ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 646/1840/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/714/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинувачених - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційними скаргами захисників обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 січня 2024 року про продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 003306 від 04.11.2022 за частиною 5 статті 27, частиною 2 статті 28, частиною 4 статті 111-1 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 19 січня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_7 строк тримання під вартою до 18.03.2024 включно.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисники обвинувачених подали апеляційні скарги.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить ухвалу суду від 19.01.2024 в частині продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 скасувати, ухвалити нову, якою або повністю відмовити в задоволенні клопотання прокурора, або визначити ОСОБА_8 розмір застави з покладенням на нього відповідних обов`язків, або визначити більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою. В апеляційній скарзі захисник зазначає, що ризики, передбачені статтею 177 КПК України відсутні. До затримання обвинувачений не переховувався, після того, як йому вдалося виїхати з окупованої території, повернувся в найкоротші строки в Україну, а саме 17.12.2022. Обвинувачений має можливість проживати з донькою, в м. Харків, таким чином буде знаходитися не в місті, де проживають свідки, що виключає ризик можливого впливу на них. Протягом всього часу перебування під вартою сторона обвинувачення посилається на одні і ті ж припущення та аргументи. В ухвалі суду відсутні будь-які обгрунтування щодо неможливості визначення застави. Захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_10 просить ухвалу суду в частині продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою скасувати, постановити нову, якою продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою до 18.03.2024 із визначенням розміру застави, передбаченого пунктом 1 частини 5 статті 182 КПК України. В обгрунтування апеляційних вимог захисник посилається на те, що обвинувачений одружений, на утриманні має неповнолітню доньку 2006 року народження, батька 1939 року народження, працює, за місцем роботи характеризується виключно позитивно, має незадовільний стан здоров`я. При загостренні хвороби потребує стаціонарного лікування, спостереження вузькопрофільних фахівців, які відсутні у слідчому ізоляторі. ОСОБА_7 раніше неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні. Однак суд першої інстанції залишив поза увагою встановлені обставини. Стороною обвинувачення не надано доказів на підтвердження існування зазначених ризиків.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинувачених та їх захисників, які просили задовольнити апеляційні вимоги, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів не встановила підстав для їх задоволення.

Перевіряючи обгрунтованість ухвали суду про продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, апеляційний суд виходить з наступного.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Відповідно до частини 6 статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті. Відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 182 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, суд, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Захисник ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі просив витребувати з суду першої інстанції матеріали справи та переглянути їх в апеляційному порядку. Однак, відповідно до частини 2 статті 422-1 КПК України суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції відповідну ухвалу суду та клопотання прокурора.

Таким чином, підстави для витребування всього обсягу матеріалів та їх дослідження апеляційним судом під час перегляду ухвали суду в порядку статті 422-1 КПК України відсутні.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував тяжкість скоєного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке може загрожувати останнім у разі визнання винуватими, та дійшов обгрунтованого висновку, що ризики вчинення обвинуваченими дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України не зменшилися, продовжують існувати, у зв`язку із чим застосування до ОСОБА_8 та ОСОБА_7 на цій стадії судового провадження більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнє для запобігання вказаним ризикам, з чим погоджується апеляційний суд.

Колегія суддів вважає оскаржуване судове рішення обґрунтованим та вмотивованим, мотиви прийнятого рішення є такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Судом першої інстанції небезпідставно враховано обставини, за яких відповідно до пред`явленого обвинувачення вчинено кримінальне правопорушення, що посягає на основи національної безпеки України, стадію судового провадження, в ході якого допит свідків не завершено, письмові матеріали та речові докази ще не досліджено. Вказані обставини об`ктивно вказують на існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, що може перешкодити завершенню судового розгляду. Місцевим судом обґрунтовано прийнято до уваги, що обвинуваченим інкриміновано зайняття посад на підприємстві, створеному окупаційною владою, та вжиття заходів, що були спрямовані на усунення перешкод у провадженні господарської діяльності цього підприємства. Наведене свідчить про можливість здійснення обвинуваченими впливу на свідків у кримінальному провадженні, що є мешканцями територіальної громади, де проживали обвинувачені, чи були підпорядкованими працівниками.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення кримінального правопорушення, можуть вдатися до відповідних дій. Колегія суддів враховує, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обвинувачуються у пособництві шляхом усунення перешкод у провадженні господарської діяльності у взаємодії з державою-агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією держави-агресора, вчиненому за попередньою змовою групою осіб. Доводи апеляційних скарг захисників не спростовують висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі, оскільки в даному випадку на даному етапі судового провадження наявність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків у обвинувачених не є достатньою гарантією їх належної процесуальної поведінки у випадку застосування більш м`якого запобіжного заходу. Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що з плином часу, з урахуванням стадії судового провадження, заявлені прокурором ризики не зменшилися та продовжують існувати. Щодо доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_10 про незадовільний стан здоров`я підзахисного, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Всі долучені захисником фотокопії медичних довідок та виписок підтверджують факт звернення обвинуваченого до медичних закладів за допомогою та проходження лікування в 2017, 2019 роках. Згідно відповіді завідувача Харківської міської медичної частини № 27 філії ЦОЗ ДКВС України в Харківській та Луганській областях від 21.09.2023, наданої на запит захисника, на час складання довідки загальний стан здоров`я ОСОБА_7 задовільний, отримує курс медикаментозного лікування згідно листа лікарських призначень, лікарськими засобами забезпечений в повному обсязі, стаціонарного лікування, в тому числі за межами установи не потребує. Таким чином, долучені захисником матеріали щодо стану здоров`я обвинуваченого не свідчать про неможливість утримання ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятора. Доказів про ненадання обвинуваченому належної медичної допомоги в слідчому ізоляторі апеляційному суду не надано. Щодо не визначення судом застави як альтернативного запобіжного заходу, суд апеляційної інстанції зазначає, що місцевий суд з урахуванням положень абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України на даний час обґрунтовано не визначив розмір застави, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 111-1 КК України, під час дії воєнного стану, у зв`язку і з чим висновки суду щодо не визначення розміру застави є законними та обґрунтованими. Одночасно суд апеляційної інстанції звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового провадження, враховуючи строк перебування обвинувачених під вартою з грудня 2022 року. З огляду на наведене, в цілому порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та вмотивоване рішення, судом апеляційної інстанції не виявлено, а наведені в апеляційних скаргах захисників доводи, колегія суддів не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисників обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Червнозаводського районного суду м. Харкова від 19 січня 2024 року залишити без змін.

Звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду, передбачених статтею 28 КПК України, з урахуванням перебування обвинувачених під вартою. Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: