КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

Іменем України

06 грудня 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого: судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження № 0000182 за апеляційною скаргою заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Ірпніського міського суду Київської області від 06 березня 2023 року, ухвалений щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Бабинці Бородянського району Київської області, громадянина України, раніше судимого: 17.02.2020 року вироком Голосіївського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України, до покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а :

Згідно з вироком Ірпніського міського суду Київської області від 06 березня 2023 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та засуджено до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК України суд звільнив ОСОБА_7 від відбування покарання, якщо він протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені законом.

Вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2020 року, яким ОСОБА_7 засуджено за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., ухвалено виконувати самостійно.

Цим же вироком судом вирішені питання щодо речових доказів та відшкодування процесуальних витрат.

Як встановлено вироком суду, 15.02.2023 року, приблизно о 13 год. 00 хв., ОСОБА_7 , проходячи лісосмугою, що в м. Ірпінь, Бучанського району, Київської області, поблизу ЖК «Green Side» (точної адреси досудовим розслідуванням не встановлено), побачив на ґрунті прозорий поліетиленовий пакет з вмістом кристалічної речовини рожевого кольору. Після чого піднявши рукою вказаний прозорий поліетиленовий пакет та переконавшись, що виявлена ним кристалічна речовина є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), у ОСОБА_7 виник протиправний умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання вказаної психотропної речовини для власного вживання, без мети збуту.

Таким чином, ОСОБА_7 шляхом привласнення знайденого, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою в речовині 0,285 г., для власного вживання, без мети збуту.

Продовжуючи реалізувати свій протиправний умисел, ОСОБА_7 знаходячись в тому ж місці в той же час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, для власного вживання, без мети збуту, поклав прозорий поліетиленовий пакет з вмістом кристалічної речовини рожевого кольору у ліву кишеню джинсів у які був одягнений.

Таким чином, ОСОБА_7 почав незаконно зберігати особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою в речовині 0,285 г., для власного вживання, без мети збуту.

У подальшому, 15.02.2023 приблизно о 16 год. 00 хв., ОСОБА_7 незаконно зберігаючи при собі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою в речовині 0,285 г., проходячи повз будинок № 19 по вул. Незалежності в м. Ірпінь, Бучанського району, Київської області, був зупинений поліцейськими, якими у період часу з 16 год. 44 хв. по 16 год. 47 хв. було виявлено та вилучено прозорий поліетиленовий пакет з вмістом кристалічної речовини, яка являється особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою в речовині 0,285 г., яку ОСОБА_7 незаконно придбав та зберігав у лівій кишені джинсів у які був одягнений для власного вживання, без мети збуту.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, заступник керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Ірпінського міського суду Київської області від 06 березня 2023 року змінити в частині призначеного ОСОБА_7 покарання. Виключити з резолютивної частини вироку посилання щодо необхідності окремого виконання вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2020 року. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, прокурор, не оспорюючи доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, зазначає про те, що апеляційна скарга вноситься у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, оскільки суд застосував закон, який не підлягав застосуванню.

Зокрема, посилаючись на положення п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, яким передбачено, що особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом 2 років у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі, апелянт зазначає про те, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 був раніше засуджений вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2020 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 грн., який набрав законної сили 19.03.2020 року.

Разом з тим, по справі не встановлено обставин, які б свідчили про вчинення нових злочинів ОСОБА_7 впродовж зазначеного вище дворічного строку давності виконання вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2020 року, а інкриміноване ОСОБА_7 в оскаржуваному вироку, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 309 КК України, яке відповідно до положень ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком, вчинено ним 15.02.2023 року, тобто через 2 роки 10 місяців 17 днів з моменту набрання законної сили вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2020 відносно нього.

Враховуючи викладене, на думку заступника керівника Київської обласної прокуратури, станом на момент ухвалення оскаржуваного вироку Ірпінського міського суду Київської області від 06.03.2023 року, судимість ОСОБА_7 за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2020 року була погашена, не зважаючи на те, чи було ним сплачено штраф за вказаним вироком чи ні.

За таких умов, суд першої інстанції, як зазначається в апеляційній скарзі, безпідставно зазначив в оскаржуваному вироку Ірпінського міського суду Київської області від 06.03.2023 року про необхідність самостійного виконання вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2020 на підставі ч. 3 ст. 72 КК України, чим застосував закон, який не підлягає застосуванню, а отже неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 408 КПК України, є підставою для зміни вироку судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури та просила її задовольнити; провівши судові дебати; перевіривши матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_9 та доводи апеляційних скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так, висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини без мети збуту, тобто у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам, встановленим органом досудового розслідування, оскільки вирок суду був ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України.

