Ухвала

Іменем України

6 жовтня 2023 року

м. Київ

провадження № 51-5986 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 9 лютого 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 9 лютого 2023 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та жительку АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного їй майна.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 рокуапеляційні скарги захисника ОСОБА_4 та прокурора залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без зміни.

За вироком суду ОСОБА_6 визнано винуватою у тому, що вона у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, через месенджер «Telegram» незаконно придбала у невстановленої органом досудового розслідування особи (матеріали відносно якої виділено в окреме провадження), особливо небезпечну психотропну речовину - 4-ММС (4-метилметкатинон), масою не менше 637,57 г., що є особливо великими розмірами, яку отримала 2 серпня 2022 року в приміщенні відділення № 221 «Нової пошти», за адресою: м. Київ, вул. Лисківська, 12/1, та направилась за місцем свого проживання, де цього ж дня, приблизно о 12:10 год. її було затримано працівниками поліції, та в ході особистого обшуку в присутності понятих, у останньої було виявлено та вилучено пластикове відро зі шпаклівкою, всередині якого знаходився поліетиленовий пакет з вказаною психотропною речовиною, яку вона незаконно придбала та зберігала з метою подальшого збуту.

Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала

Захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати вирок Деснянського районного суду м. Києва від 9 лютого 2023 року, ухвалу Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 рокута призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Свою вимогу обґрунтовує тим, що судом неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, а саме, неправильно кваліфіковано дії ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 307 КК України, так як у неї не було умислу на збут психотропної речовини, вчинені дії не призвели до настання фактичного результату у виді збуту цієї речовини та не призвели до негативних наслідків у вигляді шкоди здоров`ю людей від вживання психотропних речовин.

Також вказує на незастосування судом ст. 75 КК України, в результаті чого призначене покарання не відповідає ступеню тяжкості вчиненого злочину та особі його підзахисної внаслідок суворості. Зазначає, що судом не враховано усіх даних, які характеризують особу ОСОБА_5 , а також її щире каяття в незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини (після закінчення судового слідства по кримінальному провадженню під час судових дебатів та в останньому слові).

Крім того, просить зупинити виконання судових рішень.

Мотиви Суду

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги та наданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції, відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України, є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Твердження захисника про неправильну кваліфікацію дій ОСОБА_5 за ч. 3 ст. 307 КК України, так як у неї не було умислу на збут психотропної речовини, колегія суддів вважає неприйнятними з огляду на таке.

Відповідно до вимог, встановлених ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Перевіряючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.

Судові рішення свідчать про те, що суд першої інстанції, оцінивши відповідно до статті 94 КПК докази в їх сукупності, встановивши фактичні обставини кримінального правопорушення, обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у пред`явленому їй обвинуваченні за ч. 3 ст. 307 КК України, а саме - незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великих розмірах з метою збуту.

Мотивуючи свій висновок, місцевий суд послався на ряд доказів, в тому числі на показання свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , а також дані, що містяться в протоколі затримання ОСОБА_5 від 2 серпня 2022 року з фототаблицею, відеозапис проведення її затримання; висновок експерта від 3 серпня 2022 року, відповідно до якого вилучена у останньої під час особистого обшуку кристалічна речовина біло-бежевого кольору містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - 4-ММС (4-метилметкатинон), маса якого в речовині становить 637,57 г.; протокол огляду від 2 вересня 2022 року мобільного телефону «Redmi 9C», вилученого в ході затримання ОСОБА_5 , де в месенджері «Телеграм», згідно змісту листування за 1 серпня обговорювалось надходження поштового відправлення; протокол огляду від 19 вересня 2022 року компакт-диску DVD-R з відеозаписом камер відеоспостереження за 2 серпня 2022 року в приміщенні віддлення № 221 «Нова пошта», на якому зображено, як до приміщення відділення Нової пошти заходить дівчина, підходить до кас для видачі товару, тримаючи у руці мобільний телефон, який підносить для сканування. В цей час до приміщення заходить хлопець, який тримає в руках скейтборд, розміщується за дівчиною. Працівник Нової пошти розміщує на касовій зоні картонну коробку з емблемою Нової пошти, дівчина забирає у хлопця скейтборд, а хлопець забирає картонну коробку, після чого вони разом виходять з приміщення Нової пошти, та інше.

Суд першої інстанції у своєму вироку зазначив, що в даному кримінальному провадженні про обізнаність ОСОБА_5 про зміст поштового відправлення, а саме наявність в ньому психотропної речовини та наявність умислу на подальший збут, вилученої у неї психотропної речовини в особливо великому розмірі, свідчать встановлені в ході судового розгляду обставини у їх сукупності. Судом вірно враховано, що ОСОБА_5 не має офіційного джерела доходів, не перебуває під наглядом лікаря-нарколога. Про її умисел на незаконне придбання, зберігання та збут психотропної речовини, свідчить особливо великий розмір психотропної речовини та попередня домовленість про її придбання, що підтверджується перепискою ОСОБА_5 в належному їй телефоні в месенджері «Telegram» з абонентом « ОСОБА_9 », з приводу відправлення речовин «меф», «фен», «амф» на ім`я ОСОБА_10 (Київ, НП 221), повідомлення було переслано від абонента Tip-Top shop. Крім того, на одному зі скріншотів переписки зображено посилку на скейтборді, що відповідає показанням свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_7 . Пояснити походження вказаного листування обвинувачена не змога, заперечувала факт ведення переписки з вказаним абонентом, при цьому стверджувала, що мобільним телефоном, огляд якого здійснювався в ході досудового розслідування, користувалась лише вона. Оглядом автоматичного бота з назвою «Tip-Top shop 24/7» у мобільному додатку «Telegram» встановлено, що вказаний бот надсилає повідомлення щодо придбання, відправки наркотичних засобів, психотропних речовин, а саме амфетаміну, Alfa PvP, A PVP GREEN, вибору міст, куди може бути здійснена відправка, пропонує роботу в якості кур`єра. А відтак об`єктивно підтверджується той факт, що ОСОБА_5 була обізнана у змісті поштового відправлення, наявності там забороненої у обігу речовини.

