Номер провадження: 11-сс/813/1677/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.11.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2023 року в кримінальному проваджені №0001239 від 14.09.2023 року,

встановив:

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання ст. слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погоджене прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 та накладено арештіз забороною користування та розпорядження на вилучений 26.09.2023 року, в ході обшуку автомобіль марки «BMW», модель «X5», сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , користувачем якого являється ОСОБА_10 та власником якого відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу являється ОСОБА_6 , а також імітаційні грошові кошти номіналом по 100 (сто) доларів США №LН02470956С, 100 (сто) доларів США №PК32833998F, які поміщено до спеціального пакету №PSP1090899, грошові кошти номіналом 500 гривень у кількості 3 купюри, грошові кошти номіналом по 200 гривень, у кількості 26 купюр, які поміщено до спеціального пакету №PSP1090900, мобільний телефон марки «Samsung» модель «Galaxy F14», у корпусі чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , з номером мобільного телефону НОМЕР_4 , який поміщено до експертного пакету №PSP1090901, ключ від автомобіля марки «BMW», модель «X5», сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , які містять сліди та інформацію щодо вчиненого кримінального правопорушення.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував тим, що вилучене майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий суддя дійшов висновку про наявність правових підстав для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, оскільки існує необхідність в забезпечені можливої конфіскації або спеціальної конфіскації транспортного засобу.

Не погоджуючись з ухвалою, представник власника майна подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді в частині накладення арешту на автомобіль марки «BMW», модель «X5», сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та ключі від даного транспортного засобу постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту в цій частині та зобов`язати слідчого повернути власнику майна зазначений транспортний засіб та ключі від нього.

Захисник посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали, оскільки слідчим суддею не було враховано, що автомобіль та ключі від нього не відповідають критеріям ст.98 КПК України, вказане майно не визнано речовими доказами. Крім того, захисник звертає увагу, що власник автомобіля не є підозрюваною в кримінальному провадженні, а автомобіль не був знаряддям вчинення злочину.

Прокурор, будучи неодноразово належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, до апеляційного суду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

З урахуванням наведеного, відповідно до ч.4 ст.405, ст.422 КПК України (далі КПК), апеляційний розгляд проведено за відсутності прокурора.

Заслухавши суддю-доповідача; пояснення представника власника майна адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити; вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Вирішуючи питання про можливість розгляду апеляційної скарги, яка подана особою, яка, відповідно до матеріалів кримінального провадження, не має процесуального статусу і не є стороною цього провадження, апеляційний суд виходить з наступного.

Положеннями ст.ст. 2, 7 КПК визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно зі ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК ухвала слідчого судді про арешт майна підлягає апеляційному оскарженню. При цьому, КПК не встановлено чіткого переліку осіб суб`єктів права на апеляційне оскарження цієї ухвали, але п. 10 ч. 1 ст. 393 КПК регламентовано, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених КПК.

Одним із учасників як кримінального, так і судового провадження є третя особа, щодо майна якої вирішується питання про арешт (п. 25, 26 ч. 1 ст. 3 КПК).

Статтею 64-2 КПК визначається зміст і процесуальний статус третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт.

Водночас, в останньому абзаці ч. 7 ст. 173 КПК передбачено, що треті особи мають право на захисника та право оскаржити судове рішення щодо арешту майна.

За таких обставин, власник чи володілець майна, щодо якого вирішується питання про арешт, є особою прав, свобод та інтересів якої стосується судове рішення, а отже, належить до категорії «інші особи», які вправі подати апеляційну скаргу на рішення слідчого судді.

Згідно матеріалів судового провадження та долучених до апеляційної скарги документів, вбачається, що власником майна автомобілю марки «BMW», модель «X5», державний номерний знак НОМЕР_1 є ОСОБА_6 .

