Справа № 953/4513/23
н/п 1-кс/953/6658/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" вересня 2023 р. м. Харків

Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_1

за участю прокурора ОСОБА_2

підозрюваного ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

секретар судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у закритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області майора юстиції ОСОБА_6 , погоджене прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_2 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000249 від 15.02.2023, про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з вищою освітою, вдівця, пенсіонера, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, -

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

у с т а н о в и в:

До Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання у якому слідчий просить продовжити підозрюваному ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України на 60 (шістдесят) днів, однак не більш ніж до проведення підготовчого судового засідання.

В порядку ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий просить не визначати ОСОБА_3 розмір застави, який може бути внесений для звільнення з-під варти.

1. Зміст поданого клопотання

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим відділом УСБУ в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000249 від 15.02.2023, в якому громадянин України ОСОБА_3 підозрюється у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України в умовах воєнного стану на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України шляхом надання представнику іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_3 до початку повномасштабного воєнного вторгнення в Україну 24.02.2022 з боку держави-агресора (російської федерації), являючись уродженцем та мешканцем м. Харкова, являючись особою похилого віку, пенсіонером, був достатньо обізнаним щодо місць розташування важливих промислових, транспортних та інших стратегічно-важливих комунікаційних об`єктів на території міста.

Саме 24.02.2022 російською федерацією, як державою-агресором, було першою застосовано збройну силу проти України і розпочато вчинення агресії, зумовлену з окупацією території держави Україна, в тому числі й населених пунктів територіальних громад Харківської області.

В результаті ОСОБА_3 , як житель м. Харкова, де він де він зареєстрований у кв. АДРЕСА_2 , а фактично проживає кв. АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 , після початку військової агресії з боку збройних сил «рф» продовжив залишатися за місцем свого фактичного проживання.

Згідно з Конституцією України, вона є суверенною та незалежною державою, а її суверенітет поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною.

24.02.2022 військовослужбовці збройних сил рф, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію України через державні кордони України та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення та вчинили окупацію частини території України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

В той же час ОСОБА_3 , усвідомлюючи, що він є громадянином України, але, перебуваючи під інтелектуальним впливом виховання часів радянського союзу в дусі комуністичних ідей та імперської ідеології, не маючи патріотичних проукраїнських переконань, у ситуації, що склалася, переслідуючи антидержавницькі мотиви на шкоду інтересам своєї держави, з метою заподіяння шкоди її національній безпеці, оцінивши обстановку в умовах військового стану, за відсутності фізичного чи психологічного впливу з боку представників «рф», вирішив стати на шлях вчинення протиправної діяльності проти основ національної безпеки України та вчинив пособництво державі-агресору за наступних обставин:

Так, ОСОБА_3 не пізніше 13.04.2023, залишившись на території м. Харкова, та, втілюючи свій протиправний, злочинний задум, направлений на державну зраду, поставив собі за мету вчинення в умовах воєнного стану діянь на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України шляхом надання іноземній державі («рф») та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України.

Приблизно наприкінці другої декади квітня 2023 року, але не пізніше 19.04.2023, ОСОБА_3 , діючи усвідомлено, установив контакт та здійснив спілкування за допомогою інтернет-зв`язку та месенджерів «Telegram» і «WhatsApp» з представником іноземної держави («рф»), а саме із особою чоловічої статі, який називаючи своє ім`я, представився як « ОСОБА_7 » (більш точні анкетні дані встановити не виявилось за можливе), в ході якого останній повідомив йому про необхідність виконання ним злочинного завдання, з метою надання допомоги збройним силам «рф» у проведенні підривної діяльності проти України. Суть пропозиції полягала в тому, що ОСОБА_3 повинен був збирати інформацію про місця дислокації військовослужбовців Збройних Сил України та інших утворених відповідно до закону військових формувань на території м. Харкова, а також про суспільно-політичну та економічну обстановку у зазначеному мегаполісі.

У відповідь ОСОБА_3 , передбачаючи можливі наслідки своєї протиправної, злочинної діяльності, надав добровільно згоду і виказав бажання до активної співпраці щодо виконання поставлених йому завдань, спрямованих на підривну діяльність проти України і можуть негативно вплинути на стан національної безпеки.

