Справа № 489/5904/23
Провадження № 1-кп/489/933/23
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Вирок

іменем України

30 листопада 2023 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва в складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва кримінальне провадження №0000649 від 30.05.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не працюючого, неодруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх дітей, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого відповідно до ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 ,

встановив:

Військовозобов`язаний ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є придатним до військової служби відповідно до рішення військово-лікарської комісії ІНФОРМАЦІЯ_2 від 20.04.2022, на підставі наказу Міністра оборони України «Про затвердження положення про військово-лікарську експертизу в Збройних силах України» від 14.08.2008 № 402.

ОСОБА_3 23.05.2023 під особистий підпис була вручена повістка та мобілізаційне розпорядження про день, а саме: 24.05.2023, явки до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 , для направлення до військової частини НОМЕР_1 , з метою проходження військової служби під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України від 24.02.2022 № 69/2022.

Всупереч вимогам статті 65 Конституції України, частини 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», військовозобов`язаний ОСОБА_3 не бажаючи виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який повинен виконувати кожен громадянин України, маючи намір ухилитися від мобілізації, будучи придатним за станом здоров`я та не маючи правових підстав для відстрочки від призову за мобілізацією, достовірно знаючи про призов, усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, свідомо ухилився від виконання свого конституційного обов`язку, а саме: 24.05.2023 не з`явився для проходження військової служби під час мобілізації на особливий період.

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тобто скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ст. 336 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та підтвердив обставини вчиненого кримінального правопорушення, вказані в обвинувальному акті, при цьому відмовився надавати показання з приводу обставин вчинення інкримінованого правопорушення, однак підтвердив, що дійсно був визнаний військово-лікарською комісією придатним до військової служби під час мобілізації, отримав повістку про виклик для проходження військової служби, однак 24.05.2023 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військової служби під час мобілізації на особливий період, при цьому будучи попередженим про відповідальність за ухилення від призову на військову службу.

Крім власного визнання обвинуваченим своєї вини, його винуватість у скоєному підтверджується також іншими, дослідженими у судовому засіданні, доказами в їх сукупності.

З повідомлення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.05.2023 вбачається, що ОСОБА_3 , будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та попередженим про кримінальну відповідальність у разі ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, 24.05.2023 не з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправлення до військової частини, тим самим ухилившись від призову на військову службу під час мобілізації.

Із рапорту командиру 3 взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 капітана ОСОБА_5 від 26.05.2023 слідує, що ОСОБА_3 не з`явився на відправку до частини НОМЕР_1 згідно з врученими йому 23.05.2023 бойової повістки та мобілізаційного розпорядження без поважних причин.

Відповідно до копії військового квитка ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 , останньому 23.05.2023 було видано мобілізаційний припис про відправку до військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з розпискою ОСОБА_3 , останній 23.05.2023 о 10.33 годин отримав повістку про необхідність прибуття о 09.00 годин 24.05.2023 до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправлення до військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до аркушу попередження про відповідальність у разі ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, ОСОБА_3 був попереджений про кримінальну відповідальність за статтями 336, 337 КК України за ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та ухилення від військового обліку або навчальних (спеціальних) зборів.

Із довідки ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 від 06.06.2023 № 68 вбачається, що ОСОБА_3 за результатами проведеного медичного огляду 20.04.2022 визнаний здоровим, тобто придатним до військової служби.

Відповідно до мобілізаційного розпорядження, ОСОБА_3 був зобов`язаний з`явитися до ІНФОРМАЦІЯ_2 24.05.2023 за повісткою для відправки до військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з журналом обліку вручення повісток Інгульського РТЦК та СПР/З 717 від 12.03.2022, ОСОБА_3 23.05.2023 вручено під особистий підпис повістку.

З журналу вручення мобілізаційних розпоряджень військовозобов`язаним, призначеним у команди ІНФОРМАЦІЯ_2 №738 від 22.08.2022, вбачається, що 23.03.2023 ОСОБА_3 вручено під особистий підпис мобілізаційне розпорядження.

