Єдиний унікальний номер 341/2427/23
Номер провадження 1-кп/341/67/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2024 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ( у режимі відеоконференції),

захисника-адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Галицького районного суду Івано-Франківської області клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 10.09.2023 за № 0000198 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

Судовий розгляд кримінального провадження відкладено на 04.01.2024.

Прокурором 04.01.2024 подано клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , оскільки передбачені у п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які існували на момент обрання підозрюваному запобіжного заходу, до цього часу не зменшились.

Вважає, що з метою запобігання переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, необхідно продовжити ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Крім цього, до моменту затримання ОСОБА_4 підтримував дружні відносини із особами, які притягалися до кримінальної відповідальності, та перебуваючи на волі, може продовжити злочинну діяльність та вчинити нове правопорушення, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Захисник - адвокат ОСОБА_5 вважав за доцільне обрати менш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. Обвинувачений покладався на розсуд суду.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступного.

Частиною 3 статті 331 КПК України встановлено, що за наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання під вартою обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Як свідчить реєстр матеріалів досудового розслідування № 0000198 від 10.09.2023, доданий до обвинувального акту, під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Галицького районного суду 12.09.2023 відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 08.11.2023. Ухвалою суду продовжено строк тримання під вартою до 05.01.2024, включно із визначенням застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні ; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні умисних дій, які виразились у таємному викрадені чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у приміщення та в умовах воєнного стану, тобто у тяжкому злочині, за вчинення якого санкцією ч. 4 ст. 185 КК України передбачено покарання від 5 до 8 років позбавлення волі. Він не одружений, зі слів до затримання займався підсобним господарством, без постійного місця проживання, раніше неодноразово судимий.

Крім того ОСОБА_4 17.12.2020 судимий Рогатинським районним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки, звільнений з місць позбавлення волі 14.03.2023 умовно-достроково на невідбуту частину покарання 1 рік 1 місяць 10 днів, судимість не знята та не погашена, раніше вчиняв кримінальні правопорушення, зокрема пов`язані із крадіжками та грабіжем, що свідчить про негативну репутацію ОСОБА_4 та його схильність до вчинення протиправних дій, оскільки до моменту затримання останній підтримував дружні відносини із особами, які притягалися до кримінальної відповідальності, та перебуваючи на волі, може продовжити злочинну діяльність та вчинити нове правопорушення, тобто про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177КПК України.

Наявність ризику переховування від суду пов`язана із тим, що ОСОБА_4 , не маючи міцних соціальних зв`язків, може у будь-який момент з метою уникнення кримінальної відповідальності покинути місце проживання, яке у нього не є постійним, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Обвинуваченому відоме місце проживання свідків, та перебуваючи на волі, з метою зменшення своєї участі у вчиненні злочину може негативно впливати на них у кримінальному провадженні шляхом їх залякування, що свідчить про наявність такого ризику, передбаченого п. 3 вказаної частини та статті КПК України.

Вказані обставини свідчать про наявність ризиків, передбачених п п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування підозрюваним від органів досудового розслідування та суду та можливість незаконно вплинути на потерпілу та свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення..

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Частиною 1 статті 194 КПК України встановлено, що під час розгляду клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України, а саме: запобігання спробам обвинуваченого переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

За змістом ст. 199 КПК України підставою для продовження строку тримання під вартою є обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Під час розгляду клопотання прокурора судом установлено, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, бо є всі підстави вважати, що перебуваючи на волі, ОСОБА_4 зможе незаконно вплинути на потерпілу та свідків, вчинити нове кримінальне правопорушення, а також переховуватись від органів слідства та суду.

У рішенні по справі «Wпроти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини зазначив, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилятись від слідства.

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено, що «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Отже, при розгляді клопотання прокурором доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_4 та встановлено наявність ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого альтернативних запобіжних заходів, враховуючи тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, суворість покарання за кримінальне правопорушення - злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , а також наявні ризики, суд вважає, що інший, більш м`який запобіжний захід до обвинуваченого не може бути застосований, оскільки, обрання такого не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

З моменту взяття обвинуваченого під варту та до моменту вирішення вказаного клопотання не змінилися обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також для запобігання спробам переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд дійшов до висновку про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 .

За змістом ч. 1 ст. 197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

В приписах частин 3 та 4 статті 28 КПК України зазначено, що критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: складність кримінального провадження; поведінка учасників кримінального провадження; спосіб здійснення прокурором і судом своїх повноважень. Кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово.

На підставі наведеного та на дотримання вимог щодо розумного строку розгляду кримінального провадження, суд визначає строк продовження тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на шістдесят днів.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійснення з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Отже, для запобігання ризикам, вказаним у ст. 177 КПК України, та враховуючи суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК України, зокрема, у захисті інтересів суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та інтересів інших учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до кримінальної відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинуваченого, превалює над принципом поваги до свободи особистості, суд вважає виправданим продовження строку застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що обумовлено також співрозмірністю з інкримінованими йому кримінальним правопорушенням та завданими його діями наслідкам, та недостатнім застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Суд вважає, що підстави для продовження строку дії запобіжного заходу - тримання під вартою не відпали, альтернативний запобіжний захід не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому з урахуванням ст. ст. 178, 183 КПК України наявна необхідність у збереженні такої міри запобіжного заходу із визначенням строку.

Обвинуваченим та його захисником не надано об`єктивних даних, які б підтверджували закінчення існування ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, застави чи особистого зобов`язання неможливо, оскільки ОСОБА_4 офіційно не працює, заробляє на життя для свого існування, працюючи на фермі у фермерському господарстві за межами с. Дем"янів, де і фактично проживає; не має сім"ї та будь - яких родичів, проте має спілкування з особами з антисоціальною поведінкою.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

На підставі наведеного, ст. ст. 59, 63, 129 Конституції України, керуючись ст. ст. 177, 199, 309, 331, 369, 372 КПК України, суд

ухвалив:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на строк шістдесят (60) днів, до 03 березня 2024 року, включно, із визначенням застави в сумі 53680,00 (п`ятдесят три исячі шістсот вісімдесят) грн. 00 коп. та збереженням умов її внесення.

Ухвала про продовження строку запобіжного заходу може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з моменту її проголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

СуддяОСОБА_6