Справа № 950/989/23
Номер провадження 1-кп/950/152/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2023 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Лебединського районного суду Сумської області кримінальне провадження № 0000031 від 18.02.2023 року по обвинуваченню

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лебедин, Сумської області, українця, громадянина України, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та фактично проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

за ч. 1 ст. 121 КК України;

В С Т А Н О В И В:

В Лебединському районному суді перебуває на розгляді зазначене кримінальне провадження.

Прокурор в судовому засіданні подавклопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою, вмотивоване тим, що розгляд кримінального провадження не закінчено, а строк його тримання під вартою спливає 04.01.2024 року.

В клопотанні прокурор зазначив, що на час його розгляду наявні достатні підстави вважати, що існують ризики, визначені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: обвинувачений може переховуватися від суду, так як вчинив тяжкий злочин і може уникати відповідальності за його вчинення; може незаконно впливати на потерпілу, свідків у цьому ж кримінальному провадженні для зміни їхніх показів на свою користь; може вчинити інше кримінальне правопорушення, так як ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років і систематично не виконував покладені на нього обов`язки, визначені ухвалою слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Тому прокурор просив продовжити строк тримання ОСОБА_6 під вартою.

Обвинувачений в судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою заперечив, послався на ту обставину, що перебуваючи під домашнім арештом не вчиняв тиску ні на потерпілу, ні на свідків, на даний час не має бажання незаконно впливати на них і частково визнає свою винуватість у вчиненні злочину.

Захисник проти задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою теж заперечив, вважає, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити перебування під цілодобовим домашнім арештом, а рішення, прийняте щодо заміни цього запобіжного заходу на більш суворий, не обґрунтоване належним чином.

Представник потерпілої в судовому засіданні підтримала клопотання прокурора в повному обсязі, звернула увагу на ту обставину, що на час розгляду клопотання ні потерпіла, ні свідки не допитані в судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 178 КПК України при обранні запобіжного заходу суд, зокрема, враховує вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зав`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого, наявність судимостей обвинуваченого.

Згідно ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовуються з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а

відповідно до правової позиції ЄСПЛ, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Так, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою: для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Вислухавши прокурора, захисника і обвинуваченого, представника потерпілої та вивчивши подане клопотання, суд бере до уваги, що ОСОБА_6 обвинувачуєтьсяу вчиненнікримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і йому може бути визначено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, що характер та фактичні обставини інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, що на час розгляду клопотання щодо застосованого до нього запобіжного заходу розгляд кримінального провадження не закінчено, не в повному обсязі досліджені письмові та речові докази, не допитані потерпіла, свідки та сам обвинувачений і вважає необхідним продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, так як при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу він матиме можливість переховуватись від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності та покарання, незаконно впливати на потерпілу та свідків.

Так, суд вважає, що на даний час продовжує існувати ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України такий як можливість обвинуваченого переховуватися від суду. Цей ризик є актуальними та не зменшився, оскільки не зважаючи на те, що тяжкість покарання не може бути єдиною підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд не може не взяти її до уваги, а при вирішенні питання щодо продовження строку тримання особи під вартою, чи зміни запобіжного заходу на більш м`який, суд не оцінює докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

Крім того, суд вважає, що ризик впливу на потерпілу існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду, оскільки свідчення потерпілого є одним із джерел доказів.

Також обвинувачений може впливати на свідків, оскільки такі мають бути допитані в ході судового розгляду справи та надати покази безпосередньо суду, а до того часу незаконний на них вплив не виключається і даний ризик існує на стадії судового розгляду справи до моменту безпосереднього отримання судом показань від зазначених осіб шляхом усного допиту усіма сторонами кримінального провадження та дослідження їх в судовому засіданні.

Вказані обставини виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, а застосований відносно нього запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення та складністю справи, кількості свідків, допитаних під час досудового слідства, обсягу наданих суду доказів і з врахуванням зазначених обставин на даний час не виходить за межі розумного строку.

В той же час, суд не може взяти до уваги доводи захисника в тій частині, що наведені прокурором ризики не обґрунтовані в повній мірі доказами, наданими в судове засідання, зокрема, документами, якими зафіксовано неналежне виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків під час перебування під домашнім арештом, так як КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений поза всяким сумнівом здійснюватиме відповідні незаконні дії, проте вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З урахуванням наявних ризиків та інших обставин встановлених судом, виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може запобігти ризикам, наявність яких встановлено судом, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи не можуть цього зробити.

Тому, вислухавши учасників кримінального провадження та дослідивши матеріали справи, суд не може взяти до уваги доводи захисника і вважає, що покладені в обґрунтування клопотання прокурора обставини щодо можливості незаконно впливати на свідків, потерпілої, які ще не допитані судом, переховуватись від суду мають місце та підтверджуються на цьому етапі розгляду справи достатньою сукупністю даних, які перебувають у кримінальному провадженні, внаслідок чого дане клопотання підлягає задоволенню.

Крім того, суд бере до уваги ту обставину, що кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 вчинено з застосуванням насильства та враховує вимоги п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, які дають право суду не визначати розміру застави у кримінальному провадженні.

Таким чином, суд дійшов до висновку про неможливість застосування домашнього арешту, застави, інших більш м`яких запобіжних заходів та вважає за необхідне з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків продовжити ОСОБА_6 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів без визначення застави.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст. 178, 197, 199, 331, 371-372 КПК України;

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 задовольнити.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Лебедина, Сумської області, українцю, громадянину України, не одруженому, не працюючому, зареєстрованому та фактично проживаючому по АДРЕСА_1 , продовжити строк тримання під вартою у ДУ «Сумський слідчий ізолятор» на строк до 24 год. 18 лютого 2024 року без визначення застави.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Сумського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, взятою під варту в той же строк з моменту вручення їй копії судового рішення.

Суддя: ОСОБА_7