Справа № 308/508/24
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2024 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

його захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду у м. Ужгород, кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000147 від 04.05.2023 року щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Слобода Болехівська Долинського району Івано-Франківської області, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, із середньою спеціальною освітою, розлученого, раніше не судимого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, на посаді заступника командира механізованої роти з морально-психологічного забезпечення 3 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший лейтенант»,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Старший лейтенант ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби призваним за мобілізацією, та перебуваючи на посаді заступника командира механізованої роти з морально-психологічного забезпечення 3 механізованої роти 3 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не бажаючи переносити труднощі військової служби, з метою тимчасово ухилитися від проходження військової служби, через особисту недисциплінованість, без дозволу командування та начальників, яким підпорядкований за службою, 03.02.2023 року приблизно о 21 год. 00 хв. самовільно залишив місце служби, а саме: розташування військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , та був незаконно відсутній на військовій службі по 13.11.2023 року, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи свою діяльність з проходженням військової служби.

Такі дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України, а саме самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший лейтенант».

11 січня 2024 року між прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 було укладено угоду про визнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_4 , яку подано на розгляд до суду 11.01.2024року .

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості від 11 січня 2024 року та призначити обвинуваченому ОСОБА_4 міру покарання, визначену в угоді.

В підготовчому судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 суду пояснив, що він цілком розуміє характер обвинувачення, яке йому пред`явлено. Визнав себе винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України в повному обсязі, щиро розкаявся, визнав фактичні обставини справи, встановлені під час досудового розслідування. Крім того зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання у разі затвердження угоди. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, роз`яснивши та з`ясувавши в обвинувачуваного ОСОБА_4 про повне розуміння ним його процесуальних прав, добровільності та відсутності будь-яких обставин, які примусили його погодитися на підписання угоди про визнання винуватості, характеру висунутого ОСОБА_4 обвинувачення, виду і міри покарання та наслідки постановлення вироку на підставі угоди про визнання винуватості, суд дійшов висновку про те, що у даному провадженні можливо затвердити надану угоду про визнання винуватості з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. ст. 468 - 475 цього Кодексу.

Зазначена угода відповідає вимогам ст. 474 ч.7 КПК України, при укладенні угоди враховано вимоги ст. 470 КПК України, її зміст також відповідає вимогам, передбаченим ст. 472 КПК України. Підстав для відмови у затвердженні угоди, передбачених п. п. 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено. Злочин вчинений обвинуваченим є тяжким злочином.

Сторони розуміють наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, передбачені положеннями ст. 476 КПК України, зокрема те, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості, прокурор, який затвердив угоду, має право звернутися до суду з клопотанням про скасування вироку. Умисне невиконання угоди є підставою для притягнення особи до відповідальності, встановленої законом.

Суд вважає доведеним те, що ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, що полягає у самовільному залишенні ним місця служби, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби).

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши зміст угоди стосовно свідомої добровільної узгодженості сторонами її істотних умов, враховуючи те, що, сторони розуміють зміст угоди, наслідки її укладення і невиконання, які передбачені ст. ст. 473, 476 КПК України, угода не суперечить вимогам КК України та КПК України, дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 5 ст. 407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану, вчинене військовослужбовцем (крім строкової служби), кваліфіковано правильно, суд приходить до переконання про можливість затвердження угоди про визнання винуватості від 11.01.2024року.

Суд визнає обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, визначеної ст. 67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 не встановлені.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, особу винного ОСОБА_4 , обставини, які пом`якшують покарання, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, враховуючи суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, а також вимоги ч. 2 ст. 65 КК України, відповідно до яких особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для його виправлення, попередження нових злочинів, беручи до уваги, що ОСОБА_4 раніше не судимий, вчинив умисний злочин, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 покарання визначене в угоді про визнання винуватості у виді позбавлення волі на строк 5 (п?ять) років.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: з 13 листопада 2023 року з 13 год. 50 хв..

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід зарахувати строк тримання його під вартою, а саме: у період з 13 листопада 2023 року по день постановлення вироку судом - 11 січня 2024 року, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Арешт на майно у даному кримінальному провадженні не накладався.

Витрати на залучення експерта та речові докази у кримінальному провадженні 0000147 від 04.05.2023 року - відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 374, 376, 395, 472, 473, 474, 475 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 11 січня 2024 року укладену між прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні, відомсті про яе внесено в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000147 від 04.05.2023 року.

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком - 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання обчислювати з моменту затримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: з 13 листопада 2023 року з 13 год 50 хв..

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , слід зарахувати строк тримання його під вартою, а саме: у період з 13 листопада 2023 року по 11 січня 2024 року, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили залишити без змін .

Цивільний позов по справі не заявлено.

Арешт на майно у даному кримінальному провадженні не накладався.

Витрати на залучення експерта та речові докази по справі відсутні.

Вирок може бути оскаржений, з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Закарпатського апеляційного суду через Ужгородський міськрайонний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1