В подальшому, ОСОБА_3 у період з 19 квітня по 07 червня 2023 року, використовуючи належні йому мобільні телефони з номерами мобільних операторів « НОМЕР_1 » та « НОМЕР_2 », систематично отримував у додатку «Telegram» і «WhatsApp» та безпосередньо по стільниковому зв`язку від представника іноземної держави (держави-агресора «рф») на ім`я « ОСОБА_7 », який використовує номер мобільного оператора « НОМЕР_3 », завдання, направлені на збір інформації про місця дислокації військовослужбовців Збройних Сил України та інших, утворених відповідно до закону, військових формувань на території м. Харкова, результати ракетних обстрілів збройними силами «рф» міста, а також про суспільно-політичну обстановку.

При цьому ОСОБА_3 у зазначений вище період, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, на виконання поставлених йому злочинних завдань, не викликаючи підозри як особа похилого віку, шляхом пересування у різних районах міста Харкова, здійснював збір інформації щодо об`єктів із зазначенням їх територіальної прив`язки, на яких перебувають військовослужбовці ЗСУ та інші утворені відповідно до закону військові формування, маршрутів їх переміщення, огляд територій підприємств, які мають важливе оборонне значення, відвідував місця враження від ракетних обстрілів збройних сил «рф» міста.

Зібрану інформацію та отримані відомості він в подальшому у період з 19 квітня по 07 червня 2023 року передавав з використанням мобільних додатків «Telegram» та «WhatsApp» представнику держави-агресора, а саме особі чоловічої статі на ім`я « ОСОБА_7 » (більш точні анкетні дані встановити не виявилось за можливе), який, отримані інформацію та відомості використовував для забезпечення проведення підривної діяльності проти України, що становить реальну загрозу національній безпеці України, зокрема обороноздатності держави, та створює загрозу ураження особового складу, військової техніки збройних формувань України, а також зриву проведення військових операцій.

Таким чином, ОСОБА_3 у зазначений вище період часу вчинив кримінально карані дії, пов`язані з державною зрадою, вчиненою в умовах воєнного стану.

08.06.2023 о 23:06 год, ОСОБА_3 затримано на підставі ст.208 КПК України.

09.06.2023 слідчим повідомлено ОСОБА_3 про підозру за ч. 2 ст. 111 КК України.

У зв`язку з викладеним, слідчий вважає, що стосовно підозрюваного ОСОБА_8 необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Беручи до уваги зазначене, а також те, що ОСОБА_3 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України застосування більш м`яких запобіжних заходів неможливе.

Таким чином, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_3 , що підтверджується сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів, зважаючи на наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий просить задовольнити клопотання.

2. Позиція учасників у судовому засіданні

У судовому засіданні прокурор вимоги клопотання підтримав, яке просив задовольнити, посилаючись на наявність ризиків, передбачених п.п. 1,2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_8 у судовому засіданні зазначив, що частково визнає себе винуватим у вчиненні інкримінованого злочину та просив відмовити у задоволенні клопотання слідчого, обравши відносно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Також вказав, що не має наміру переховуватися від органів досудового слідства та суду, а також впливати на свідків.

Захисник ОСОБА_9 у судовому засіданні проти задоволення клопотання слідчого заперечувала, вказавши, що не згодна з повідомленою підзахисному підозрою у вчиненні злочину, та просила обрати відносно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

3. Мотиви та оцінка слідчого судді

3.1. Законодавчі підстави для продовження строку тримання під вартою

Розділ ІІ КПК України визначає, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи його забезпечення. До них, згідно з п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, віднесені також запобіжні заходи.

Порядок застосування до особи запобіжних заходів визначений главою 18 КПК України.

Разом із цим, положеннями статті 199 КПК України унормований порядок продовження строку тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: (1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; (2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою (ч.ч. 1, 3, 5 ст. 199 КПК України).

Статтею 290 КПК України унормований порядок відкриття матеріалів іншій стороні.

Відповідно до ч. 10 цієї статті сторонам кримінального провадження, потерпілому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, надається достатній час для ознайомлення з матеріалами, до яких їм надано доступ.

Відповідно до ч. 5 ст. 219 КПК України строк ознайомлення з матеріалами досудового розслідування сторонами кримінального провадження в порядку, передбаченому статтею 290 цього Кодексу, не включається у строки, передбачені цією статтею, крім дня повідомлення підозрюваному, його захиснику про завершення досудового розслідування та надання доступу до матеріалів досудового розслідування.

3.2. Набуття статусу підозрюваного

Запобіжні заходи на стадії досудового розслідування можуть застосовуватися лише до підозрюваного.

За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України, статус підозрюваного має, зокрема, особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру.

Частиною 1 статті 276 КПК України визначено, що повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадках: (1) затримання особи на місці вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після його вчинення; (2) обрання до особи одного з передбачених цим Кодексом запобіжних заходів; (3) наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).

Як встановлено слідчим суддею, письмове повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, складено і підписано 09.06.2023 та вручено останньому 09.06.2023 о 02:00 годині у присутності захисника ОСОБА_4 .

Отже, у відповідності до вимог ст. 42 КПК України, ОСОБА_3 набув статусу підозрюваного у цьому кримінальному провадженні і щодо нього може вирішуватися питання про застосування запобіжного заходу.

3.3. Наявність обґрунтованої підозри

Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є, зокрема, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Разом з тим, кримінальне процесуальне законодавство України не містить визначення поняття «обґрунтована підозра», а тому, керуючись приписами ч. 5 ст. 9 КПК України, слідчий суддя при встановленні змісту вказаного поняття враховує практику Європейського суду з прав людини.

Зокрема, у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990 зазначено, що «обґрунтована підозра» означає існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, крім того, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях ЄСПЛ, зокрема, у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23.10.1994 суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

За такого, слідчий суддя на стадії досудового розслідування для вирішення питання, зокрема, щодо обґрунтованості підозри не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини особи/осіб у вчиненні кримінального правопорушення чи її відсутності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи/осіб до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність останнього до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з доводами, викладеними у клопотанні, та документами, наданими на підтвердження цих доводів, обґрунтованість підозри щодо вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується сукупністю зібраних доказів, зокрема, повідомленням про кримінальне правопорушення від 14.02.2023; протоколом проведення обшуку у помешканні ОСОБА_3 від 08.06.2023; протоколом затримання підозрюваного ОСОБА_3 ; протоколами за результатами проведення НСРД від 08.05.2023.

Ураховуючи вищезазначені загальні підходи до обґрунтованості підозри, а також встановлені згідно з матеріалами судового провадження факти, слідчий суддя вважає, що наявна інформація, яка може переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_3 своїми діями, про які йдеться у повідомленні про підозру, вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Разом з тим, вищенаведеним висновком про обґрунтованість підозри не констатується наявності в діях ОСОБА_3 вини у вчиненні злочину. Так, на цій стадії слідчий суддя не вправі наперед вирішувати питання про фактичні обставини кримінального правопорушення, кваліфікацію дій підозрюваного, доведеність чи недоведеність винуватості підозрюваного, давати оцінку доказам щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, оскільки ці питання вирішуються судом при ухваленні судового рішення по суті обвинувачення на підставі обвинувального акта, а не під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу щодо особи, якій повідомлено про підозру у вчиненні злочину, що свідчать про вірогідність причетності особи до вчинення інкримінованого злочину та необхідність застосування щодо такої особи обмежувального заходу.

Обставини здійснення підозрюваним ОСОБА_3 конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

3.4. Наявність ризиків

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (частина 1 статті 177 КПК).

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною 1 статті 177 КПК (частина 2 статті 177 КПК).

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, у клопотанні слідчий посилається на наявність ризиків, які свідчать про можливе вчинення ОСОБА_10 дій, передбачених пунктами 1, 5 частини 1 статті 177 КПК, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

3.4.1. Ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Тяжкість ймовірного покарання особливо сильно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Співставлення можливих негативних наслідків для підозрюваного у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим безвідносно стадії кримінального провадження та характеру слідчих та процесуальних дій, які належить провести органу досудового розслідування.

При цьому, слідчий суддя при встановленні даного ризику враховує існування інших факторів, які можуть свідчити про наявність у ОСОБА_3 можливості переховуватися від органу досудового розслідування та суду санкція ч. 2 ст. 111 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна, що свідчить про реальні спроби уникнення кримінальної відповідальності шляхом переховування від правоохоронних органів та суду.