Таким чином, оцінивши кожний доказ з точку зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена поза розумним сумнівом та його дії правильно кваліфіковані за ст. 336 КК України, оскільки він своїми умисними діями вчинив ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

При призначенні покарання суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів, за місцем проживання характеризується посередньо, лікування у лікарів психіатра та нарколога не проходив, за медичною допомогою не звертався, раніше не судимий.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено. Суд не визнає вказане в обвинувальному акті щире каяття обвинуваченого, оскільки розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому діянні. Також вказана обставина може бути визнана такою, що пом`якшує покарання лише в тому разі, коли щире каяття було дієвим і включає в себе активні дії. Натомість суд враховує, що обвинувачений жодного жалю з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася, не висловив, належної критичної оцінки своєї протиправної поведінки та її осуду не зробив.

Обставин, які згідно зі ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Також суд враховує, що обвинувачений офіційно не працює, внаслідок чого не сплачує податки до державного бюджету з метою його наповнення для використання під час захисту віз збройної агресії російської федерації, суспільно-корисною працею не займається, не має утриманців, жодних належних висновків своїх злочинних дій не зробив та не засуджує їх.

З урахуванням обставин вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого, який раніше не судимий, під час судового розгляду не висловив жодного розкаяння з приводу вчиненого діяння, не засудив свої дії та не висловив будь-якого жалю з приводу вчиненого, підтвердив свою відмову проходити військову службу під час мобілізації, відсутність у нього родини та утриманців, відсутності обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, також враховуючи позицію державного обвинувача щодо виду та міри покарання, яке необхідно призначити обвинуваченому, суд, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ст. 336 КК України та неможливість звільнення його від відбування покарання з випробуванням, оскільки інші види покарання є недостатніми для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому висновки суду про неможливість звільнення ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням узгоджуються з висновками, викладеним у постанові Верховного Суду від 11.07.2023 у справі № 726/78/23, згідно з якими «звільнення від відбування покарання з випробуванням військовослужбовця за невиконання ним наказу в умовах воєнного стану, а саме наказу на вибуття в район бойових дій для захисту Батьківщини від збройної агресії ворога, не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за відмову від виконання наказів командирів, а також відмову від захисту Батьківщини. Вказане свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого злочину, оскільки може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим».

Натомість за обставин даної справи, на переконання суду, звільнення від відбування покарання з випробуванням особи, яка підлягає призову на військову службу під час мобілізації, сприятиме тому, що інші громадяни України, які визнані придатними до військової служби під час мобілізації на особливий період та які направляються для проходження військової служби до військових частин, будуть впевненими у безкарності за відмову від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, для захисту Батьківщини, що є неприпустимим та сприятиме погіршенню обороноздатності та захисту держави в умовах ведення війни з країною-агресором російською федерацією.

Також право суду призначати покарання на власний розсуд підтверджується висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 29.10.2020 у справі №487/5034/18, згідно з якими «поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо».

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися, обвинувачений не затримувався та відносно нього запобіжний захід не застосовувався.

Суд не вбачає підстав для застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили, оскільки прокурором не подавалося відповідне клопотання про це.

Керуючись статтями 369-371, 373, 374, 376 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу приведення вироку до виконання.

Речові докази: аркуш попередження про кримінальну відповідальність у разі ухилення від призову на військову службу, розписку ОСОБА_3 від 23.05.2023 про отримання повістки на 24.05.2023, мобілізаційне розпорядження на ім`я ОСОБА_3 , довідку ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_2 на ОСОБА_3 , копію журналу обліку вручення повісток ІНФОРМАЦІЯ_2 , копію журналу вручення мобілізаційних розпоряджень військовозобов`язаним, призначеним у команди ІНФОРМАЦІЯ_2 залишити в матеріалах судового провадження.

Запобіжний захід ОСОБА_3 до набранням вироком законної сили не застосовувати.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надіслати учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1