Справа № 946/7602/23
Провадження № 1-кс/946/2291/23
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 жовтня 2023 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, Миколаївської області, громадянина України, українця, з середньою освітою, офіційно не працюючого, офіційно не одруженого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п.12, ч.2 ст.115, ч.1 ст.396 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Слідчим відділом Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області проводилося досудове розслідування у кримінального провадженні №0000542 від 02.05.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п. 12, ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 396 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_6 30.04.2023 в денну пору доби, більш точно час не встановлений, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , вступив у злочинну змову з ОСОБА_7 на вчинення умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, а саме ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Далі, 30.04.2023 біля 17:40 години, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_6 із ОСОБА_7 з ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , які не вступали в змову з останніми на умисне вбивство ОСОБА_8 та умислу на його вбивство не мали, а лише були обізнані від ОСОБА_7 , про необхідність надання йому допомоги в залякуванні ОСОБА_8 шляхом їх присутності, та разом з ОСОБА_7 на автомобілі ВАЗ 21061 реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 та під керуванням останнього, взявши із собою заздалегідь заготовлений інвентар для викопування землі лопату та вили, прибули до будинку АДРЕСА_4 , за місцем проживання потерпілого ОСОБА_8 , де покликали останнього для вияснення відносин з приводу конфлікту, що напередодні виник між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

ОСОБА_8 , розуміючи, що не зможе надати опір групі осіб, був вимушений виконати вказівку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 сісти в зазначене авто та проїхати разом з ними для вирішення конфлікту в іншому місці.

Далі, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та потерпілий ОСОБА_8 від будинку АДРЕСА_4 прослідували на вказаному авто до лісового насадження лінійного типу, яке розташоване в північно-західному напрямку від с. Броска Ізмаїльського району Одеської області, на відстані приблизно 750 метрів від автодороги Т1631, за координатами: 45.387917, 28.780110. Далі, перебуваючи на вказаній ділянці місцевості ОСОБА_7 та ОСОБА_6 почали в присутності ОСОБА_8 відшукувати на місцевості готові викопані чи пристосовані ями в землі, в яких можна закопати ОСОБА_8 , останній розумів, що вказані особи вчиняють дії, направлені на позбавлення його життя шляхом закопання в землі живцем, але опору не чинив, так як його воля була пригнічена переважаючою кількістю осіб та відсутністю сторонньої допомоги.

Не знайшовши викопаної ями на місцевості, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вирішили викопати самостійно яму в землі та поховати в ній живцем ОСОБА_8 .

ОСОБА_6 разом і почергово зі змушеним потерпілим ОСОБА_8 почали копати яму в землі, використовуючи привезений в авто інвентар лопату та вили.

ОСОБА_7 участі у викопування ями не брав, але спостерігав за процесом викопування.

Також, ОСОБА_9 та ОСОБА_4 приймали участь в викопуванні вказаної ями, але не були обізнані про реальний умисел ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на умисне позбавлення життя ОСОБА_8 , сприймаючи ці дії як залякування останнього, після викопання ями вони відійшли від ями, залишивши біля неї ОСОБА_8 разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , умисно, усвідомлюючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді смерті ОСОБА_8 у результаті своїх дій та бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що перебувають на віддаленій від населеного пункту місцевості та переконавшись у відсутності сторонніх осіб, які б могли допомогти потерпілому, психологічно змусили потерпілого наказами лягти у вказану викопану яму в землі, після того, як ОСОБА_8 виконав вимогу ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , лігши у неї, реалізуючи умисел, направлений на протиправне заподіяння смерті іншій людині, ОСОБА_6 за згоди та у присутності ОСОБА_7 , щільно закопав виритою землею живцем ОСОБА_8 у вказаній ямі, унеможлививши його самостійне звільнення. В результаті умисних дій ОСОБА_6 та ОСОБА_7 смерть потерпілого ОСОБА_8 настала від асфіксії у закритому (обмеженому) просторі в результаті гіпоксії.

