ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/8166/21 Номер провадження 11-сс/814/19/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали провадження за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харків від 24 січня 2022 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою залишено без задоволення скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 на постанову начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора від 18.11.2021 року про видачу до Російської Федерації громадянина цієї держави ОСОБА_9 для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.33, ч.3 ст.30, п.„з ч.2 ст.105 КК РФ.

В обґрунтування свого рішення слідчий суддя вказав, що екстрадиційна перевірка проведена в повному обсязі, постанова про видачу (екстрадицію) особи є обґрунтованою та такою, що прийнята з дотриманням норм процесуального законодавства.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, захисники ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в яких просять ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити скарги, а постанову прокурора про видачу (екстрадицію) ОСОБА_9 скасувати.

Вказують, що ОСОБА_9 звернувся до органів держаної міграційної служби щодо визнання його біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, має право на постійне місце проживання в Україні, що підтверджується відповідною посвідкою, займався волонтерською діяльністю. На даний час ОСОБА_9 проходить військову службу.

При цьому, вироком Железнодорожного районного суду м.Ульяновськ від 11.01.2022 року виправдано ОСОБА_10 у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.30, п.„з ч.2 ст.105 КК РФ, що виключає причетність ОСОБА_9 до скоєння кримінального правопорушення щодо потерпілого ОСОБА_11 .

Захисник ОСОБА_8 та особа, видача якої запитується, ОСОБА_9 , будучи належним чином повідомлені про місце, дату та час розгляду в судове засідання не з`явились. Про причини своєї неявки суд апеляційної інстанції не повідомили

Заслухавши суддю доповідача, захисника ОСОБА_7 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу, думку прокурора, яка вважала ухвалу слідчого судді законною та обгрунтованою та просила залишити її без змін, перевіривши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого висновку.

Порядок здійснення видачі осіб, які вчинили кримінальне правопорушення (екстрадиція), передбачений главою 44 КПК України.

Частиною 1 статті 589 КПК України передбачений перелік підстав, які перешкоджають видачі особи іноземній державі, зокрема у разі, якщо: особа, стосовно якої надійшов запит про видачу, відповідно до законів України на час прийняття рішення про видачу (екстрадицію) є громадянином України; злочин, за який запитано видачу, не передбачає покарання у виді позбавлення волі за законом України; закінчилися передбачені законом України строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності або виконання вироку за злочин, за який запитано видачу; компетентний орган іноземної держави не надав на вимогу центрального органу України додаткових матеріалів або даних, без яких неможливе прийняття рішення за запитом про видачу (екстрадицію); видача особи (екстрадиція) суперечить зобов`язанням України за міжнародними договорами України; є обґрунтовані підстави вважати, що видача особи (екстрадиція) суперечить інтересам національної безпеки України; 6) наявні інші підстави, передбачені міжнародним договором України.

Відповідно до ч.2 ст.589 КПК України особа, якій надано статус біженця, статус особи, яка потребує додаткового захисту, або їй надано тимчасовий захист в Україні, не може бути видана державі, біженцем з якої вона визнана, а також іноземній державі, де її здоров`ю, життю або свободі загрожує небезпека за ознаками раси, віросповідання (релігії), національності, громадянства (підданства), приналежності до певної соціальної групи або політичних переконань, крім випадків, передбачених міжнародним договором України.

Згідно з ч.ч. 1,4 ст.590 КПК України після вивчення матеріалів екстрадиційної перевірки центральний орган України приймає рішення про видачу особи (екстрадицію) або відмову у видачі (екстрадиції) іноземній державі. Рішення виноситься керівником центрального органу України або уповноваженою ним особою. Рішення про видачу особи (екстрадицію) не може бути прийнято, якщо така особа подала заяву про визнання її біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, чи скористалася відповідно до законодавства правом на оскарження рішення щодо зазначених статусів, до остаточного розгляду заяви, у порядку, встановленому законодавством України. Інформація про подання особою зазначених заяв або оскарження відповідних рішень не надається іноземній державі, що надіслала запит.

Як вбачається з матеріалів провадження, 03.09.2021 року до Офісу Генерального прокурора надійшов запит Генеральної прокуратури Російської Федерації про видачу ОСОБА_9 до Російської Федерації для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.33, ч.3 ст.30, п.„з ч.2 ст.105 КК РФ.

На підставі даного звернення уповноваженими особами Харківської обласної прокуратури було проведено екстрадиційну перевірку у відповідності до положень ст.587 КПК України, під час якої було встановлено, що у провадженні СУ СК РФ по Ульяновській області перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_12 у вчиненні організації замаху на вбивство, тобто умисне заподіяння смерті іншій людині, за наймом, якщо при цьому злочин не був доведений до кінця через незалежність від цієї особи обставин.

05.04.20221 року органом досудового розслідування РФ винесено постанову про притягнення ОСОБА_9 в якості обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.33, ч.3 ст.30, п.„з ч.2 ст.105 КК РФ.

05.04.2021 року обвинуваченого ОСОБА_9 оголошено в розшук.

14.04.2021 року обвинуваченого ОСОБА_9 оголошено в міжнародний розшук

30.04.2021 року постановою Ленінського районного суду м.Ульяновськ Російської Федерації ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Вказані дії ОСОБА_9 відповідають кримінальному правопорушенню, передбаченому ч.3 ст.27, ч.2 ст.15, п.п. 6, 11, 12 ч.2 ст.115 КК України, яке карається позбавленням волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічного позбавлення волі, тобто є екстрадиційним.

