звільнявся від відбуття покарання умовно-достроково та вчиняв нові злочини в період такого звільнення, за весь час відбуття покарання має 2 стягнення за порушення режиму утримання, працевлаштований, до роботи ставиться добре за що двічі був заохочений. Колегія суддів також звертає увагу й на ту обставину, що засуджений ОСОБА_6 переводився на дільницю соціальної реабілітації, тобто на полегшені умови відбуття покарання, однак після цього допустив порушення режиму утримання.

Апеляційний суд не може погодитись з доводами засудженого, що судом надано невірну оцінку його характеристиці, оскільки суд оцінює поведінку засудженого за весь час відбуття покарання, у зв`язку з чим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що за час відбуття покарання засуджений ОСОБА_6 зарекомендував себе добре, однак на даний час не довів свого виправлення.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Основними засобами такого виправлення є встановлений порядок виконання та відбування покарання (режим), суспільно корисна праця, соціально-виховна робота, загальноосвітнє і професійно-технічне навчання, громадський вплив.

Відповідно до ч. 3 ст. 107 КВК України, засуджені зобов`язані: дотримуватися норм, які визначають порядок і умови відбування покарання, розпорядок дня колонії, правомірних взаємовідносин з іншими засудженими, персоналом колонії та іншими особами; утримувати в чистоті і порядку приміщення, дбайливо ставитися до майна колонії і предметів, якими вони користуються при виконанні дорученої роботи, здійснювати за ними належний догляд і використовувати їх тільки за призначенням; виконувати встановлені законодавством вимоги персоналу колонії; виконувати необхідні роботи по самообслуговуванню, благоустрою колонії; дотримуватися санітарно-гігієнічних норм; дотримуватися вимог пожежної безпеки і безпеки праці.

Засуджений ОСОБА_6 за весь час відбуття покарання має лише два заохочення, тобто протягом усього строку відбуття покарання засуджений байдуже ставився до покладених на нього обов`язків, не відзначався особливою старанністю при виконанні робіт, про що свідчить відсутність системності в заохоченнях. При цьому, колегія суддів зазначає, що засуджений ОСОБА_6 піддавався дисциплінарним стягненням, що не може вказувати на безумовному виконанні ним умов утримання. Таким чином, з огляду на загальний строк відбуття покарання засудженим ОСОБА_6 , наявність двох заохочень та двох стягнень свідчать про нестабільну поведінку засудженого під час відбуття покарання та зазначені обставина не можуть свідчити, що засуджений ОСОБА_6 безумовно довів своє виправлення.

Довідки з релігійних центрів та інші відомості, що характеризують особу засудженого не спростовують правильності висновків суду про недоведеність виправлення засудженого, а тому є неприйнятними.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання. Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Як вбачаться із роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування вказаної норми закону України про кримінальну відповідальність, які містяться в постанові Пленуму ВСУ від 26.04.2002 року № 2 Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким умовно дострокове звільнення від відбування покарання можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

Обов`язковою умовою для застосування умовно-дострокового звільнення від подальшого відбуття покарання є встановлення судом факту, що особа довела своє виправлення.

У даному випадку, колегія суддів вважає, що позитивні зміни у поведінці засудженого та його прагнення до неухильного дотримання умов відбування покарання, проходження ним певних програм соціального виховання, свідчить про те, що він стає на шлях виправлення, однак, за відсутності відомостей щодо системних заохочень за весь період відбуття покарання, наявність дисциплінарних стягнень, колегія суддів позбавлена можливості застосувати до ОСОБА_6 умовно-дострокове звільнення, оскільки на даний час, це буде суперечити меті призначеного покарання, яке полягає у виправленні засудженого та запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи, що умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до дискреційних повноважень суду, апеляційний суд дійшов висновку, що для досягнення цілей покарання умовно-дострокове звільнення в даному випадку є передчасним, у зв`язку з чим доводи апеляційної скарги засудженого не підлягають задоволенню, а ухвала суду першої інстанції має бути залишена без змін.

Керуючись ст. 81, 405, 407, 419 Кримінального процесуального кодексу України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 13 жовтня 2023 року про відмову в задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_6 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4