ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3216/23 Справа № 201/7759/20 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , а також апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000095 в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, -

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_8

захисника ОСОБА_4

в режимі відеоконференції

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ОСОБА_7

В С Т А Н О В И Л А :

За ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2023 року від 29 серпня 2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 строк тримання під вартою на 60 днів до 27 жовтня 2023 року включно, із визначенням кожному з обвинувачених альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 805 200 гривень.

Судом першої інстанції встановлено, що не зменшилися та продовжують існувати визначені ст. 177 КПК України ризики, зокрема, переховування від суду, приймаючи до уваги суворість покарання, яке їм загрожує у разі визнання винуватими у вчиненні інкримінованих злочинів, ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків, які ще не допитані в судовому засіданні, а також ризик можливого перешкоджання обвинуваченими розгляду кримінального провадження іншим чином.

Судом також було встановлено, що застосування до обвинувачених більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного із тримання під вартою, не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження, та не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

В апеляції:

- захисник ОСОБА_4 в інтересах обвинувачуваного ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою обрати обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів доходів громадян для працездатних осіб, що становить 214 720 гривень.

В обґрунтування вказує, що прокурор у клопотанні не послався на конкретні матеріали кримінального провадження, що підтверджують обставини, що дають підстави обвинувачувати ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення.

Вказує, що суд не прийняв до уваги те, що ОСОБА_5 утримується під вартою з 18 лютого 2020 року, тобто три роки та шість місяців. Таким чином, порушуються всі розумні строки тримання обвинуваченого під вартою.

- обвинувачений ОСОБА_6 просить зменшити визначену йому суму застави.

Вказує, що прокурором не доведено та не обґрунтовано клопотанням необхідність продовження його тримання під вартою.

- обвинувачений ОСОБА_7 просить зменшити визначену йому суму застави та змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Зазначає, що прокурором не було обґрунтовано клопотання про продовження строку тримання під вартою.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника, обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які кожен окремо просили задовольнити свої апеляційні скарги, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою, а з частини третьої даної норми слідує, що звертаючись до суду з клопотанням про продовження строків тримання під вартою, прокурор має викласти, зокрема обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують продовження тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , були належним чином враховані обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою та зроблений обґрунтований висновок про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинувачених під вартою.

При продовженні строку тримання обвинуваченим під вартою також враховані об`єктивні причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинувачених під вартою, а також продовження існування ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілу та свідків, а також ризику можливого перешкоджання обвинуваченими розгляду кримінального провадження іншим чином.

Такий висновок є законним та обґрунтованим, оскільки враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинувачених, іншими обставинами у їх сукупності, дає підстави вважати, що продовжують існувати вказані вище ризики.

Так, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні в тому числі особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі до 15 років позбавлення волі з конфіскацією майна, обвинувачені не мають міцних соціальних зв`язків, раніше неодноразово притягалися до кримінальної відповідальності, що свідчить про те, що вони схильні до вчинення кримінальних правопорушень. Таким чином, обвинувачені можуть переховуватися від суду, приймаючи до уваги суворість покарання, незаконно впливати на потерпілу та свідків, оскільки обвинувачені обізнані про їхні анкетні данні, адреси роботи і місця проживання, при цьому свідки, ще не допитані в судовому засіданні. Також враховується негативна поведінки обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , яка полягала в тому, що останніх неодноразово видаляли з зали судового засідання. Обвинувачений ОСОБА_6 під час зазначених дій розбив скло у місці для тримання обвинувачених в залі судового засідання, що свідчить про наявність ризику щодо можливого перешкоджання обвинуваченими розгляду кримінального провадження іншим чином.

Як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Обговорюючи питання про можливість усунення вказаних ризиків у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 під вартою, колегія суддів вважає, що встановлені щодо цих обвинувачених ризики з числа передбачених ст. 177 КПК України, є виключно вагомими та попередження їх можливе лише за умови ізоляції обвинувачених від суспільства.

Таким чином, продовження існування зазначених вище ризиків у їх сукупності виправдовують подальше перебування обвинувачених під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діянь, які інкримінуються останнім, та більш м`які запобіжні заходи, як на це вказує захисник та самі обвинувачені, не забезпечать належної їхньої процесуальної поведінки, а тому продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Отже, обрання судом першої інстанції запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави є таким, що в повній мірі відповідає наведеним вище нормам закону, правовим позиціям Європейського Суду з прав людини та обставинам цього кримінального провадження і на даному етапі кримінального провадження зможе запобігти визначеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених.

Доводи захисника та обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , щодо непомірності визначеного розміру застави, не є прийнятними і достатньо обґрунтованими.

Так, при продовженні обвинуваченому ОСОБА_5 та застосування до обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, судом першої інстанції було враховано характер інкримінованих обвинуваченим злочинів, майнового стану обвинувачених, а також доведеність прокурором ризиків, та останнім була визначена застава в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, яка була визнана такою, що зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти вищевказаним ризикам.

Таким чином, виходячи із принципів справедливості, та приймаючи до уваги тривалість перебування обвинувачених під вартою, визначення обвинуваченим альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави в межах розміру, визначеного п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, є законним, обґрунтованим і достатнім для забезпечення визначених ризиків, які продовжують існувати.

Підстав вважати вказаний розмір застави непомірним для обвинувачених колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання перешкоджати встановленню істини у провадженні.

Що стосується посилання захисника ОСОБА_4 на те, що провина обвинуваченого ОСОБА_5 в інкримінованих злочинах ще не доведена, то вони фактично зводяться до вирішення питань доведеності чи недоведеності вини останнього в інкримінованих злочинах, які вирішуються судом першої інстанції при ухваленні вироку, і на даному етапі кримінального провадження ці питання не розглядаються.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що тривалість розгляду даного кримінального провадження хоча і має місце, проте колегія суддів враховує складність даного кримінального провадження, кількість обвинувачених, епізодів злочинної діяльності, наслідки цих злочинів, обсяг матеріалів, які досліджуються судом, зміну підсудності цього кримінального провадження, а також поведінку учасників кримінального провадження, а тому, ця обставина, у даному випадку не свідчить, що вона перешкодила чи могла перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення та бути підставою для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Однак, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на тривалість розгляду даного кримінального провадження і вжити заходів щодо дотримання розумних строків розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування ухвали суду відсутні, тому апеляційні скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , а також апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_4 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_5 , а також апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2023 року у кримінальному провадженні № 0000095 в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3