Провадження № 1-кп/127/650/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.11.2023 місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2023 р. за № 0000014, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кулига Літинського району Вінницької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою спеціальною освітою, неодруженого, військовослужбовця, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , громадянина України, відповідно до ст. 89 КК України не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 у порушення вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої службі Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період, оператором - топогеодизистом 1 мінометного взводу 2 мінометної батареї військової частини НОМЕР_2 вчинив злочин за таких обставин.

Так, 17.06.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) № 146 солдата ОСОБА_4 направлено на лікування до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (м. Вінниця) з 18.06.2022.

Після цього, у солдата ОСОБА_4 виник злочинний умисел тимчасово незаконно ухилитися від проходження військової служби, та реалізуючи свій злочинний умисел, солдат ОСОБА_4 , в порушення вищевказаних нормативно-правових актів, без поважних причин, в умовах воєнного стану, маючи об`єктивну можливість прибути вчасно до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (м. Вінниця) не з`явився вчасно до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону (м. Вінниця), який дислокується за адресою: вул. Князів Коріатовичів, 18 в м. Вінниці.

Реалізовуючи злочинний умисел на тимчасове ухилення від проходження військової служби, солдат ОСОБА_4 перебував за адресою місця свого проживання: АДРЕСА_1 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням обов`язків військової служби до 21.06.2023, коли прибув до четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Вінниці) ТУ ДБР у м. Хмельницькому, за адресою: вул. 600-річчя, 25 в м. Вінниці, та заявив про себе.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами вказаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про учинене і нез`явлення вчасно на службу без поважних причин не повідомляв та проводив час на власний розсуд.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Під час судового розгляду у даному кримінальному провадженні, на підставі положень ст. ст. 468-470, 472 КПК України, 26.09.2023 року між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2023 р. за № 0000014, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, з однієї сторони, та обвинуваченим у даному кримінальному провадженні ОСОБА_4 , з іншої сторони, у присутності захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 було укладено угоду про визнання винуватості.

Так, згідно з даною угодою, її сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 5 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 зазначив, що при укладенні даної угоди були дотримані вимоги КПК України та КК України, просив угоду про визнання винуватості, укладену між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 затвердити, і призначити обвинуваченому узгоджену в ній міру покарання.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав повністю та щиро розкаявся. Суду пояснив, що угоду про визнання винуватості укладав добровільно, наслідки затвердження угоди йому зрозумілі. Просив суд врахувати, що він щиро кається у вчиненому та завіряє суд, що подібне більше не повториться. Просив суд угоду про визнання винуватості затвердити.

В судовому засіданні захисник ОСОБА_6 просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити обвинуваченому узгоджену в ній міру покарання. Зазначив, що при укладенні даної угоди були дотримані вимоги КПК України та КК України, обвинувачений ОСОБА_4 вину визнав та щиро розкаявся у вчиненому.

Суд, заслухавши думку сторін угоди, дослідивши матеріали провадження, перевіривши угоду на відповідність вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, дійшов таких висновків.

Згідно положень ст. ст. 468, 469 Кримінального процесуального кодексу України, у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам, може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Розглядаючи в порядку, передбаченому ст. 472, ч. ч. 2, 3 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, приймаючи до уваги, що суд встановлює чи угода відповідає вимогам ч. 2 ст. 469, ст. 472 Кримінального процесуального кодексу України, а саме, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація з зазначенням статті (частини статті) Закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, суд вважає можливим затвердити угоду про визнання винуватості виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, ініціювання та укладення угоди було здійснено у відповідності до положень ст. 469 Кримінального процесуального кодексу України та порушень норм останньої судом не встановлено.

Зміст угоди про визнання винуватості відповідає вимогам ст. 472 Кримінального процесуального кодексу України, доведено до відома її сторін наслідки укладення та затвердження угоди, регламентовані ст. 473 Кримінального процесуального кодексу України, а також наслідки невиконання угоди, визначені ст. 476 Кримінального процесуального кодексу України.

