Номер провадження № 1-кп/756/622/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2023 року місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 6 Оболонського районного суду міста Києва об`єднане кримінальне провадження за обвинувальними актами № 0003026 від 27.08.2021 року за ч. 1 ст. 185 КК України та № 0001890 від 21.05.2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України у відношенні:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Києва, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчинені кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 1 ст. 185; ч.4 ст.185 КК України,

УСТАНОВИВ:

26.08.2021, близько 16:00 год. ОСОБА_6 , перебуваючи біля супермаркету «Сільпо» за адресою: м. Київ, пр-т Мінський, буд. 4-А, маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна та реалізуючи його, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом перекусу протиугінного тросу за допомогою кусачок, що мав при собі, заволодів велосипедом марки «ARDIS», модель Titan, вартістю 9149 грн. 37 коп., яким розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_7 майнову шкоду на суму 9 149 гривень 37 копійок.

Отже, ОСОБА_6 учинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка).

Крім того, 20.05.2023, близько 04 год. 00 хв., ОСОБА_6 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_2 , переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, проник на загальний коридор для квартир АДРЕСА_3 , де знаходився велосипед марки «AVANTI» моделі «Boost XC», що належить ОСОБА_8 . Після чого руками перервав захисний трос, яким вказаний велосипед був прив`язаний до пожежної труби та заволодів велосипедом, яким розпорядився на власний розсуд.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 спричинив ОСОБА_8 майнову шкоду на суму 6500 грн.

Отже, ОСОБА_6 учинив злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердив обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованих органом досудового розслідування кримінальних правопорушень, викладені в обвинувальному акті, які відповідають дійсності, він визнає їх у повному обсязі. Пояснив, що 26.08.2021 близько 16: 00 год., біля магазину «Сільпо» побачив велосипед, він кусачками перекусив трос, сів на велосипед, поїхав до ломбарду, де здав його, отримавши 3 000 грн. Крім того, 20.05.2023 в будинку дома, де мешкає, на третьому поверсі, в тамбурі побачив велосипед. Відірвавши захисний трос, заволодів велосипедом, який також здав в ломбард за 2 500 грн. Цивільний позов визнає в повному обсязі. У вчиненому розкаюється, просить не призначати йому покарання, пов`язане з позбавленням волі.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, однак надіслали на адресу суду заяви в якій просять розглянути обвинувальний акт відносно ОСОБА_6 без їх участі.

Прокурор ОСОБА_4 та ОСОБА_9 у судовому засіданні вважали, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміновані ОСОБА_6 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України, вчинено останнім, кваліфікацію органом досудового розслідування здійснено правильно, яку доведено в судовому засіданні наданими суду доказами, а тому просить суд визнати ОСОБА_6 винуватим за пред`явленим обвинуваченням та призначити покарання за ч. 1 ст. 185 КК України у виді 2 років обмеження волі, за ч. 4 ст. 185 КК України в виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання виді позбавлення волі строком на 5 років, зі звільненням від його відбуття з випробувальним строком на 3 роки, відповідно до положень статей 75 КК України.

Так, в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 у повному обсязі визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому органом досудового розслідування кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті. Тож, беручи до уваги, що прокурори не оспорювали фактичні обставини провадження і судом встановлено, що учасники судового провадження, у тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні сумніви і в суду щодо добровільності позиції обвинуваченого. При цьому суд роз`яснив обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що він себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає їх під примусом.

Ураховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують обвинуваченого, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості поза розумним сумнівом ОСОБА_6 , у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, а саме, передбаченого ч.1 ст.185 КК України - таємному викраденні чужого майна (крадіжка); ч.4 ст.185 КК України, а саме таємному викраденні чужого майна (крадіжка), в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень визнав повністю, у вчиненому кається, засудив свою протиправну поведінку. На думку суду, визнання винуватості обвинуваченого та його щире каяття не пов`язане саме з бажанням отримати мінімальне покарання, а також наявності беззаперечних доказів учинення злочину в справі. Бо саме обвинувачений просив суд не досліджувати докази через повне та беззаперечне визнання винуватості. Аналогічну позицію було висловлено прокурором у судовому засіданні. У зв`язку з чим, на думку суду, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття. При цьому судом не було встановлено обставин, які би обтяжували покарання ОСОБА_6 відповідно до ст. 67 КК України.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відноситься до категорій кримінальних проступків (ч.1 ст.185 КК України), тяжких злочинів (ч. 4 ст.185 КК України), відповідно до ст. 12 КК України, їх вид, суспільну небезпечність, а отже покарання слід призначити за ч.1 ст. 185 КК України -у виді обмеження волі строком на 2 роки, за ч. 4 ст. 185 КК України - в виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 70 ч.1 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, але зі звільненням від його відбуття на підставі ст. 75 КК України, тобто з іспитовим строком на 1 (один) рік.

