Номер провадження: 11-кп/813/2351/23
Справа № 521/9359/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1 Доповідач ОСОБА_2
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні виділені матеріали кримінального провадження №0000525 від 15.11.2022 року за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 30.08.2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України,

встановив:

На розгляді Малиновського районного суду м. Одеси перебуває кримінальне провадження №0000525 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Ухвалою місцевого суду від 30.08.2023 року задоволено клопотання прокурора та в порядку ст.331 КПК України продовжено строк дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у виді тримання під вартою, строком до 28.10.2023 року, без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції послався на продовження існування раніше встановлених ризиків: можливого переховування обвинуваченого від суду; здійснення незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні; продовження вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення. Суд першої інстанції послався на тяжкість інкримінованого обвинуваченому злочину та дані, що характеризують особу обвинуваченого.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Захисник посилається на незаконність оскарженої ухвали, стверджує про відсутність ризиків, а також зазначає наступне:

-суд безпідставно розглянув клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу саме 30.08.2023 року, оскільки 02.08.2023 року ухвалою суду обвинуваченому продовжено строк дії запобіжного заходу до 01.10.2023 року;

-безпідставне посилання суду на відсутність інтернету 30.08.2023 року та неможливість забезпечити участь обвинуваченого та захисника ОСОБА_5 в режимі відео конференції, оскільки ЄРДР містить ухвалені рішення, зокрема суддею ОСОБА_1 саме 30.08.2023 року, що с свідчить про навмисне не забезпечення участь сторони захисту, оскільки установа виконання покарань навіть не отримувала повідомлення про здійснення розгляду справи та відповідно обвинуваченого не виводили з камери, що свідчить про порушення права обвинуваченого на захист.

В апеляційній скарзі захисник ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали місцевого суду.

Заслухавши суддю-доповідача; перевіривши виділені матеріали, які надійшли із суду першої інстанції; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Щодо доводів сторони захисту про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, то вони є обґрунтованими, з огляду на таке.

Відповідно до положень ст. 395 КПК, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції про обрання, продовження або зміну запобіжного заходу подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Апеляційним судом встановлено, що посилаючись на поважні причини пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції, захисник вказує на не отримання ним копії ухвали суду в межах строку на оскарження. Звертає увагу, що судове засідання проведено без участі обвинуваченого та захисника, що свідчить по поважність причини пропуску строку на апеляційне оскарження. Про існування оскарженої ухвали захисник дізнався від обвинуваченого 03.10.2023 року при відвідуванні останнього у слідчому ізоляторі.

Приймаючи до уваги, встановлені апеляційним судом обставини, зокрема той факт, що захисник дізнався про існування оскарженої ухвали суду першої інстанції лише 03.10.2023 року від обвинуваченого, доводи клопотання захисника заслуговують на увагу, а тому з метою забезпечення права доступу особи до суду, на виконання положень ст. 55 Конституції України, ст.ст. 3, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження.

Частина перша ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.1 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону, з огляду на таке.

З матеріалів судової справи вбачається, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому, суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 199, 331 КПК, які регламентують продовження строку дії запобіжного заходу.

Прийняте рішення суд мотивував тяжкістю покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим, а також продовження існування ризиків, які були враховані при прийнятті попередніх рішень суду щодо продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.6 ст.176 КПК під час дії воєнного стану до осіб, які обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Тобто законодавцем визначено, що під час дії воєнного стану до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ст.111-1 КК України, за наявністю ризиків, передбачених ст.177 КПК, застосовується виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції щодо не визначення обвинуваченому відповідно до ч.4 ст.183 КПК альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

Судом першої інстанції вірно враховано, що відповідно до ч.4 ст.183 КПК суд має право не визначати розмір застави, оскільки вказаною нормою закону передбачено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 КК України.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, місцевий суд одночасно із продовженням строку тримання під вартою дійшов обґрунтованого висновку не визначати розмір застави, з чим погоджується апеляційний суд.

Стосовно доводів сторони захисту відносно незаконності оскарженої ухвали, апеляційний суд звертає увагу, що колегія суддів на даній стадії не вправі вдаватися у кримінально-правову кваліфікацію інкримінованих обвинуваченому дій та давати оцінку обґрунтованості обвинувачення, оскільки остаточна оцінка доведеності обвинувачення у відповідності до вимог закону, буде дана лише за наслідками судового розгляду справи в суді першої інстанції, за результатами повного дослідження всіх доказів.

Колегія суддів вважає, що тяжкість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_6 , а також існування раніше встановлених ризиків, які продовжують існувати, виправдовують продовження застосування найсуворішого запобіжного заходу відносно обвинуваченого та дають апеляційному суду можливість прийти до висновку про обґрунтованість ухвали суду першої інстанції.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що вони мають реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинувачених кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується саме з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто слід констатувати, що в даному випадку, на даному етапі кримінального провадження, суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

За таких обставин, враховуючи суть інкримінованого обвинуваченому злочину, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про існування реальних ризиків, які слугують підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого.

Доводи захисника про те, що місцевий суд не міг розглядати клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому, оскільки попередньою ухвалою місцевого суду строк дії запобіжного заходу був продовжений до 01.10.2023 року, колегія суддів визнає необґрунтованими, з огляду на таке.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому Главою 18 КПК. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Із наведеного слідує, що місцевий суд при надходженні, в даному випадку клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу, має діяти безальтернативно, тобто має певні зобов`язання щодо розгляду такого питання та такі дії суду не можна визнавати такими, що суперечать положенням процесуального закону.

Доводи захисника про порушення права на захист обвинуваченого, з огляду на те, що місцевим судом не було забезпечено участь обвинуваченого та його захисника в режимі відео конференції, колегія суддів визнає безпідставними, оскільки право на захист обвинуваченого у судовому засіданні місцевого суду було забезпечено участю захисника ОСОБА_7 , про що свідчить журнал судового засідання.

При цьому, твердження захисника про неправдиве зазначення судом щодо відсутності інтернет-зв`язку у місцевому суді 30.08.2023 року та ухвалення рішень головуючим суддею по іншим справам та відправлення їх до ЄДРСР, колегія суддів відхиляє та вважає такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження, з огляду на те, що виділені матеріали провадження містять акт від 30.08.2023 року про відсутність інтернет-зв`язку в Малиновському районному суді м. Одеси, а наявність рукописного журналу судового засідання підтверджує даний факт.

Крім того, перевіркою ЄДРСР встановлено, що 30.08.2023 року, суддею ОСОБА_1 до ЄДРСР рішення не надсилались, а оскаржена ухвала була надіслана судом лише 31.08.2023 року.

Обставин, передбачених ч.2 ст.183 КПК, які є перешкодою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, апеляційним судом не встановлено.

Матеріали справи не містять інших даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою. Стороною захисту апеляційному суду також не надано будь-яких документів, які б свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою.

Таким чином, апеляційним судом не встановлено істотних порушень положень КПК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод при розгляді судом першої інстанції питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого, які б були підставою для скасування оскарженої ухвали.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника та скасування ухвали суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 30.08.2023 року задовольнити та поновити строк на оскарження.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 30.08.2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в кримінальному провадженні №0000525 від 15.11.2022 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4