Судом виконані вимоги ч. ч. 2, 4, 6, 7 ст. 474 Кримінального процесуального кодексу України.

Зокрема, шляхом опитування сторін, суд переконався, що обвинувачений цілком розуміє свої права та наслідки укладення угоди. Суд також переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодою.

Покарання сторонами угоди визначено згідно положень ст. ст. 50, 65-67, 69 КК України, з урахуванням характеру та тяжкості висунутого обвинувачення, даних про особу обвинуваченого, обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Підстав, передбачених п. п. 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК України для відмови у затвердженні угоди не встановлено.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення вчасно на службу без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, при цьому сторони врахували фактичні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, його щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину, тобто наявність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обтяжуючих покарання обставин, та, враховуючи те, що обвинувачений вчинив злочин до 27.01.2023 року, тобто до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці" від 13.12.2022 № 2839-IX, дійшли згоди про призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України (в редакції від 29.12.2022 року), у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на строк 1 рік.

Вирішуючи питання про наявність достатніх підстав для застосування до обвинуваченого положень статті 69 Кримінального кодексу України, суд, дотримуючись загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання, враховує тяжкість вчиного злочину відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, дані про особу обвинуваченого, який відповідно до ст. 89 КК України не судимий, має молодий вік, є військовослужбовцем та бажає в подальшому служити в Збройних Силах України, характеризується задовільно, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, обставини, які пом`якшують покарання, - щире каяття, визнання вини, активне сприяння розкриттю злочину. При цьому суд враховує відсутність обтяжуючих покарання обставин.

Зазначені обставини, на думку суду, є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину та свідчать про усвідомлення обвинуваченим вчиненого ним злочину та щире розкаяння.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність достатніх підстав для застосування до обвинуваченого положень статті 69 Кримінального кодексу України (в редакції від 29.12.2022 року).

Згідно ч. 1 ст. 475 Кримінального процесуального кодексу України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між сторонами шляхом ухвалення вироку і призначення обвинуваченому ОСОБА_4 узгодженої сторонами міри покарання.

Згідно протоколу затримання від 06.07.2023 року ОСОБА_4 було затримано 06.07.2023 року.

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 06.07.2023 року до обвинуваченого було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 21.08.2023 року.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 31.07.2023 року строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою було продовжено на 60 днів з 31.07.2023 року до 28.09.2023 року включно.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 15.09.2023 року строк застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою було продовжено на 60 днів з 15.09.2023 року до 13.11.2023 року включно.

Враховуючи положення ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України слід зарахувати обвинуваченому у строк покарання строк попереднього ув`язнення з дня затримання по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Суд, беручи до уваги усталену практику Європейського суду з прав людини у справі (зокрема рішення «Едуард Шабалін проти Росії» від 16 жовтня 2014 року) про неприпустимість тримання особи під вартою без судового рішення, враховуючи обставини кримінального провадження та особу обвинуваченого, з метою попередження ризику переховування обвинуваченого, вважає, що запобіжний захід щодо обвинуваченого у виді тримання під вартою слід залишити без змін та продовжити строк даного запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Процесуальних витрат, речових доказів у кримінальному провадженні немає.

Керуючись ст. ст. 369-371, 373-374, 376, 468-469, 472, 473-475 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 26.09.2023 року між прокурором Вінницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2023 р. за № 0000014, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України.

Визнати винуватим ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 Кримінального кодексу України, та призначити узгоджену сторонами міру покарання, застосувавши ст. 69 Кримінального кодексу України, у виді тримання у дисциплінарному батальйоні на строк 1 (один) рік.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч. 5 ст. 72 Кримінального кодексу України зарахувати ОСОБА_4 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 06.07.2023 року до набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід, застосований до ОСОБА_4 , у виді тримання під вартою залишити без змін та продовжити строк даного запобіжного заходу до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя