Справа № 344/5433/22
Провадження № 1-кп/344/886/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2023 року місто Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі прокурора: ОСОБА_4 ,

захисника: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

потерпілого: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що народився у місті Івано-Франківськ, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, не працюючого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 вчинив розбій, що поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень та в умовах воєнного стану.

Злочин вчинено за наступних обставин.

Так, 18.03.2022, близько 17 години, в період дії на території України воєнного стану, який введений Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» ОСОБА_6 , перебуваючи на території гаражного кооперативу «Автопаркінг», що по вул. Гната Хоткевича - Молодіжна, в м. Івано-Франківську, а саме, неподалік гаражного приміщення № НОМЕР_1 , під час розмови з ОСОБА_7 , діючи умисно з метою незаконного заволодіння чужим майном, а саме мобільним телефоном, який належав ОСОБА_7 наніс останньому три удари кулаком в ділянку обличчя, застосувавши до нього фізичне насильство, та намагався вирвати з правої руки потерпілого його мобільний телефон, однак ОСОБА_7 почав чинити опір, з метою утримання свого особистого майна. Після чого ОСОБА_6 , з метою подолання волі та опору потерпілого ОСОБА_7 , наніс останньому удар камінем, в ділянку голови, від якого потерпілий втратив рівновагу та впав на землю, спричинивши тим самим йому тяжке тілесне ушкодження.

В подальшому ОСОБА_6 , унеможлививши опір потерпілого, діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний і суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх шкідливі наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, відкрито викрав із рук потерпілого ОСОБА_7 мобільний телефон марки «Tecno», ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 в корпусі золотистого кольору, вартість якого становить 966 гривень.

Після вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_6 покинув місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на вказану суму.

Таким чином ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.187 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю. Суду пояснив, що 18.03.2022 близько 17 год зустрівся з потерпілим біля гаражів та нічого не говорячи, намагаючись забрати в нього мобільний телефон наніс потерпілому три удари кулаком в ділянку голови, а також один удар в ділянку голови потерпілого каменем. Після нанесених потерпілому ударів той упав на землю, а обвинувачений забрав його мобільний телефон та покинув місце вчинення злочину. Вказав, що ніяк не може пояснити причини та мету своїх дій, про те шкодує про вчинене та розкаюється. Зазначив про повне відшкодування потерпілому матеріальних збитків, шляхом повернення викраденого телефона та про примирення з потерпілим. Будучи додатково допитаним повідомив, що відібрав в потерпілого телефон оскільки той намагався з нього кудись подзвонити.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_5 вказала, що стороною захисту не заперечується правильність квалікації дій обвинуваченого.

Поряд з визнанням вини обвинуваченим ОСОБА_6 , його винуватість у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується показаннями потерпілого, свідків, висновками експертиз, письмовими та речовими доказами, дослідженими у судовому засіданні.

Так, допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 суду пояснив, що знає обвинуваченого візуально. Незадовго до подій описаних в обвинувальному акті, обвинувачений незеконно зняв з його банківської карточки близько двох тисяч гривень, а тому потерпілий зустрівши його попросив повернути викрадені кошти, при цьому наголосивши на можливості повернення боргу частинами. Обвинувачений, для продовження розмови, запропонував йому піти до гаражів на що потерпілий погодився. В ході розмови, при спробі потерпілого здійснити телефоний дзвінок зі свого мобільного телефону, обвинувачений схопив рукою мобільний телефон та намагаючись його вирвати наніс три удари кулаком в ділянку голову потерпілого. Однак потерпілий продовжував утримувати телефон в руках та не віддавав його обвинуваченому і тоді обвинувачений наніс йому один удар в ділянку голови каменем і вихопивши мобільний телефон втік. На допомогу потерпілому прийшов перехожий, а згодом приїхали працівники поліції і потерпілого було госпіталізовано до лікарні. Зазначив, що на даний момент мама обвинуваченого повернула йому викрадені ОСОБА_6 з його банківської карточки гроші та компенсувала вартість мобільного телефону, а тому в нього не має претензій до обвинуваченого, не зважаючи на неповне відшкодування ним заподіяної злочином шкоди. Просив обвинуваченого суворо не карати.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 вказала, що 18.03.2023 року до неї додому прийшов обвинувачений ОСОБА_6 , який є її кумом, та залишив мобільний телефон. Після перегляду вказаного телефону, зокрема збережених на ньому фотографій, вона зрозуміла, що він належить потерпілому ОСОБА_7 , який є її сусідом. Також вказала, що обвинувачений нічого їй не пояснював звідки в нього цей телефон. Про те, що вказаний телефон ОСОБА_6 відібрав в потерпілого їй стало відомо вже після приїзду працівників поліції.