ОСОБА_4 після того, як ОСОБА_8 не підійшов разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , зрозумів, що фактично ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скоїли особливо тяжкий злочин умисне вбивство ОСОБА_8 шляхом його закопування живцем, та бачив, що знаряддя скоєння злочину вили та лопата ОСОБА_6 поміщено в багажник автомобілю.

Після цього, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 поїхали на вказаному автомобілі з місця вчинення даного злочину до м. Ізмаїлу, під час руху в салоні авто ОСОБА_6 , ОСОБА_7 наказали ОСОБА_9 та ОСОБА_4 мовчати та нікому не повідомляти з приводу скоєння ними злочину. Також, ОСОБА_6 , ОСОБА_7 узгодили з ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , що необхідно приховати факт вчинення даного злочину шляхом переховування знарядь злочину лопати та вил, які містять на собі сліди злочину та погодили, що викинуть їх у найближчий по ходу руху водоймі. Через короткий проміжок часу ОСОБА_6 за узгодженням та з відома ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , з метою приховування особливо тяжкого злочину, викинув вказані знаряддя злочину лопату та вили в Лощинівське водосховище, розташоване біля с. Лощінівка Ізмаїльському району Одеської області.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України, за ознаками: заздалегідь не обіцяного приховування особливо тяжкого злочину.

ОСОБА_4 06.05.2023 затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.05.2023 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.07.2023 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 07.08.2023.

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.08.2023 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 03.10.2023.

Прокурор 29.09.2023 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду з обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000542 від 02.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України.

Прокурор в клопотанні зазначив, що відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, метою та підставою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_4 є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду. На даний час змінювати запобіжний захід ОСОБА_4 з домашнього арешту на більш м`який не доцільно у зв`язку з тим, що ризики, які встановлені слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу, не зникли та продовжують існувати.

У судовому засіданні прокурор підтримав заявлене клопотання, просив його задовольнити. Зазначив, що факт події та причетності підозрюваного підтверджується матеріалами кримінального провадження, просив задовольнити клопотання. Зазначив, що наявні всі підстави для продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , у зв`язку із обґрунтованістю підозри та підтвердженням наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. На даний момент підозра є обґрунтованою.

Підозрюваний в судовому засіданні зазначив, що з клопотанням згоден.

Захисник в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.

Вислухавши прокурора, підозрюваного, захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 необхідно задовольнити з наступних обставин.

В судовому засіданні встановлено, що слідчим відділом Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області проводилося досудове розслідування у кримінального провадженні №0000542 від 02.05.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених п. 12, ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 396 КК України.

ОСОБА_4 06.05.2023 затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

07 травня 2023 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення повністю підтверджується зібраними доказами, а саме протоколом огляду місця події від 01.05.2023, протоколом огляду ділянки місцевості від 06.05.2023, протоколом огляду трупа від 06.05.2023, протоколом обшуку від 06.05.2023 автомобіля марки ВАЗ 21061, протоколом обшуку від 06.05.2023 дачної ділянки АДРЕСА_5 , протоколом обшук дачної ділянки АДРЕСА_6 , протоколом обшуку від 06.05.2023 дачної ділянки АДРЕСА_7 , протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 , протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_9 , протоколом слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_4 , протоколом слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_9 , протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_7 , протоколом слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_7 , протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_6 , протоколом слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_6 , протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 , протоколами допитів свідків: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , висновками експертів, речовими доказами та іншими доказами у сукупності.

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 08.05.2023 ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.07.2023 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 07.08.2023.

Ухвалою слідчого судді Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 04.08.2023 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 03.10.2023.

Прокурор 29.09.2023 звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду з обвинувальним актом у кримінальному провадженні № 0000542 від 02.05.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України.

Відповідно до вимог ч. 6 ст. 199 КПК України, у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор, не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу, може подавати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами ст. 199 КПК України.

Оскільки строк дії ухвали слідчого судді від 04.08.2023, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту спливає 03.10.2023, а підготовче судове засідання не призначено, виникла необхідність у продовженні обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті.

