Справа № 553/2370/19
Провадження № 1-кп/553/15/2023
У Х В А Л А

Іменем України

01.11.2023м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю прокурора ОСОБА_2

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Полтаві кримінальне провадження № 0000013 від 04.01.2019 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених чч.1,2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

На розгляді Ленінського районного суду м. Полтави перебуває вказане кримінальне провадження.

До обвинуваченого ОСОБА_3 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурором заявлене клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів. В обґрунтування клопотання прокурор посилається на те, що ризики, які стали підставою для його обрання, не зменшились та продовжують існувати, якщо запобіжний захід змінити обвинувачений

ОСОБА_3 може переховуватись від суду , вчинити інше кримінальне правопорушення та незаконно впливати на свідків.

Захисник в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, просила змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на інший запобіжний захід-домашній арешт в нічний час. Зазначила ,що обвинувачений ОСОБА_3 з 14.05.2019 знаходиться під вартою ,тобто чотири роки шість місяців.Посилалася на відсутність будь-яких ризиків та обставин, що доводять необхідність подальшого застосування щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою .

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти клопотання прокурора ,підтримав захисника.

Заслухавши думку учасників судового провадження ,суд дійшов висновку про відхилення клопотання прокурора про продовження заходу забезпечення кримінального провадження відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою та відповідно про обгрутованість та часткове задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу ОСОБА_3 на більш м`який у вигляді домашнього арешту у нічний час .

Згідно ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 13 серпня 2019 року відносно ОСОБА_3 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою .

Вказаний запобіжний захід неодноразово продовжувався ухвалами Ленінського районного суду м.Полтави,останній раз запобіжний захід було продовжено ухвалою Ленінського районного суду м.Полтави від 06.09.2023 , строк якого спливає 04 листопада 2023 року.

Згідно п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема щодо незаконного, шляхом підбурювання, вмовлянням, залякуванням впливати на покази свідків, понятих, які були присутні під час проведення огляду місця події, на свідків, які вже допитані по кримінальному провадженню та які можуть бути встановлені в ході судового розслідування та потерпілих.

Відповідно до ч. 1 ст.181 КПК України домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Відповідно до ч. 2ст.181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно п. 19 ч.1 ст. 7, ст. 26 КПК України кримінальне провадження здійснюється на засадах диспозитивності. Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Суд, заслухавши обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження підстави наведені прокурором, які б беззаперечно вказували на необхідність продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках та за встановленою процедурою.

При вирішенні питання щодо можливості продовження або зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який, суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст.12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.

Відповідно до вимог ст.183КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

Статтею 177КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, серед іншого, переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченого, на які посилається прокурор, суд констатує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинятися з високим ступенем ймовірності.

Крім того, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів, враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, а також те, що метою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інші кримінальні правопорушення. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням викладеного, суд вважає, що встановлені раніше ризики, відносно ОСОБА_3 , передбачені п. 1 ,п.3,п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України, наразі зменшилися, хоча і не перестали існувати з високою ймовірністю.

Поряд з цим, з огляду на ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання її винною у кримінальному правопорушенні, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців, наявність постійного місця роботи та репутацію обвинуваченого, його майновий стан та наявність судимостей, дотримання умов попередньо застосованих запобіжних заходів, розмір майнової шкоди та інше.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, факти, які

є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу («Мюррей проти Сполученого Королівства» («Murrey v. the United Kingdom»)). Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин справи («Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» («Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom»)).

Відповідно до вимог ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам.

Разом з цим КПК України передбачено два запобіжні заходи, які в розумінні цілей статтей 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є позбавленням свободи, яким є домашній арешт та тримання під вартою. Що стосується домашнього арешту особа не ставиться у вкрай вразливе становище, тоді як при обранні особі тримання під вартою вона опиняється в неналежних умовах тримання під вартою під повним контролем держави, тобто є цілком вразливою.

Таким чином, з огляду на матеріали даного кримінального провадження , суд приходить до висновку, що подальше тримання ОСОБА_3 під вартою, з урахуванням усіх обставин: як особи обвинуваченого, його соціальних зв`язків, роду занять, місця проживання, майнового стану, сімейних зв`язків, так і тривалості судового розгляду даного кримінального провадження, які оцінені судом в контексті чинників, перелічених у ч. 1 ст. 178 КПК України, а також практики ЄСПЛ, є вкрай вразливим для життя і здоров`я останнього та невиправданим тривалістю судового розгляду, що є неприпустимим в розумінні дотримання судом принципу верховенства права і практики ЄСПЛ у кримінальному провадженні, та забезпечення судом обвинуваченій особі основоположних прав людини при продовженні дії запобіжного заходу, пов`язаного з позбавленням свободи.

Так, під час розгляду питання про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_3 судом насамперед встановлено, що на даний час значно зменшились ризики визначені ч.1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений ОСОБА_3 має постійне місце проживання: АДРЕСА_1 ,де постійно проживав зі своєю матір`ю , що свідчить про його міцні соціальні та сімейні зв`язки,за місцем проживання характеризувався задовільно (характеристика-а.с.33,виділені матеріали).

