Дата документу 24.10.2023 Справа № 337/3462/23
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/1276/23 Головуючий у 1-й інстанції - ОСОБА_1
Єдиний унікальний №337/3462/23Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.263 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2023 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 14 серпня 2023 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Запоріжжя, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаним вироком районного суду ОСОБА_8 визнано винуватим і засуджено за те, що він не пізніше 08.05.2023 року, перебуваючи у Хортицькому районі м.Запоріжжя, знайшов та привласнив, тим самим придбав, два корпуси бойової ручної оборонної осколкової гранат Ф-1 та два запали УЗРГМ, які переніс до місця мешкання та почав зберігати з метою їх подальшого збуту без передбаченого законом дозволу.

08.05.2023 року у денний час ОСОБА_8 зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_9 та домовився продати останньому гранату, призначивши зустріч на 17.05.2023 року приблизно о 12-10 годин поблизу будинку АДРЕСА_2 .

17.05.2023 року близько 12-40 годин поблизу будинку АДРЕСА_2 ОСОБА_9 зустрівся з ОСОБА_8 , останній передав ОСОБА_9 предмет схожий на гранату Ф-1 в розборі, який знаходився в полімерному пакеті, а ОСОБА_9 , віддав раніше обумовлену суму грошових коштів у розмірі 1000 гривень.

17.05.2023 року під час огляду у ОСОБА_9 виявлено та вилучено 1- запал УЗРГМ-2 з маркуванням «НОМЕР_1» та корпус гранати Ф-1 без маркування, які згідно висновку експерта є корпусом бойової ручної оборонної осколкової гранат Ф-1 в сукупності з бойовим уніфікованим підривачем дистанційної дії УЗРГМ-2, які є вибуховими пристроями військового призначення.

22.05.2023 року приблизно о 19-20 годин ОСОБА_9 за попередньою домовленістю з ОСОБА_8 прибув до ЗОШ № 49 по вул.Світлій, 16-А у м.Запоріжжі, де зустрівся з ОСОБА_8 , який передав ОСОБА_9 предмет схожий на гранату Ф-1 в розборі, який знаходився в полімерному пакеті, а ОСОБА_9 віддав раніше обумовлену суму грошових коштів у розмірі 1000 гривень.

22.05.2023 року під час огляду у ОСОБА_9 виявлено та вилучено 1- запал УЗРГМ-2 з маркуванням «НОМЕР_1» та корпус гранати Ф-1 з маркуванням «НОМЕР_2», які згідно висновку експерта є корпусом бойової ручної оборонної осколкової гранат Ф-1 в сукупності з бойовим уніфікованим підривачем дистанційної дії УЗРГМ-2, які є вибуховими пристроями військового призначення.

22.05.2023 року в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 по АДРЕСА_1 було виявлено та вилучено 120 набоїв калібром 5,45 мм, які ОСОБА_8 зберігав з метою збуту, і які згідно висновку експерта є боєприпасами - бойовими проміжними патронами калібру 5,45х39 мм, що призначені для стрільби з нарізної вогнепальної зброї калібру 5,45 мм. Патрони виготовлені промисловим способом та придатні до стрільби.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за епізодами від 17.05.2023 року, 22.05.2023 року за ч.1 ст.263 КК, як носіння, зберігання, збут вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, а також за епізодом від 22.05.2023 року за ч.1 ст.263 КК, як носіння, зберігання, збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Йому призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.71, 72 КК за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до призначеного покарання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.04.2023 року остаточно призначено покарання у виді 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Вирішено питання про початок строку відбування покарання, запобіжний захід, процесуальні витрати та речові докази.

В апеляційній скарзі обвинувачений просив застосувати до нього положення Закону України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань в умовах воєнного стану» та призначити йому не пов`язане з позбавленням волі покарання.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши думку захисника, який повністю підтримав доводи і вимоги апеляційної скарги обвинуваченого та наполягав на її задоволенні; прокурора, яка заперечила проти апеляційної скарги та просила вирок суду залишити без змін; перевіривши матеріали кримінального провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Подія кримінального правопорушення, доведеність винуватості ОСОБА_8 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка його діянь в апеляційному порядку не оскаржені. У зв`язку з чим, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК вирок суду в цій частині не переглядався.