При цьому в судовому засіданні при дослідженні особистості обвинуваченого відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статей 69, 69-1 КК України, не встановлено.

Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 76 КК України, суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, передбачені пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, а також передбачені п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України, зокрема, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Тож, призначення ОСОБА_6 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, а контроль над поведінкою, способом життя та роботи, протягом всього строку відбуття покарання із випробуванням, надасть можливість органу пробації аналізувати інформацію щодо виправлення засудженого.

Суд призначає покарання на підставі внутрішнього переконання і оцінки особистості обвинуваченого, з метою досягнення саме мети визначеної ст. 50 КК України, тобто не лише покарати за вчинення правопорушення, а здійснити виправлення особистості, запобігти вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. При цьому, покарання у виді позбавлення чи обмеження волі є винятковими покараннями, які застосовуються щодо осіб, виправлення яких є неможливим в іншій, передбачений законом спосіб.

Вирішуючи питання щодо заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу, суд наголошує, що до обвинуваченого ОСОБА_6 не застосовано запобіжний захід та не вбачає потреби обирати його до набрання вироком законної сили.

У рамках даного кримінального провадження потерпілим ОСОБА_7 подано цивільну позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, зокрема шляхом стягнення з ОСОБА_6 матеріальної шкоди 9 149 грн. 37 коп. та моральної шкоди 3 000 грн. Ухвалою від 04.10.2021 дану позову заяву прийнято до розгляду в кримінальному провадженні.

Відповідно до частини першої статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до частини першої статті 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим спільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов.

Під час судового розгляду судом, поза розумним сумнівом, установлено винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину по відношенні потерпілого ОСОБА_7 , а отже, даний факт в межах розгляду цивільного позову не підлягає доказуванню. Указане свідчить, що суд має вирішити питання щодо виду шкоди, яку завдано потерпілому діями обвинуваченого, як і розмір та порядок її відшкодування. Зміст позовної заяви свідчить, що матеріальна шкода в розмірі 9 149 грн. 37 коп. обрахована з сукупності вартості викраденого та не повернутого йому майна.

Крім того, відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У силу положень частини першої статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Оцінюючи вимоги позивача про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_6 моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, слід виходити з того, що сам обвинувачений в судовому засіданні не заперечував факту спричинення потерпілому моральної шкоди саме через учинення своїх дій.

Суд зауважує, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, хоча у будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Виходячи з наведених висновків, та розглядаючи заявлені потерпілим вимоги, при цьому враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, а також майновий стан обвинуваченого, виходячи з принципу зваженості та справедливості, суд доходить висновку про те, що наведена судом оцінка рівня втручання та вимушених змін, судом оцінюється в сумі 1 000 грн 00 коп., яка, на думку суду, є цілком рівнозначна та достатня.

А отже, цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням слід задовольнити частково. Зокрема стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в якості відшкодування матеріальної шкоди 9 149 (дев`ять тисяч сто сорок дев`ять) грн. 37 коп. та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням 1 000 (одну тисячу) грн 00 коп., а в задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Процесуальні витрати у провадженні, а саме витрати на проведення експертизи № 3579 від 13.09.2021 у сумі 150 грн. 00 коп., на проведення експертизи 3251/23 від 08.06.2023 в сумі 260грн., відповідно до ст. 124 КПК України підлягають стягненню з ОСОБА_6 на користь держави.

Речові докази відсутні.

Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 392-395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.185, ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 185 КК України - в виді обмеження волі строком на 2 (два) роки;

- за ч. 4 ст. 185 КК України - в виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 покарання в виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1, пункту 4 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи;

- виконувати заходи, передбачені апробаційною програмою.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили, не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 9 149 (дев`ять тисяч сто сорок дев`ять) грн. 37 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 в якості відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 1 000 (одну тисячу) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_7 - відмовити.

Процесуальні витрати на проведення експертизи № 3579 від 13.09.2021 у сумі 150 грн. 00 коп, , на проведення експертизи 3251/23 від 08.06.2023 в сумі 260грн. стягнути з ОСОБА_6 на користь держави.

Речові докази - оптичний диск для лазерних систем зчитування CD-R марки «hp», долучений до матеріалів кримінального провадження, залишити в матеріалах кримінального провадження; протиугінний трос, переданий на зберігання в камеру схову Оболонського УП ГУНП в м.Києві, знищити.

Роз`яснити ОСОБА_6 , що іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку суду.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору, в порядку, визначеному ст. 376, 615 КПК України.

Суддя ОСОБА_1