Таким чином, з урахуванням аналізу норм закону, закріплених в ст.41 Конституції України, ст.ст. 24, 64-2, 173, ч.1 ст.174, п.10 ч.1 ст.393 КПК, представник власника майна адвокат ОСОБА_7 є особою, яка вправі звернутися з апеляційною скаргою на ухвалу слідчого судді про накладення арешту на майно.

Перевіривши доводи апеляційної скарги щодо незаконності ухвали слідчого судді про накладення арешту на вказаний автомобіль, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 404 КПК України (далі - КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіряючи рішення слідчого судді та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з того, що у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону, арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження та є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення.

Зокрема положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, а саме: захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень; охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження; забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як убачається з матеріалів судової справи СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001239 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

З клопотання вбачається, що під час проведення досудового розслідування установлено, що група осіб на території м. Одеси та Одеської області організувала незаконне переправлення осіб через державний кордон України за грошову винагороду, до даної схеми причетний ОСОБА_10 , який 26.09.2023 року затриманий в порядку ст.208 КПК під час перебування в автомобілі марки «BMW», модель «X5», сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . В той же день проведений невідкладний обшук зазначеного автомобіля, в якому вилучено: імітаційні грошові кошти номіналом по 100 (сто) доларів США №LН02470956С, 100 (сто) доларів США №PК32833998F, які поміщено до спеціального пакету №PSP1090899; грошові кошти номіналом 500 гривень у кількості 3 купюри; грошові кошти номіналом по 200 гривень у кількості 26 купюр, які поміщено до спеціального пакету №PSP1090900; мобільний телефон марки «Samsung» модель «Galaxy F14», у корпусі чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , з номером мобільного телефону НОМЕР_4 , який поміщено до експертного пакету №PSP1090901; ключ від автомобіля марки «BMW», модель «X5», сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 .

В подальшому, постановою слідчого від 26.09.2023 року вилучене майно визнано речовими доказами в кримінальному проваджені, а саме: мобільний телефон марки «Samsung» модель «Galaxy F14», у корпусі чорного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 , з номером мобільного телефону НОМЕР_4 ; імітаційні грошові кошти номіналом по 100 (сто) доларів США №LН02470956С, 100 (сто) доларів США №PК32833998F; грошові кошти номіналом 500 гривень у кількості 3 купюри; грошові кошти номіналом по 200 гривень у кількості 26 купюр.

Клопотання мотивоване тим, що у кримінальному провадженні виникла необхідність в накладенні арешту на вказане в клопотанні вилучене в ході обшуку майно, оскільки воно має ознаки речових доказів та може бути використано як доказ факту та обставин, що встановлюються у під час кримінального провадження, а не застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження може призвести до втрати речових доказів або до його приховування, пошкодження, знищення та відчуження.

Клопотання мотивоване тим, що накладення арешту на автомобіль марки «BMW», модель «X5», сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , обґрунтовується тим, що на даному етапі досудового розслідування вказаний транспортний засіб був засобом вчинення злочину, а санкцією ст.332 КК України передбачено додаткове покарання у виді конфіскації майна.

03.10.2023 року слідчим суддею постановлено ухвалу, якою задоволено клопотання органу досудового розслідування про накладення арешту на майно, вилучене 26.09.2023 року в ході затримання підозрюваного ОСОБА_10 , зокрема на транспортний засіб марки «BMW», модель «X5», сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та ключі від нього.

Апеляційний суд, з огляду на приписи ч.1 ст.404 КПК, переглядає рішення слідчого судді щодо наявності підстав для накладення арешту на транспортний засіб марки «BMW», модель «X5», сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , а також ключі від нього.

Згідно з положеннями ч.ч. 1-3 ст. 170 КПК, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

У клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна відповідно до приписів ч. 2 ст. 171 КПК України повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.

До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Відповідно до положень ст. 173 КПК слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК).

Натомість, слідчий суддя, в порушення приписів ч.1 ст.173 КПК, не перевірив наявності підстав для накладення арешту, зокрема не перевірив матеріали провадження, а саме постанову слідчого від 26.09.2023 року про визнання речових доказів.