Передбачений ст.49 КК України термін давності притягнення особи до кримінальної відповідальності за цей злочин не закінчився.

03.08.2021 року ОСОБА_9 було затримано на території Харківської області у зв`язку із розшуком правоохоронними органами РФ.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харків від 04.08.2021 року щодо ОСОБА_9 застосовано тимчасовий арешт, а ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харків від 09.09.2021 року екстрадиційний арешт. Крім того, ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харків від 04.11.2021 року продовжено термін тримання під вартою для прийняття рішення про видачу ОСОБА_9 та фактичну передачу компетентним органам РФ.

За результатами проведення екстрадиційної перевірки, постановою начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора від 18.11.2021 року прийнято рішення про видачу до Російської Федерації громадянина цієї держави ОСОБА_9 для притягнення до кримінальної відповідальності.

При цьому, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином Російської Федерації.

Відповідно до інформації ГУ ДМС України в Харківській області від 16.09.2021 року, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту, ОСОБА_9 не звертався, статусу біженця або особи, яка потребує додаткового захисту, не набував, громадянином України не являється.

В той же час, колегія суддів враховує, що ОСОБА_9 перебуває на території України на законних підставах, оскільки має посвідку на проживання ( НОМЕР_1 від 23.05.2014 року), в період з 2015-2016 років займався волонтерською діяльністю та перевозив гуманітарну допомогу учасником АТО в зону проведення бойових дій, має у власності транспортний засіб, працевлаштований, має міцні соціальні зв`язки, за місцем проживання характеризується позитивно.

Крім того, відповідно до листа Харківської обласної прокуратури від 24.04.2023 року ОСОБА_9 , згідно облікових даних МО України, в період з 14.02.2023 року проходить військову службу у військовій частині № НОМЕР_2 .

Вказані обставини свідчать про те, що рішення начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора від 18.11.2021 року про видачу до Російської Федерації громадянина Російської Федерації ОСОБА_9 є передчасним.

Наразі принцип невислання вважається частиною звичаєвого міжнародного права. У найбільш загальному вигляді принцип невислання відображений в ст.33 Конвенції про статус біженців 1951 року, відповідно до якої «договірні Держави не будуть жодним чином висилати або повертати біженців до кордонів країни, де їхньому життю чи свободі загрожуватиме небезпека через їхню расу, релігію, громадянство, належність до певної соціальної групи або політичні переконання».

Також принцип невислання знайшов своє втілення у ст.3 Конвенції проти катувань та інших жорстоких, нелюдських чи принизливих видів поводження і покарання 1984 року, якою встановлено, що жодна держава-сторона не повинна висилати, повертати чи видавати будь-яку особу іншій державі, якщо є серйозні підстави вважати, що їй там може загрожувати застосування катувань.

Слід звернути увагу, що дія ст.3 Конвенції 1984 року поширюється на всіх людей, які знаходяться під юрисдикцією держави, у тому числі біженців, осіб, які потребують додаткового захисту, шукачів захисту та інших категорій осіб. Більше того, ця норма не допускає виключень.

Україна надає захист іноземним громадянам і особам без громадянства, які його шукають на її території, у порядку, визначеному Законом № 3671-VI «Про біженців та осіб, які потребують додаткового або тимчасового захисту» шляхом: визнання біженцем; визнання особою, яка потребує додаткового захисту; визнання особами, які потребують тимчасового захисту.

Водночас згідно із законодавством України заборона вислання (екстрадиції) біженців, осіб, які потребують додаткового захисту, та осіб, які потребують тимчасового захисту, не перешкоджає проведенню щодо них екстрадиційної перевірки.

Враховуючи, що ОСОБА_9 на даний час проходить військову службу у ЗСУ України, захищаючи територію України від військової агресії РФ, подальша видача ОСОБА_9 (екстрадиція) до держави, яка здійснює військову агресію проти України, може призвести до негативних наслідків, зокрема, загрозі його життю, здоров`ю чи застосування тортур, оскільки він як військовослужбовець захищає територію України та її громадян. Необхідно враховувати війну, що триває, та її наслідки.

Окрім того, Верховна Рада України 01 грудня 2022 року прийняла Закон України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року». Законом передбачено зупинення дії Конвенції 1993 року та Протоколу 1997 року у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь відповідно до ст.62 Віденської конвенції про право міжнародних договорів і вихід з цих міжнародних договорів відповідно до ст.54 Віденської конвенції та ст.84 Конвенції 1993 року.

З огляду на вказане, постанова прокурора про видачу громадянина іншої держави для притягнення до кримінальної відповідальності не відповідає вимогам закону.

Тому, апеляційні скарги захисників підлягають задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню з постановленням нової ухвали.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 422, 591 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м.Харків від 24 січня 2022 року скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою задовольнити скарги захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 .

Скасувати постанову начальника Департаменту міжнародно-правового співробітництва Офісу Генерального прокурора від 18.11.2021 року про видачу до Російської Федерації громадянина цієї держави ОСОБА_9 для притягнення до кримінальної відповідальності.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її оголошення і може бути оскаржена прокурором у порядку, визначеному законом.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4