Окрім показань обвинуваченого, потерпілого та свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_6 доводиться іншими письмовими і речовими доказами по справі, які були предметом дослідження в ході судового розгляду кримінального провадження.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань (а.п.213, том 1) та протоколом про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 19.03.2022 року, відповідно до яких на підставі заяви ОСОБА_7 , 19.03.2022 року внесено відомості до ЄРДР про вчинення 18.03.2022 року близько 17 години 00 хвилин ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, а саме за фактом відкритого заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_7 , із застосуванням насильства та в умовах воєнного стану, що спричинило останньому майнової шкоди.

Протоколом огляду місця події від 19.03.2022 року з фото таблицями до нього (а.п.215-223, том 1) проведеного у присутності двох понятих та за участі потерпілого ОСОБА_7 , відповідно до якого, об`єктом огляду є територія гаражного кооперативу «Автопаркінг», що по вулиці Гната Хоткевича у місті Івано-Франківськ. Безпосереднім об`єктом огляду є ділянка території гаражного кооперативу на відстані 2 метри від гаражу № НОМЕР_1 . На відстані 1 метр від вказаного гаражу знаходиться паркан та хвіртка. Під час огляду місця події потерпілий ОСОБА_7 показав місце події, зокрема неподалік гаражних приміщень № НОМЕР_4 , де він зустрів знайомого йому молодого чоловіка. Вказав, що між ним та вказаною особою виник конфлікт у ході якого останній наніс йому удар по голові та відразу вирвав мобільний телефон у нього з рук. На долучених фототаблицях відображений потерпілий, який вказує на обставини події. В ході огляду місця події будь які предмети чи речі не вилучались.

Заявою ОСОБА_8 від 19.03.2022 року (а.п.229, том 1), відповідно до якої остання добровільно видала працівникам поліції мобільний телефон марки «Tecno», модель «B1F», у корпусі золотистого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , який їй передав ОСОБА_9 .

Протоколом огляду предмета з фотознімками до нього від 21.03.2022 року (а.п.233-235, том 1), відповідно до якого слідчим СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області провів огляд мобільного телефону марки «Tecno», модель «B1F», у корпусі золотистого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , який 19.03.2022 року був вилучений у ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з додатком до нього від 19.03.2022 (а.п.222-224, том 1), відповідно до якого слідчим СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області за участі потерпілого ОСОБА_7 , у присутності двох понятих провів пред`являння фото осіб для впізнання. В ході слідчої дії потерпілий повідомив, що зможе впізнати особу, яка 18.03.2022 року близько 17:00 години перебуваючи на території гаражного кооперативу, що по вулиці Гната Хоткевича у місті Івано-Франківськ, відкрито із застосуванням фізичної сили заволоділа його мобільним телефоном. Потерпілий ОСОБА_7 вказав, що впізнає особу відображену на фото №1, як таку, яка 18.03.2022 року близько 17:00 години перебуваючи на території гаражного кооперативу, що по вулиці Гната Хоткевича у місті Івано-Франківськ, відкрито із застосуванням фізичної сили заволоділа його мобільним телефоном. Такою особою являвся ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протоколом пред`явлення речей для впізнання від 19.03.2022 року з додатком до нього (а.п.225-228, том 1), відповідно до якого слідчим СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області за участі потерпілого ОСОБА_7 , у присутності двох понятих провів пред`являння мобільного телефону марки «Tecno», модель «B1F», у корпусі золотистого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 . Потерпілий ОСОБА_7 вказав, що впізнає пред`явлений йому для впізнання мобільний телефон та який 18.03.2022 року близько 17:00 години на території гаражного кооперативу, що по вулиці Гната Хоткевича у місті Івано-Франківськ, відкрито із застосуванням фізичної сили заволоділа знайома йому особа. Такою особою являвся ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з додатком до нього від 28.04.2022 (а.п.230-232, том 1), відповідно до якого слідчим СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області за участі свідка ОСОБА_8 , у присутності двох понятих проведено пред`являння фото осіб для впізнання. В ході слідчої дії свідок повідомила, що зможе впізнати особу, яка 18.03.2022 року прийшла до неї додому та повідомила їй, що має при собі мобільний телефон, який належить чоловікові на ім`я « ОСОБА_10 ». Свідок ОСОБА_8 вказала, що впізнає особу відображену на фото №2, як таку, яка 18.03.2022 року прийшла до неї додому та повідомила їй, що має при собі мобільний телефон, який належить чоловікові на ім`я « ОСОБА_10 ». Такою особою являвся ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками з додатком до нього від 19.03.2022 (а.п.236-238, том 1), відповідно до якого слідчим СВ Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області за участі свідка ОСОБА_11 , у присутності двох понятих провів пред`являння фото осіб для впізнання. В ході слідчої дії свідок повідомив, що зможе впізнати особу, яка 18.03.2022 року перебуваючи на території гаражного кооперативу, що по вулиці Гната Хоткевича у місті Івано-Франківськ відкрито заволоділа мобільним телефоном ОСОБА_7 . Свідок ОСОБА_11 вказав, що впізнає особу відображену на фото №4, як таку, яка 18.03.2022 року перебуваючи на території гаражного кооперативу, що по АДРЕСА_2 відкрито заволоділа мобільним телефоном ОСОБА_7 . Такою особою являвся ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до висновку експерта №903/22-29 від 23.03.2022 року з додатками до нього (а.п.239-247, том 1), ринкова вартість мобільного телефону марки «Tecno», модель «B1F», у корпусі золотистого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 складає 966 (дв`ятсот шістдесят шість) гривень.

Висновком експерта № 136 від 26.04.2022 року (а.п.248-249, том1), відповідно до якого у ОСОБА_7 виявлені тілесні ушкодження: перелом лобної кістки зліва в надорбітальній ділянці з незначним зміщенням, відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечні для життя в момент спричинення; перелом величної кістки зліва на рівні дуги, без зміщення, який відноситься до легких тілесних ушкоджень, що викликали короткочасний розлад здоров`я; садна в ділянках голови, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. Вказані тілесні ушкодження утворились від дії тупих твердих предметів. Вирішити питання про характер закритої черепно - мозкової травми, не має можливостя, оскільки ОСОБА_7 самостійно покинув стаціонар КНП «ОКЛ ІФ-ОР». В медичній карті стаціонарного хворого ОСОБА_7 встановлено діагноз «Енцефаломаляційна киста в лівій лобній долі», яка є доброякісним утворенням, і не пов`язана з травмою від 18.03.2022 року. Враховуючи кількість та локалізацію тілесних ушкоджень можна думати, що ОСОБА_7 було спричинено не менше 6-ти ударів в ділянки голови. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень можна думати, що взаємне розташування ОСОБА_7 та особи, яка напала у момент спричинення йому тілесних ушкоджень могло бути різним. Судово - медичних даних, які б вказували на можливу боротьбу чи самооборону не виявлено.

Як вбачається з висновку судово-психіатричного експерта № 68/2022 від 31.03.2022 року (а.п.88-93, том 1), підекспертний ОСОБА_6 виявляє ознаки легкої розумової відсталості, згідно МКХ-10 F 70. На період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину підекспертний ОСОБА_6 перебував у стані і перебуває на даний час, при якому здатний у повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. Підекспертний ОСОБА_6 не потребує застосування примусових заходів медичного характеру.

З ухвали Івано-Франківського міського суду від 18.11.2019 року встановлено, що за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.115 КК України до неповнолітнього ОСОБА_6 застосовувались примусові заходи медичного характеру у виді направлення неповнолітнього до спеціальної навчально-виховної установи для дітей і підлітків.

