Справа №296/9849/13-к
УХВАЛА

Іменем України

09.10.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000008 від 19.12.2012 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Соболівка Брусилівського р-ну., громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 308, ч. 3 ст. 364 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До Богунського районного суду м. Житомира надійшов затверджений прокурором Житомирської обласної прокуратури обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні. Кримінальне провадження №0000008 від 19.12.2012 на теперешній час перебуває на стадії підготовчого провадження щодо обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 308, ч. 3 ст. 364 КК України.

Прокурор висловив думку про можливість призначення справи до судового розгляду, посилаючись на те, що справа підсудна Богунському районному суду м. Житомира, відсутність підстав, які цьому перешкоджають.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні звернувся до суду з клопотанням про повернення прокурору обвинувального акту згідно ч. 3 ст. 314 КПК України. Так, клопотання обґрунтоване тим, що в даному кримінальному провадженні обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 308 КК України та ч. 3 ст. 364 КК України.Зазначений обвинувальний акт було скеровано до Корольовського районного суду м. Житомира. Під час судового розгляду зазначеного кримінального провадженнядо суду надійшов новий обвинувальний акт, в якому ОСОБА_4 вже обвинувачувався лише у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 308 КК України. У той же час, вироком Корольовського районного суду м. Житомира від 26.05.2016 ОСОБА_4 було виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 308 КК України. Однак, ухвалою Апеляційного суду Житомирської області від 21.09.2016 зазначений вирок був скасований, а справу призначено для нового розгляду у суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції мотивував своє рішення тим, що судовий розгляд кримінального провадження у Корольовському районному суді м. Житомира був проведений незаконним складом суду. Таким чином, Апеляційним судом Житомирської області було визначено, що весь судовий розгляд кримінального провадження Корольовським районним судом м. Житомира у період до 26.05.2016 був проведений з істотним порушенням кримінально-процесуального закону. Відповідно, є очевидним і той факт, що подання стороною обвинувачення до Корольовського районного суду м. Житомира обвинувального акту від 25.03.2016 було незаконним. За таких обставин, на теперішній час у Богунському районному суді м. Житомира на розгляді перебуває обвинувальний акт від 19.12.2012 за яким ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 308 КК України та ч. 3 ст. 364 КК України. Однак, ч. 3 ст. 364 виключено з КК України на підставі Закону № 746-VII від 21.02.2014.Зауважив, що притягається Житомирською обласною прокуратурою, у відповідності до обвинувального акту від 19.12.2012 до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, яке не передбачене законом України про кримінальну відповідальність, що є недопустимим. Таким чином, обвинувальний акт не може відповідати вимогам ст. 291 КПК України, а тому підлягає поверненню прокуророві.

Захисник адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_4 клопотання обвинуваченого щодо повернення обвинувального акту прокурору підтримав.

Прокурор заперечував проти клопотання обвинуваченого про повернення обвинувального акту, зазначив, що обвинувальний акт повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України. Зазначив, що 25.03.2016 прокурором в судовому засіданні було подано змінений обвинувальний акт відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , який містить виклад фактичних обставин, правову кваліфікацію та формулювання обвинувачення лише за ч. 3 ст. 308 КК України.

Вирішуючи по суті подане клопотання обвинуваченого про повернення обвинувального акта прокурору, дослідивши зміст останнього на відповідність вимогам ст. 291 КПК України, суд доходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст. 8 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, за результатами підготовчого провадження суд має право прийняти рішення щодо повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз цієї норми свідчить, що закон вимагає обов`язкове відображення в обвинувальному акті трьох складників: 1) фактичних обставин кримінального правопорушення; 2) правової кваліфікації (в теорії кримінального процесу використовується назва "формула обвинувачення"); 3) формулювання обвинувачення.

При цьому, в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Суд звертає увагу, що дотримання зазначеної вимоги до змісту обвинувального акта є однією із гарантій права особи, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, на захист, оскільки пред`явлення конкретного обвинувачення і чітке викладення фактичних обставин кримінального правопорушення надає обвинуваченій особі можливість ефективно захищатися від такого обвинувачення та використовувати всі передбачені кримінально-процесуальним законом права на свій захист.

У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно допункту "а" частини третьої статті 6, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Практика Європейського суду з прав людини (далі - Європейський суд) орієнтує, що обвинуваченням визнається офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про наявність припущення про вчинення особою кримінально караного правопорушення й при цьому стосується змісту, а не формального поняття обвинувачення, оскільки в контекстістатті 6 Конвенції,Європейський суд покликаний убачати, що приховано за зовнішньою стороною справи, та досліджувати реалії розглядуваної справи (справа «Девеер проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року).

В рішенні у справі «Маттоціа проти Італії» від 25.07.2000 зазначається що, «обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак, у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

У постанові Верховного Суду України у справі № 5-328кс16 від 24.11.2016, прийнятої за результатами розгляду справи щодо неоднакового застосування судами нижчої інстанції норм процесуального права, зазначено про те, що в обвинувальному акті, крім викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які мають суттєве значення не тільки для аргументації висновків слідчого, але і для дослідження обставин вчиненого кримінального правопорушення в суді та для реалізації права на захист, повинно бути обов`язково зазначено фабулу обвинувачення, яка є фактичною моделлю вчиненого злочину та юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення), що є правовою моделлю злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 23.08.2023 кримінальне провадження №0000008 від 19.12.2012 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 308, ч. 3 ст. 364 КК України вирішено розглядати суддею одноособово.

Зі змісту ухвали вбачається, що під час проведення підготовчого судового засідання прокурор та захисник обвинуваченого підтримали думку обвинуваченого та зазначили про відсутність клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 щодо розгляду даного кримінального провадження колегіальним складом суду.

А отже, прокурор був достеменно ознайомлений з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України у скоєнні ОСОБА_4 кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 308 КК України, а саме у викраденні наркотичних засобів в особливо великих розмірах шляхом зловживання службовим становищем та ч. 3 ст. 364 КК України, а саме у зловживанні службових становищем, тобто умисному, в особистих інтересах, використанні службовою особою влади, що заподіяло тяжкі наслідки державним інтересам, вчиненими працівником правоохоронного органу.

Як вбачається з направленого до суду обвинувального акту щодо ОСОБА_4 , слідчим відділом прокуратури обставини кримінального правопорушення встановлені, однак, викладені в обвинувальному акті з порушенням вимог ст.ст. 91, 291 КПК України, без окремого формулювання обвинувачення.

Вказані недоліки обвинувального акту, його не конкретність та неповнота, порушують право обвинуваченого ОСОБА_4 , передбачене ст. 42 КПК України, знати у вчиненні якого кримінального правопорушення він обвинувачується, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист, чим істотно порушується право на захист обвинуваченого.

Така кваліфікація вчиненого кримінального правопорушення з посиланням на норму закону про кримінальну відповідальністьі формулювання обвинувачення не відповідають вищевказаним положенням кримінального процесуального закону, а також нормам міжнародних актів і судової практики, та здійснення в подальшому судового розгляду кримінального провадження без усунення зазначених істотних порушень кримінального процесуального закону є порушенням прав обвинуваченого на захист і може призвести до скасування будь-якого законного судового рішення.

За таких обставин, оскільки обвинувальний акт не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, він підлягає поверненню прокурору.

Керуючись ст. 314 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про повернення обвинувального акту прокурору задовольнити.

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000008 від 19.12.2012 про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 308, ч. 3 ст. 364 КК України - повернути прокурору Житомирської обласної прокуратури.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1