Порушень при розгляді обвинувального акта щодо вчинення ОСОБА_10 кримінального проступку у спрощеному порядку, колегія суддів не вбачає, а тому встановлені органом досудового розслідування обставини, як і правова кваліфікація дій обвинуваченого, відповідно до вимог ч. 1 ст. 394 КПК України, не є предметом апеляційного розгляду, у зв`язку з чим, згідно положень ч. 1 ст. 404 цього Кодексу, суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду лише в межах поданої заступником керівника Київської обласної прокуратури апеляційної скарги, а саме в межах призначеного обвинуваченому покарання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_11 покарання, суд першої інстанції, як прямо зазначено у вироку, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, врахував характер та ступінь тяжкості скоєного, а саме те, що вчинене ним кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 цього Кодексу, відноситься до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставиною, що, відповідно до ст. 66 КК України, пом'якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 суд визнавйого щире каяття.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом не встановлено.

З урахуванням наведених вище обставин, у тому числі даних про особу винного, суд першої інстанції визнав, що обвинуваченому ОСОБА_11 необхідно призначити покарання в межах санкції ч. 1 ст. 309 КК України.

Крім того, встановивши, що обвинувачений ОСОБА_7 був засуджений вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2020 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн., а також посилаючись на положення ч. 4 ст. 70 та ст.ст. 71, 72 КК України, зокрема про те, що основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю злочинів і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно, суд першої інстанції дійшов до висновку, що покарання призначене за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2020 року слід виконувати самостійно.

Окрім цього, враховуючи ступень тяжкості та обставини вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також те, що відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України, особі яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, суд першої інстанції дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, а тому призначав обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього обов`язки відповідно до ст. 76 КК України.

Приймаючи до уваги наведені у вироку мотиви призначеного обвинуваченому покарання, колегія суддів погоджується з видом та розміром покарання, яке суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України, так само як і з висновком суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання та застосування до нього вимог ст. 75 цього Кодексу.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги заступника керівника Київської обласної прокуратури щодо наявності підстав для зміни оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з огляду на таке.

Дійсно, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 був засуджений вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2020 року за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 50 (п`ятдесят) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн., який набрав законної сили 19.03.2020 року.

Водночас, як передбачено п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України, особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано протягом 2 року у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі.

Положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 80 КК України встановлено, що перебіг давності зупиняється, якщо засуджений ухиляється від відбування покарання, а також переривається, якщо до закінчення строків, зазначених у частинах 1 та 3 цієї статті, засуджений вчинить новий злочин.

Як обґрунтовано зазначається в апеляційній скарзі, в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані, які б свідчили про зупинення перебігу давності або про її переривання, оскільки ОСОБА_7 , після його засудження за вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2020 року, по-перше, вчинив кримінальний проступок, а не новий злочин, а по-друге, вказаний кримінальний проступок було вчинено 15.02.2023 року, тобто більше ні через два роки і десять місяців з моменту набрання законної сили зазначеним вище вироком.

У зв`язку з цим, колегія суддів погоджується з висновком, наведеним в апеляційній скарзі про те, що станом на момент ухвалення оскаржуваного вироку Ірпінського міського суду Київської області від 06.03.2023 року, попередній вирок Голосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2020 року, незважаючи на те, був засудженим сплачений штраф чи ні, він не міг бути врахований при призначенні ОСОБА_7 покарання за новим вироком або виконуватися самостійно, як про це зазначено в оскаржуваному вироку, через закінчення строку давності виконання попереднього обвинувального вироку.

За таких обставин, суд першої інстанції безпідставно зазначив у своєму вироку про необхідність самостійного виконання вирокуГолосіївського районного суду м. Києва від 17.02.2020 року, на підставі ч. 3 ст. 72 КК України, оскільки цим суд допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, застосувавши закон, який не підлягає застосуванню, що, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України, є підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Таким чином, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним прийняти рішення, яким апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити; вирок Ірпінського міського суду Київської області від 06 березня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 змінити; виключити із мотивувальної та резолютивної частин оскаржуваного вироку посилання на самостійне виконання вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 , яким останнього було визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, а у решті вирок суду щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 408, 418 та 419 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу заступника керівника Київської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 06 березня 2023 року, ухвалений щодо ОСОБА_7 змінити.

Виключити із мотивувальної та резолютивної частин оскаржуваного вироку посилання на самостійне виконання вироку Голосіївського районного суду м. Києва від 17 лютого 2020 року щодо ОСОБА_7 , яким останнього було визнано винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України та засуджено до покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

У решті вирок суду щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала Київського апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: _____________ _____________ _____________

( ОСОБА_1 ) ( ОСОБА_2 ) ( ОСОБА_3 )

Номер справи : 367/1410/23

Номер провадження :11-кп/824/3203/2023

Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України

Головуючий у 1-й інстанції - суддя ОСОБА_12

Доповідач - суддя ОСОБА_1