Зазначені докази суд визнає належними та допустимими та такими, що у сукупності поза розумним сумнівом доводять винуватість обвинуваченого в розбої, вчиненому в умовах воєнного стану та поєднаному із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Щодо показань обвинуваченого, про те, що він не мав наміру спричинити потерпілому тяжкі тілесні ушкодження, а тільки хотів відібрати телефон у потерпілого, оскільки останній мав намір зателефонувати іншим особам з метою отримання від нього раніше отриманих коштів потерпілого, суд зазначає наступне.

За загальним визначенням розбій, як злочин проти власності, це напад із метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства. Розбій відноситься до формального (усіченого) складу злочину, вважається завершеним з моменту вчинення самого нападу. У разі вчинення розбою посягання відбувається на основний безпосередній об`єкт - право власності, на який насамперед спрямований цей злочин, та на додатковий безпосередній об`єкт, у зв`язку із посяганням на право власності, - життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу. Однією з ознак, що характеризують розбій, є саме насильство, метою якого є намір одразу подолати опір потерпілого й упередити його протидію нападу.

Як випливає зі змісту ст.187 КК України, обов`язковою ознакою об`єктивної сторони вказаного складу злочину є заподіяння особі, яка зазнала нападу, насильства, небезпечного для життя чи здоров`я, або погроза застосування такого насильства.

Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, слід розуміти заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження, а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент їх вчинення.

Як встановлено з показань потерпілого та висновку експерта № 136 від 26.04.2022 року (а.п.248-249, том1) обвинувачений наніс потерпілому три удари кулаком в голову намагаючись відбрати телефон, а після падіння потерпілого з метою відібрати телефон наніс ще один удар каменем також в ділянку голови та в такий спосіб заволодівши телефоном потерпілого покинув місце події. За наслідком нанесених обвинуваченим ударів потерпілому спричинено тяжке тілесне ушкодження.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про те, що заподіяння потерпілому ударів кулаками та каменем в ділянку голови створювало реальну небезпеку для життя і здоров`я потерпілого та за своєю інтенсивністю, характером і наслідками є насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи.

Разом з цим, надані потерпілим показання щодо способу отримання ним ушкоджень повністю узгоджуються з даними протоколів огляду місця події та висновком судово-медичної експертизи відповідно до якого, у ході огляду у потерпілого виявлено тяжкі тілесні ушкодження.

Щодо показань обвинуваченого про те, що насильство до потерпілого було застосовано ним з метою не дати здійснити дзвінок потерпілому, то вони є безпідставними, оскільки, агресивні, раптові, небезпечні дії обвинуваченого, були спрямовані саме на подолання опору потерпілого з метою заволодіння його телефоном, більше того обвинувачений заволодівши телефоном потерпілого не викинув його, а втік разом з телефоном та згодом залишив його в своєї куми ОСОБА_8 , зазначене підтверджує, що метою злочиних дій обвинуваченого було саме заволодіння телефоном потерпілого, а мотив був корисливим.

Таким чином, зазначене вище спростовує твердження обвинуваченого про те, що насильство до потерпілого було ним застосовано з метою не дати здійснити дзвінок потерпілому.

Стосовно доводів обвинуваченого про те, що у нього не було умислу на викрадення телефону, який належить потерпілому, то вони є безпідставними та спростовуються показаннями самого обвинуваченого, потерпілої та свідка які під час допиту у суді підтвердили факт викрадення телефону, який належить потерпілому.

Показання потерпілої, свідка у даному кримінальному провадженні є логічними, послідовними та узгоджуються з іншими наявними у кримінальному провадженні доказами.

Будь яких інших версій, які б суд мав змогу перевірити під час судового розгляду стороною захисту не висунуто, а інші показання обвинуваченого не впливають на обсяг обвинувачення та кваліфікацію його дій. Також сторонами кримінального провадження не заявлено клопотань про необхідність доповнення судового розгляду.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_6 суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена поза розумним сумнівом та кваліфікує його дії за ч.4 ст.187 КК України як розбій, вчинений в умовах воєнного стану та поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових злочинів, а відповідно ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Призначаючи покарання обвинуваченому суд враховує: ступінь тяжкості вчиненого злочину, що згідно ст.12 КК України є особливо тяжким; дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, з середньою освітою, має постійне місце проживання, позитивно характеризується по місцю навчання; не перебуває на обліку в лікаря нарколога; лікарем психіатром встановлено діагноз «Змішані розлади поведінки та емоцій підліткового віку з формування розладу особистості»; до якого застосовувались примусові заходи виховного характеру за вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч.2 ст.15, ч.2 ст.115 КК України.

