Провадження №: 1-кс/755/84/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" лютого 2024 р. м.Київ

Слідчий суддя Дніпровського районного суду м.Києва ОСОБА_1 , при секретарі судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Дніпровського районного суду м.Києва, клопотання представника спадкоємиці власника майна - адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0006636 та додані до нього матеріали,

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду м.Києва надійшло клопотання представника спадкоємиці власника майна - адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0006636.

Відповідно до ст.35 КПК України автоматизованою системою документообігу суду було визначено головуючого - слідчого суддю ОСОБА_1 та передано їй матеріали.

Вимоги клопотання обґрунтовані тим, що ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду міста Києва ОСОБА_5 від 15.06.2020 року у справі №755/19136/19 було задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0006636 від 09.08.2019 року і накладено арешт із забороною відчуження та розпорядження на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_7 . Мотиви, обгрунтування вказаного клопотання прокурора представнику не відомі.

Також, в Єдиному державному реєстрі судових рішень за номером кримінального провадження наявна остання за хронологією ухвала слідчого судлі від 14.04.2021 року про продовження досудового розслідування у кримінальному провадженні №0006636 від 09.08.2019 року до 12.10.2021 року, тобто, ймовірно, у вказаному кримінальному провадженні закінчились строки досудового розслідування та воно, ймовірно, закрито.

Так, три з половиною роки тому слідчий суддя, задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна - квартири ОСОБА_7 , виходив з того, що, як у клопотанні зазначав прокурор ОСОБА_6 (а в засіданні клопотання підтримав прокурор ОСОБА_8 ) не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.

На даний час, з 15.06.2020 року (дати ухвалення рішення про арешт майна) минуло три з половини роки та ситуація змінилась, законний власник квартири - ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проте він є власником квартири. Його єдина спадкоємиця - рідна донька ОСОБА_4 , не може прийняти спадщину та оформити на себе право власності на вказану квартиру через наявний арешт, який, на думку представника, підлягає обов?язковому скасуванню, адже за три з половиною роки досудове розслідування не просувається, повідомлення про підозру не вручено нікому, обвинувальний акт суду не скерований.

Натомість, представник вважає, що накладений слідчим суддею арешт майна порушує право власності як спадкодавця - власника квартири ОСОБА_7 , так і спадкоємиці - його рідної доньки ОСОБА_4 .

Так, постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 від 04.08.2023 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину за законом) відмовлено ОСОБА_4 у вчиненні нотаріальної дії у зв?язку з наявними обтяженнями - арештами нерухомого майна на квартиру по АДРЕСА_1 , в тому числі, в першу чергу, арештом, накладеним постановою державного виконавця Дніпровського районного ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 07.10.2020 року у виконавчому провадженні №63228500 на підставі поданої прокурором ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва від 15.06.2020 року.

На думку представника власника майна та законної спадкоємиці власника майна, чотири з половиною роки більш ніж достатньо для проведення повного та всебічного досудового розслідування у цій кримінальній справі, яка не є складною та унікальною.

Враховуючи викладене, на думку представника, на даний час відпала потреба у вказаному арешті на майно, вказаний арешт перешкоджає оформленню спадщини, а тому адвокат ОСОБА_3 просить суд задовольнити подане клопотання.

Представник спадкоємиці власника майна - адвокат ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в судове засідання, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, в судове засідання не з?явились, адвокат ОСОБА_3 подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути клопотання без його участі, вимоги клопотання підтримав, з підстав, викладених в ньому, просив його задовольнити. Крім того, зазначив, що в резолютивній частині клопотання було помилково допущено описку в даті ухвали слідчого судді, просив вважати вірним рік постановлення ухвали - 2020.

В судове засідання прокурор та слідчий не з`явилися, про дату, час та місце розгляду клопотання були належним чином повідомлені.

Разом з тим, на адресу суду надійшло клопотання прокурора, в якому він просив розгляд даного клопотання проводити без його участі, щодо задоволення вказаного клопотання покладався на розсуд суду, відповідно до чинного законодавства. Також, прокурор направив на адресу суду витяг з ЄРДР, згідно якого вказане кримінальне провадження було закрито 01.10.2021 року на підставі абзацу другого п.10 ч.1 ст.284 КПК України.