З такими висновками погоджується й колегія суддів ВС.

У касаційній скарзі захисник також вказує на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме, незастосування до ОСОБА_5 положень ст. 75 КК України, в результаті чого останній призначено покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та її особі внаслідок суворості.

На думку колегії суддів ці доводи є безпідставними.

Положеннями статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі статті 65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Загальні засади призначення покарання, визначені у ст. 65 КК України, наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності спонукають до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Із аналізу судових рішень вбачається, що обираючи засудженій покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином), особу ОСОБА_5 (раніше не судима, не працює, навчається в Київському національному університеті технологій та дизайну, має визначене місце проживання, за місцем проживання та навчання характеризується позитивно, не перебуває на обліках у лікарів нарколога та психіатра); наявність обставин, які пом`якшують покарання (вчинення кримінального правопорушення вперше, молодий вік обвинуваченої (2002 року народження) та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Разом з цим, ураховуючи вищезазначене,а також психологічну характеристику, надану ОСОБА_5 за місцем попереднього ув`язнення, згідно якої остання перебуває на профілактичному обліку як особа, схильна до суїцидальних реакцій у вигляді самоушкодження, має підвищену емоційну вразливість, схильна до тяжких внутрішніх переживань, наявність кількох обставин, що пом`якшують її покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення, те, що покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, суд вважав за можливе застосувати положення ст. 69 КК України та призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.3 ст.307 КК України, у виді позбавлення волі з конфіскацією майна, оскільки саме таке покарання буде відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації.

Доводи касаційної скарги захисника про незастосування положень ст. 75 КК України, в результаті чого ОСОБА_5 призначено покарання, яке, на його думку, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та її особі внаслідок суворості, аналогічні доводам його апеляційної скарги, були перевірені судом апеляційної інстанції, який, розглядаючи апеляційну скаргу на вирок місцевого суду, проаналізував їх, дав на них вичерпну відповідь, та відповідно до вимог ч. 2 ст. 419 КПК України, залишаючи її без задоволення, зазначив в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.

Зокрема, апеляційний суд вказав, що призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим, призначеним з урахуванням принципу індивідуалізації покарання. З огляду на обставини справи, особу засудженої, колегія суддів дійшла висновку, що призначене ОСОБА_5 покарання за ч. 3 ст. 307 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України, відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

Підстав вважати таке покарання явно несправедливим внаслідок суворості колегія суддів апеляційного суду не вбачала.

Разом з цим, в ухвалі апеляційного суду вірно зазначено, що застосування інституту звільнення від відбування покарання у даному випадку, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, тяжкості скоєного та ставлення ОСОБА_5 до вчиненого, не сприятиме досягненню мети покарання, визначеної ст. 50 КК України. А тому відсутні підстави для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням, згідно ст. 75 КК України.

З такими висновками погоджується й колегія суддів касаційного суду.

Що стосується доводів захисникапро неврахування судом як обставини, що пом`якшує покарання його підзахисної, щире каяття в незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини, то колегія суддів визнає їх безпідставними з огляду на таке.

Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.

Такі висновки узгоджуються з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 9 жовтня 2018 рокуу справі № 756/4830/17-к.

Дії ОСОБА_5 судом кваліфіковано за ч. 3 ст. 307 КК України, як незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини в особливо великих розмірах з метою збуту.

Захисник у касаційній скарзі вказує на відсутність у ОСОБА_5 умислу на збут психотропної речовини, однак (після закінчення судового слідства по кримінальному провадженню під час судових дебатів та в останньому слові) вона визнала вину в незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини.

Невизнання ОСОБА_5 своєї вини, її показання, надані в ході допиту в якості обвинуваченої, суд розцінив як спробу уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

При цьому, суд взяв до уваги той факт, що ОСОБА_5 в ході судового розгляду кримінального провадження було змінено позицію, вона визнала себе винуватою у незаконному придбанні та зберіганні психотропної речовини, при цьому заперечувала факт обізнаності у змісті поштового відправлення, знаходження там психотропної речовини.

Касаційна скарга захисника ОСОБА_4 не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваних судових рішень, які відповідають вимогам ст. 370 КПК України, а ухвала - ще й вимогам ст. 419 цього Кодексу.

Ураховуючи наведені у скарзі мотиви та надані копії судових рішень, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд дійшов висновку, що підстав для задоволення касаційної скарги немає.

З цих підстав Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 9 лютого 2023 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 12 вересня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_11 ОСОБА_3