3.4.2. Ризик знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення

Слідчий суддя вважає, що ОСОБА_3 має реальну можливість отримати доступ до речей, які він може спотворити чи знищити, та отримати їх у володіння та користування, або ж на момент подання клопотання володіє чи користується ними, або/та вже спотворив чи знищив.

3.4.3. Ризик незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого та свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

В свою чергу, частиною 11 ст. 615 КПК України визначено, що показання, отримані під час допиту свідка, потерпілого, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо хід і результати такого допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації. Показання, отримані під час допиту підозрюваного, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у випадку, якщо у такому допиті брав участь захисник, а хід і результати проведення допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За таких обставин ризик впливу на потерпілого та свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань та дослідження їх судом, крім випадків неможливості отримання безпосередньо судом таких показань внаслідок обставин, пов`язаних із введенням воєнного стану на території України.

Покази потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження та можуть суттєво вплинути на становище ОСОБА_3 , як підозрюваного, а тому наявні обґрунтовані підстави вважати, що останній наділений потенційною можливістю, в тому числі і дистанційно, через інших осіб, впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні з метою схилити їх не давати правдиві, послідовні показання у ході досудового розслідування та/або змінити свої показання у подальшому в суді, для уникнення або мінімізації кримінальної відповідальності.

Разом із цим, ОСОБА_3 через особливості вчиненого ним кримінального правопорушення проти основ національної безпеки та в умовах воєнного стану, розуміючи складність проведення досудового розслідування, зокрема в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів та території України в умовах збройної агресії Російської Федерації проти України, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, зокрема на території Російської Федерації чи тимчасово окупованих частинах території України.

3.4.4. Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення

Про наявність зазначеного ризику свідчить те, що ОСОБА_3 може продовжити здійснювати інші види діяльності на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, а саме: збирати відомості щодо місць дислокацій військової техніки та особового складу ЗСУ та відпрацьовувати злочинні завдання представників держави-агресора рф, а також вчинити інші кримінальні правопорушення, зокрема проти основ національної безпеки України.

3.5. Наявність інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України

При вирішенні питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу, крім встановлених ризиків кримінального провадження, слідчий суддя, на підставі наданих сторонами матеріалів, оцінює в сукупності існування інших обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме:

- вагомість наданих стороною обвинувачення доказів про ймовірне вчинення підозрюваним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, у разі визнання винуватим у вчиненні якого йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі. При цьому, таке покарання може бути призначено без можливості застосування пільгових інститутів кримінального права.

3.6. Наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, до нього може бути застосований виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відтак, слідчий суддя зазначає про відсутність правових підстав для задоволення клопотання підозрюваного та його захисника про застосування іншого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

Вирішуючи питання про строк дії такого запобіжного заходу, слідчий суддя враховує інтенсивність встановлених ризиків, обсяг обставин, що підлягають доказуванню, з огляду на правову кваліфікацію, а також введений на всій території України воєнний стан, який поза залежністю від волі сторони обвинувачення може ускладнити проведення слідчих та процесуальних дій, а тому вважає за доцільне визначити строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування та з урахуванням часу фактичного затримання - по 06.08.2023 (включно).

3.7. Альтернативний запобіжний захід

Згідно із ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Слідчий суддя, відповідно до положень абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи фактичні обставини кримінального провадження, суспільну небезпечність інкримінованого діяння, не визначає розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину проти основ національної безпеки України, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

4. Висновки за результатами розгляду клопотання

З урахуванням встановлених вище обставин кримінального правопорушення та наданих стороною обвинувачення доказів на підтвердження викладених у клопотанні доводів про те, що ризики вчинення ОСОБА_3 дій, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися, існування обставин, передбачених ч. 10 ст. 290, ч. 5 ст. 219 КПК України, слідчий суддя дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого та продовження відносно ОСОБА_3 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки прокурором доведено, що зазначені обставини на цьому етапі кримінального провадження виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне відзначити, що відповідно до положень статті 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 197, 199, 219, 290 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області майора юстиції ОСОБА_6 , - задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів, тобто по 02.11.2023 (включно), без визначення розміру застави.

Зобов`язати старшого слідчого в ОВС 3 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області майора юстиції ОСОБА_6 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_3 про продовження застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановити строк дії ухвали по 02.11.2023 (включно).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали складений і підписаний 08.09.2023.

Слідчий суддя - ОСОБА_1