Відповідно до вимог ст.174 КПК України неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Крім того, за клопотанням адвоката ОСОБА_3 , судом було витребувано матеріали судової справи №755/19136/19, провадження 1-кс/755/2126/20, про накладення арешту на майно, для їх дослідження в ході розгляду даного клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, матеріали справи №755/19136/19, провадження 1-кс/755/2126/20, в їх сукупності, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.7 ч.2 ст.131 КПК України, одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Порядок скасування арешту майна визначений ст.174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Власник майна, саме квартири, щодо скасування арешту на яку вирішується питання, - ОСОБА_7 , згідно долученого до клопотання свідоцтва про смерть, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_10 , згідно свідоцтва про народження НОМЕР_1 , є його рідною донькою, а отже спадкоємицею першої черги. Після смерті ОСОБА_4 звернулася до нотаріуса з метою отримати спадщину після смерті батька, однак постановою державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 від 04.08.2023 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину за законом) відмовлено ОСОБА_4 у вчиненні нотаріальної дії у зв?язку з наявними обтяженнями, зокрема арештом, накладеним постановою державного виконавця Дніпровського районного ВДВС у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) від 07.10.2020 року у виконавчому провадженні №63228500, на підставі поданої прокурором ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва від 15.06.2020 року.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України).

Отже, системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття, а документом для підтвердження права власності на спадкове майно є свідоцтво на спадщину, отримане в установленому законодавством порядку.

У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України.

Враховуючи наведені положення законодавства, на думку слідчого судді, ОСОБА_4 має право на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту на майно, що є частиною спадщини від її батька.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року №5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності з клопотанням про скасування арешту до суду, який його наклав.

Аналогічна позиція щодо застосування положень статті 174 КПК України наведена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23.05.2018 року у справі №569/4374/16-ц та постанові Верховного Суду від 07.03.2018 року у справі №362/392/16-ц.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно зі ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п.7 ч.2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження. Відповідно до п.1 ч.3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Крім того, відповідно до п.2 ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Між тим, при розгляді клопотання, поданого в порядку ст.174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Згідно ч.1 ст.318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі "Іатрідіс проти Греції" від 25 березня 1999 року). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня 1994 року, "Кушоглу проти Болгарії" від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" від 23 вересня 1982 року). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства" від 21 лютого 1986 року).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Згідно зі ст.55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

На підставі ч.2 ст.8, ч.5 ст.9 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні та кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов`язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Судом було встановлено, що СВ Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції у м.Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0006636, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.08.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України.

Як вбачається з матеріалів справи №755/19136/19, провадження 1-кс/755/2126/20, вказане кримінальне провадження було розпочато за заявою ОСОБА_7 , оскільки, на його думку, з його квартирою невідомі особи вчиняли шахрайські дії.

Постановою прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , було визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва вiд 15 червня 2020 року було задоволено клопотання прокурора Київської місцевої прокуратури №4 ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні №0006636 від 09.08.2019 року і накладено арешт з забороною відчуження та розпорядження на квартиру, що розташована за адресю: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_7 , з метою забезпечення збереження речових доказів.

З долученого прокурором до матеріалів справи витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що кримінальне провадження №0006636, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 09.08.2019 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, 01.10.2021 року було закрито на підставі абзацу другого п.10 ч.1 ст.284 КПК України.

На думку слідчого судді, матеріали справи свідчать, що на теперішній час, підстави, які слугували підставою для накладення такого арешту відпали, кримінальне провадження, в межах якого такий арешт було накладено, закрито, а тому подальше його застосування не виправдовує таке втручання у права та інтереси спадкоємиці власника майна.

Все вищевикладене свідчить про обгрунтованість клопотання про необхідність скасування арешту, враховуючи, що на даний час потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження із зазначених вище підстав відпала.

Керуючись ст.ст. 8-9, 94, 98, 131-132, 170, 173-174 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання представника спадкоємиці власника майна - адвоката ОСОБА_3 , в інтересах ОСОБА_4 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0006636 - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м.Києва вiд 15 червня 2020 року у справі №755/19136/19, провадження 1-кс/755/2126/20, на об`єкт нерухомого майна, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , у тому числі шляхом заборони відчуження та розпорядження вказаним майном.

Копію ухвали направити до відома адвокату ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , а також прокурору та слідчому.

Ухвала оскарженню не підлягає і заперечення проти неї можуть бути подані під час підготовчого провадження у суді.

Слідчий суддя Дніпровського районного суду

м.Києва ОСОБА_1