Суд приймає до уваги доводи сторони захисту про значну тривалість перебування обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою в умовах ДУ ПУВП №23 та недостатню обгрунтованість прокурором доцільності та виправдання такого подальшого утримання останнього з урахуванням тривалості судового розгляду даного кримінального провадження для запобігання ризикам, передбаченим п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, досягнення справедливого балансу інтересів суспільства з вимогами захисту прав конкретної особи.

Так, судом встановлено, що дане кримінальне провадження перебуває в провадженні Ленінського районного суду м.Полтави з 04.10.2019 , в той же час запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_3 обрано та діє з 13.08.2019.

На підставі розпорядження щодо призначення повторного автоматизованого розподілу судових справ від 03.07.2023 здійснено повторний автоматизований розподіл даної судової справи,визначено головуючого суддю для розгляду справи- ОСОБА_1 .

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 05.07.2023 призначено підготовче судове засідання .

Отже,судовий розгляд даного кримінального провадження розпочато спочатку, проведено підготовчі дії та підготовчий його розгляд, на даний час кримінальне провадження знаходиться на стадії судового розгляду, але свідки , про допит яких заявляв прокурор ,до суду не прибувають. Відповідно до рапортів працівників поліції за адресами ,які зазначені в матеріалах кримінального провадження ,свідки не мешкають. Тому, суд виключає такий ризик, заявлений прокурором ,як незаконний вплив на свідків.

Щодо вчинення іншого злочину, цей ризик взагалі гуртується на припущеннях. Так злочини у вчиненні яких звинувачується ОСОБА_3 вчинені у 2019 , під варту ОСОБА_3 взятий у серпні 2019 , тобто за 4 роки та 6 місяців обвинувачений незаконно на свідків не впливав, інший злочин не вчинив .

Таким чином на даний час обвинувачений ОСОБА_3 утримується під вартою більш 4 років , що є досить тривалим строком та відповідно який не може бути виправданий тривалістю судового розгляду даного кримінального провадження, розгляд якого на даний час здійснюється з самого початку в іншому складі суду.

З огляду на вищевикладені мотиви та висновки, суд приходить до переконливого висновку про те, що на даний час з урахуванням тривалого строку утримання ОСОБА_3 під вартою , в зв`язку з тривалістю судового розгляду даного кримінального провадження та його судового розгляду іншим складом суду з самого початку, значної навантаженності Ленінського районного суду м. Полтави, що негативно впливає на оперативність розгляду даної справи, наявністю обставин, які істотно знижують наявні ризики, буде достатнім визначення відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, із покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст. 194 КПК України, та носінням електронного засобу контролю шляхом зміни існуючого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В той же час, суд вважає, що прокурором в судовому засіданні не доведено, що встановлені при обранні та продовженні ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшились та продовжують існувати на даний час, та що інший, більш м`який запобіжний захід, є недостатнім для запобігання ризикам, встановленим ст.177 КПК України, та не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з урахуванням стану здоров`я останнього, соціальних зв`язків та терміну перебування під вартою, який триває більше чотирьох років.

За таких обставин, суд приходить до висновку про обгрунтованість та задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 в частині зміни обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який у вигляді цілодобового домашнього арешту з покладенням процесуальних обов`язків та обов`язковим носінням електронного засобу контролю, що в свою чергу спростовує твердження прокурора щодо доцільності продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з тим,клопотання захисника обвинуваченого в частині застосування відносно її підзахисного іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж цілодобовий домашній арешт з застосуванням електронних засобів контролю та покладенням певних процесуальних обов`язків суд, за наведених мотивів, вважає передчасним та недостатньо обгрунтованим і неспівмірним до тяжкості інкримінованих останньому діянь.

Керуючись ст. ст. 177,178, 182,183, 195, 201, 331 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу -відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого - задовольнити частково.

Обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,зареєстрованому та проживаючому за адресою АДРЕСА_1 , міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, змінити на запобіжний захід - цілодобовий домашній арешт з використаннням засобів електронного контролю, негайно звільнивши його з - під варти в залі судового засідання після проголошення, ухвали на підставі ч.5 ст. 202 КПК України.

Покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

- прибувати до суду, який розглядає кримінальне провадження № 537/2370/19, за першою вимогою;

-цілодобово не залишати без дозволу суду місце постійного проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

-утримуватися від спілкування в позасудовому порядку зі свідками у кримінальному провадженні № 537/2370/19;

-носити електронний засіб контролю;

-залишити на зберіганні суду свій паспорт для виїзду за кордон та, у разі наявності, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Зобов`язати ОСОБА_3 невідкладно прибути до місця свого проживання, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Строк дії ухвали 60 днів з 01 листопада 2023 року до 30 грудня 2023 року включно.

Виконання ухвали в частині дотримання ОСОБА_3 покладених на нього обов`язків доручити органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого ОСОБА_3 контроль за виконанням запобіжного заходу ОСОБА_3 покласти на прокурора.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що порушення умов домашнього арешту може бути наслідком застосування грошового стягнення чи застосування більш суворішого запобіжного заходу, зокрема, тримання під вартою.

Відділенню поліції № 1 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області ,негайно поставити на облік ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Полтави, українця, громадянина України, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 .

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_3 , що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники поліції, з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, вимагати надати

усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Ухвала суду в частині звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 з-під варти та застосування до нього запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту підлягає негайному виконанню.

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1