Колегією суддів встановлено, що постановою слідчого від 26.09.2023 року транспортний засіб марки «BMW», модель «X5», сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та ключі від нього не визнавались речовими доказами в даному кримінальному провадженні, оскільки мотивувальна частини постанови містить лише посилання на те, що підозрюваного ОСОБА_10 затримано під час перебування в зазначеному транспортному засобі (а.п. 23-24). Однак вказані відомості спростовують іншими матеріалами кримінального провадження, відповідно до яких підозрюваний був затриманий на відповідній ділянці місцевості, в той час коли не перебував в автомобілі.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що слідчий, ініціюючи питання перед слідчим суддею про необхідність накладення арешту на транспортний засіб марки «BMW», модель «X5», сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та ключі від нього, не мав правових підстав, оскільки вказаний автомобіль не визнавався речовими доказом у кримінальному провадженні №0001239. За таких обставин слідчий суддя відповідно не мав процесуальних підстав накладати арешт на майно, яке не визнано речовими доказами.

Як вбачається з матеріалів, долучених до апеляційної скарги транспортний засіб марки «BMW», модель «X5», сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 належить ОСОБА_6 , відповідно до свідоцтва «СТО №330866», виданого ТСЦ5141, яка відповідно до матеріалів судової справи, в даному кримінальному провадженні не має будь-якого процесуального статусу.

Під час розгляду клопотання про накладення арешту на автомобіль та ключі від нього, що належить ОСОБА_6 , поза увагою слідчого судді залишилося те, що для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону. Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності, володіння повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

З урахуванням встановлених під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали обставин, колегія суддів констатує, що на день розгляду слідчим суддею клопотання та апеляційного перегляду ухвали слідчого судді, відсутні підстави для застосування щодо майна, власником якого є ОСОБА_6 , обмежувальних заходів, враховуючи те, що вона не є підозрюваною в даному провадженні, а тому оскаржена ухвала слідчого судді про накладення арешту в цій частині є необґрунтованою.

Оскільки в апеляційній скарзі представника власника майна ініційоване питання про скасування ухвали слідчого судді лише в частині накладення арешту на майно, яке належить ОСОБА_6 , а відносно іншого арештованого майна апеляційні скарги не надходили, колегія суддів не вправі розглядати законність оскарженої ухвали в іншій частині.

Вимогу апеляційної скарги щодо зобов`язання слідчого повернути власнику автомобіль та свідоцтво про реєстрації транспортного засобу, апеляційний суд визнає невмотивованою, оскільки відповідно до вимог ч.3 ст.173 КПК, відмова у задоволенні клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі тимчасово вилученого майна. Тобто, лише у випадку невиконання уповноваженою особою правоохоронного органу приписів ч.3 ст.173 КПК після отримання ухвали суду, якою відмовлено в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, власник або володілець майна може скористатися своїм правом на оскарження таких дій, або бездіяльності у передбаченому законом порядку.

З огляду на зазначене, незважаючи на те, що положення ч.3 ст.407 КПК не містять норми, яка надає можливість апеляційному суду скасувати ухвалу слідчого судді в певній частині, але керуючись положеннями ч.6 ст.9 КПК, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді скасуванню в частині накладення арешту на транспортний засіб та ключі від нього та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту в цій частині.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 02.10.2023 року, якою межах кримінального провадження №0001239 від 14.09.2023 року накладено арешт на автомобіль марки «BMW», модель «X5», сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та ключі від нього, які вилучені 26.09.2023 року в ході обшуку в кримінальному провадженні №0001239 скасувати в частині накладення арешту на транспортний засіб марки BMW», модель «X5», сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 та ключі від даного транспортного засобу.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання ст. слідчого СВ ВП №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , погодженого прокурором Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_9 , в частині накладення арешту на транспортний засіб «BMW», модель «X5», сірого кольору, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та ключі від транспортного засобу, які були вилучені 26.09.2023 року в ході обшуку в кримінальному провадженні №0001239.

В іншій частині ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Ухвала в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4