З цих же підстав судова колегія вважає встановленим скоєння кримінального правопорушення обвинуваченим за обставин, зазначених в оскарженому вироку суду.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченого щодо застосування до нього положень Закону України №3342-IX від 23.08.2023 року колегія суддів відхиляє, оскільки станом на день розгляду апеляційної скарги вказаний нормативно-правовий акт не набрав чинності.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений фактично вимагав призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі. Проте такі вимоги не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання колегія суддів виходить з наступного.

Визначені у ст.65 КК загальні засади призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного і доцільного заходу примусу, яке б ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави і суспільства.

Відповідно до зазначених засад особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час призначення покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання тощо.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

На переконання колегії суддів, призначене обвинуваченому ОСОБА_8 покарання відповідає наведеним вимогам закону.

Під час призначення заходу примусу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 суд першої інстанції надав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст.12 КК віднесено до тяжких злочинів. При цьому, виконуючи приписи ст.65 КК, суд зважив на обставини, що пом`якшують покарання - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та відсутність тяжких наслідків. Обставин протилежного змісту судом не встановлено.

Крім того, районний суд обґрунтовано врахував і дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, раніше неодноразово судимий, в тому числі за вчинення корисливих кримінальних правопорушень. ОСОБА_8 відбував покарання за раніше вчинені злочини в місцях позбавлення волі.

Аналізуючи зміст ст.75 КК, колегія суддів зауважує, що застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що виходячи з тяжкості кримінального правопорушення, даних про особу винного та інших обставин кримінального провадження виправлення обвинуваченого є можливим без ізоляції від суспільства.

Отже, ст.75 КК підкреслює важливість такої мети покарання як виправлення засудженого, тобто створення у нього готовності до самокерованої правослухняної поведінки.

Судова колегія зважає й на ті обставини, що кримінальне правопорушення у даному провадженні обвинувачений вчинив після спливу одного місяця з дня постановлення попереднього вироку Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 12.04.2023 року та відповідно в період дії встановленого вищевказаним вироком іспитового строку.

Така поведінка обвинуваченого красномовно свідчить про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень та вказує на очевидне небажання ОСОБА_8 стати на шлях виправлення та перевиховання.

Вказане свідчить про відсутність правових підстав та переконливих мотивів для застосування положень ст.75 КК.

Оскільки вчинення особою під час іспитового строку нового злочину розцінюється судом як порушення умов застосування ст.75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням. У таких випадках повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням є неприпустимим.

Разом з тим, колегія суддів з огляду на дані про особу обвинуваченого, які свідчать про його схильність до вчинення кримінальних правопорушень та, як наслідок, про підвищену суспільну небезпеку для суспільства, вважає, що досягти мети заходу примусу без ізоляції обвинуваченого від суспільства є неможливим. А тому застосування до обвинуваченого інституту умовного звільнення за обставин даної справи буде суперечити загальним засадам призначення покарання і не забезпечить досягнення його основної мети.

Крім того, колегія суддів зважає і на ту обставину, що покарання обвинуваченому призначено в межах встановленої санкцією ч.1 ст.263 КК мінімальної межі.

Відтак, на переконання колегії суддів, у даному конкретному випадку призначене обвинуваченому судом покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а вимоги обвинуваченого щодо призначення йому не пов`язаного з позбавленням волі покарання задоволенню не підлягають.

Правових підстав, які би доводили явну несправедливість призначеного ОСОБА_8 за вироком суду покарання, в апеляційній скарзі обвинуваченого не наведено.

Отже, оскільки кримінальний закон застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б стали безумовною підставою для скасування чи зміни судового рішення не допущено, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 14 серпня 2023 року щодо ОСОБА_8 в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з часу її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4