Справа №:755/5469/23
Провадження №: 1-кс/755/2377/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" серпня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва (далі - Суд) у складі слідчої судді ОСОБА_1 перевіривши виконання вимог ст. 234 Кримінального процесуального кодексу (КПК) України за клопотанням слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_2 про обшук у межахкримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 березня 2023 року за № 0000069, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу (далі КК) України, установив:

до слідчого судді цього місцевого суду, у порядку ст. 234 КПК України, надійшло вказане клопотання слідчого, погоджене з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором Дніпровської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_3 про надання дозволу на обшук у межахкримінального провадження внесеного до ЄРДР 31 березня 2023 року за № 0000069.

Надалі, слідчий групи слідчих - слідчий Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_4 подав заяву про залишення клопотання про обшук без розгляду, з огляду на що слідча суддя дослідивши матеріали судового провадження, приходить до наступного.

Однією з форм вираження принципу демократичної організації держави у кримінальному судочинстві є диспозитивність, як загальна засада кримінального провадження, котра, відповідно до положень ст. 26 КПК, полягає в тому, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Позаяк, діюче кримінальне процесуальне законодавство України,зокрема ст. 36, 40 КПК України, передбачають, що прокурор, слідчий здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.Зазначена правова норма гарантує незалежність посадової особи органу державного обвинувачення у виборі у визначених законом межах способу здійснення своїх повноважень, в тому числі у прийнятті тих чи інших рішень, що є запорукою їх неупередженості й ефективності.Процесуальна самостійність прокурора, слідчого і їх свобода нарівні з протилежною стороною у відстоюванні тієї чи іншої правової позиції є чинниками справедливого балансу прав та законних інтересів усіх учасників процесу, а також інших осіб, держави й суспільства.

Завданням слідчого судді, відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, є здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні. Способи такого контролю обмежені визначеною кримінальним процесуальним законом процедурою, яка передбачає, в тому числі, чіткий розподіл повноважень і недопустимість заміщення слідчим суддею, як і судом, функцій органів державного обвинувачення та досудового розслідування (див. постанову ВП ВС від 04 квітня 2019 року у провадженні № 11-945сап18).

Системний аналіз положень КПК України свідчить, що подання того чи іншого клопотання у конкретному кримінальному провадженні є правом особи, а не обов`язком через, що реалізується нею на власний розсуд.

Таким чином, право подачі заяви про залишення такого клопотання без розгляду також являється таким правом, оскільки полягає у вільній реалізації свого права у спосіб передбачений КПК України, чим власне і гарантується незалежність посадової особи органу державного обвинувачення у виборі у визначених законом межах способу здійснення своїх повноважень, в тому числі у прийнятті тих чи інших рішень, що є запорукою їх неупередженості й ефективності.

З положень ч. 6 ст. 9 КПК слідує, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені п. 19 ч. 1 ст. 7 КПК.

За таких обставин, слідчий суддя вважає за необхідне, беручи до уваги положення ст. 7, 9 КПК України, клопотаннязалишити без розгляду.

Також слід зауважити, що в постанові від 31 травня 2021 року в справі № 646/3986/19 Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у т.ч. вказала, що «серед усіх рішень слідчого судді, можливість ухвалення яких прямо не передбачена КПК у межах відповідних регламентованих цим Кодексом процедур, слід виокремлювати дві групи рішень: ухвалені поза межами процедури, передбаченої КПК (з питань, процедура вирішення яких слідчим суддею не передбачена КПК); ухвалені в межах передбаченої КПК процедури із застосуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК та загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 цього Кодексу. При вирішенні питання щодо апеляційного оскарження рішень слідчого судді, ухвалених у межах передбаченої КПК процедури із застосуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК та загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 цього Кодексу, слід виходити насамперед із сутнісного критерію, визначально закладеного законодавцем при визначенні кола ухвал слідчого судді, що підлягають оскарженню. З огляду на те, що постановлення слідчим суддею ухвали про повернення клопотання слідчого про арешт майна у зв`язку з недотриманням при поданні такого клопотання вимог ч. 2 ст. 132 КПК(якщо воно не підлягає розгляду в цьому суді) не призводить ні до встановлення обмежень конституційних прав особи, ні до неможливості оскарження вже встановлених право обмежень, ані до перешкоджання здійсненню ефективного досудового розслідування чи кримінального провадження в цілому, така ухвала не підлягає оскарженню в апеляційному порядку під час досудового розслідування».

Відповідно, оскільки це судове рішення ухвалене в межах передбаченої КПК процедури із застосуванням положень ч. 6 ст. 9 КПК та загальних засад кримінального провадження, визначених ч. 1 ст. 7 цього Кодексу, то при вирішенні питання щодо його апеляційного оскарження, слід виходити насамперед із сутнісного критерію, визначально закладеного законодавцем при визначенні кола ухвал слідчого судді, що підлягають оскарженню, та з огляду на те, що постановлення, в цій ситуації, ухвали залишення без розгляду клопотання слідчого не призводить ні до встановлення обмежень конституційних прав особи, ані до перешкоджання здійсненню ефективного досудового розслідування чи кримінального провадження в цілому, то така ухвала не підлягає оскарженню в апеляційному порядку під час досудового розслідування.

З цих підстав та керуючись ст. 369-372, 376 КПК України, Суд постановив:

клопотання слідчого Дніпровського УП ГУ НП в м. Києві ОСОБА_2 про обшук у межахкримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31 березня 2023 року за № 0000069, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 191 Кримінального кодексу України, залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та оскарженню не підлягає.

Слідча суддя ОСОБА_1