В свою чергу, відповідно до вимог ст. 178 УПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Аналіз представлених доказів об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

Відтак, у даному кримінальному провадженні наявні обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання особі одного із запобіжних заходів, передбачених ст.176 КПК України.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висловлено позицію, викладену у п.1 листа за №511-550/0/4-13 від 04.04.2013 року, згідно якої, вирішуючи питання про застосування, продовження, зміну або скасування запобіжного заходу при розгляді відповідних клопотань, слідчий суддя, суд щоразу зобов`язаний: здійснювати повноваження із судового контролю за дотриманням прав свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні під час досудового розслідування і судового розгляду, діяти відповідно до вимог кримінального процесуального закону; враховувати, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року (Конвенція), а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК, з урахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ); при розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п.80 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України») тощо.

Згідно з вимогами п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції та практики ЄСПЛ (рішення від 25.03.1999 року у справі «Ніколова проти Болгарії», рішення від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України»), обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

При вирішенні питання про обрання (продовження) запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Відповідно до п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, метою та підставою застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_4 є забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду.

Так, ризик переховування від органів досудового розслідування або суду цілком можливий, оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні не тяжкого кримінального правопорушення, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк до трьох років, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, підозрюваний може спробувати переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнути відповідальності та покарання за вчинений злочин, з урахуванням того, що він не являється місцевим жителем, а проживає на території м. Ізмаїла лише тимчасово не тривалий період часу.

Ризик незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні підтверджується тим, що підозрюваний може незаконно впливати на зазначених осіб у цьому кримінальному провадженні, оскільки згідно ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а тому підозрюваний матиме можливість незаконно впливати на свідка та потерпілого, зокрема шляхом прохань або погроз змушувати надати неправдиві показання з метою створення сприятливих для себе умов для уникнення відповідальності та покарання за вчинений злочин.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину», про яку йдеться у ст. 5 параграфу 1(с) Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, передбачає «наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин» (див. рішення O'Hara v. United Kingdom of 16 October 2001, § 34). Розумна підозра, згадана в ст. 5 § 1(с) Конвенції, не означає, що винуватість підозрюваного має бути встановлена на цій стадії. Саме у чіткому доведенні як події, так і характеру того злочину, у якому підозрюється особа, і полягає мета розслідування (див. рішення N.C. v. Italy of 11 January 2001, §45).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створіть загрозу суспільству. При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому. Отже ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови достатньої вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу ризик кримінального провадження має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження слідчий суддя застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню. Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, слідчий суддя має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» 24.02.2022 року на всій території України запроваджено воєнний стан.

Крім того, суд враховує, обставини, передбачені ч.1 ст.178 КПК України, а саме: вагомість наявних доказів у матеріалах кримінального провадження, що вказують на причетність до вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного не перешкоджають застосуванню запобіжного заходу.

Вищевказані обставини свідчать про те, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать виконання підозрюваним своїх обов`язків та не зможуть запобігти вищевказаним ризикам.

Крім того, слідчий суддя наголошує, що обрання запобіжного заходу не має на меті покарання підозрюваного, а обраний запобіжний захід має слугувати забезпеченням виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганням ризикам, встановленим статтею 177 КПК України.

Строки запобіжного заходу не можуть перевищувати 60 днів, а також строків досудового слідства, у зв`язку з чим запобіжні заходи можуть бути застосовані відповідно до строку закінчення досудового слідства та на строк, що не перевищує 60 діб.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 184, 193, 194, 196 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора Ізмаїльської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту до 30.11.2023 року.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_4 такі обов`язки:

1) прибувати до прокурора та суду за першою вимогою;

2) не залишати місце свого постійного проживання за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу прокурора або суду в період з 22.00 годин вечора до 07.00 години ранку наступного дня.

3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) не відлучатися за межі Ізмаїльського району Одеської області без дозволу прокурора або суду.

Ухвала слідчого судді про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію 30.11.2023 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали проголошено 04.10.2023р. о 13:40 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1