При призначенні покарання, суд зважує на роз`яснення, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 №7 (зі змінами), зокрема в п.1, звертається увага на те, що суди при призначенні покарання мають суворо дотримуватися вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а в п.3 наголошується на тому, що, встановлюючи ступінь тяжкості злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його скоєння (зокрема форми вини, мотиву й мети, способу, стадії скоєння, кількості епізодів злочинної діяльності, характеру і ступеня тяжкості наслідків, що настали).

Також при призначенні покарання, оскільки в даному кримінальному провадженні вирок ухвалюється за результатом нового судового розгляду, суд враховує і ч. 2. ст.416 КПК України, відповідно до якої при новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання. Судом встановлено, що вирок Івано-Франківського міського суду не скасовувся з підстав зазначених в ч.2 ст.416 КПК України, а тому суд не впарві посилити визначене обвинуваченому попереднім скасованим вироком Івано-Франківського суду від 13.10.2022 року покарання.

Обставинами, які відповідно до ч.1 ст.66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та щире каяття. На підставі ч.2 ст.66 КК України суд вважає за необхідне визнати такими, що пом`якшуть покарання інші, не зазначені в частині першій цієї статті обставини, а саме молодий вік обвинуваченого та наявність в нього психіатричного захворювання.

Обставин, які відповідно до ч.1 ст.67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_6 в ході судового розгляду судом не встановлено.

Отже, враховуючи вищенаведене, думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк вісім років, думку потерпілого який просив обвинуваченого суворо не карати, думку обвинуваченого та захисника, які просили призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням вимог ст.69 КК України, дані про особу винного, яка має міцні соціальні зв`язки, відсутність обставин, які обтяжують покарання, наявність кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, щире каяття, молодий вік обвинуваченого та наявність в нього психіатричного захворюваннят, суд приходить до висновку, що вказані обставини, які пом`якшують покарання в своїй сукупності, істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому суд, виходячи з принципу індивідуалізації покарання вважає, що ОСОБА_6 на підставі ч.1 ст.69 КК України слід призначити основне покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.187 КК України.

Суд, при призначенні покарання не застосовує до обвинуваченого ОСОБА_6 вимоги ст.75 КК України, оскільки враховує інформацію зазначену в досудовій доповіді на обвинуваченого та характер вчиненого ним кримінального правопорушення, а саме наявність двох самостійних кваліфікуючих ознак кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.187 КК України.

Підстав для зміни чи скасування раніше обраного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, немає.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати за проведення судових експертиз відповідно до ч.2 ст.124 КПК України покласти на обвинуваченого.

Долю речових доказів вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Питання щодо скасування арешту майна вирішити згідно ч.4 ст. 174 КПК України.

Керуючись ст.ст.368, 370, 373, 374, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.187 КК України та із застосуванням ч.1 ст.69 КК України призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців з конфіскацією майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з моменту набрання вироком законної сили.

Відповідно до ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_6 в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення з 19.03.2022 року до дня набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави 755 (сімсот п`ятдесять п`ять тисяч) гривень 08 копійок процесуальних витрат в кримінальному провадженні за проведення судових експертиз.

Речові докази по справі після набрання вироком законної сили:

мобільний телефон марки «Tecno», модель «B1F», у корпусі золотистого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 (постанова слідчого від 19.03.2022 року) - повернути потерпілому ОСОБА_7 ;

Після набрання вироком законної сили скасувати накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 23 березня 2022 року арешт.

Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору в день його проголошення. Учасники судового провадження мають право отримати його копію в суді.

Вирок може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Івано-Франківського апеляційного суду через Івано-Франківський міський суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя ОСОБА_1