Справа № 585/2656/23
Номер провадження 1-в/585/3/24
У Х В А Л А

І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И

23 січня 2024 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі колегії суддів:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5 ,

засудженого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції клопотання засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк,

В С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк.

В обґрунтування клопотання посилається на те, що він засуджений вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.07.2004 року за ст. ст. 115 ч. 2, 187 ч. 4, 185 ч. 5 КК України до довічного позбавлення волі. Початок строку рахується з 20.12.2003 року. На даний час ним відбуто 19 років 5 місяців покарання, а з урахуванням Закону Савченко, який також до нього застосований - 20 років 5 місяців. Згідно ст. 82 КК України у нього на даний час з`явилося право на пом`якшення покарання шляхом заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на позбавлення волі на певний строк від 15 до 20 років. В обґрунтування клопотання також посилається на положення ст. ст. 3, 8, 9, 22, 24, 55, 58, 61, 63 Конституції України, ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Враховуючи достовірно встановлений факт того, що його вже було один раз притягнуто до кримінальної відповідальності за вчинення ним кримінальних правопорушень, передбачених ст. ст. 115 ч. 2, п.п.6, 13, 187 ч. 4, 185 ч. 5 КК України та остаточно засуджено вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.07.2004 року до довічного позбавлення волі, яке він досі продовжує відбувати, виходячи з положень ч. 1 ст. 63 Конституції України та ч. 1 ст. 4 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, норми права яких є імперативними, призначити йому згідно приписів ч. 1, ч. 5 ст. 82 КК України порядок правозастосування якої є дискреційним, повторно, за вчинення одного й того самого кримінального правопорушення, за яке вже його було покарано, нове покарання у виді позбавлення волі від 15 до 20 років. На час вчинення ним злочину за ст. 115 ч. 2 КК України санкцією було передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 10 до 15 років, або довічне позбавлення волі. З дня ухвалення рішення Конституційним судом України від 16.09.2021 року положення статті Закону про винесення вироку щодо довічного ув`язнення визнано неконституційними. Натомість положення ч. 1 ст. 82 КК України вказує, що новий строк, на який може бути замінено покарання, обчислюється з дня заміни покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Тобто, відбутий ним строк позбавлення волі за вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.07.2004 року взагалі не має жодного значення та не враховується. Чинна редакція ст. 82 КК України не містить диференціації підстав порядку заміни довічного позбавлення волі на певний строк залежно від фактично тривалості відбутого особою покарання, а містить очевидні ознаки дискримінації, в результаті яких особа, яка відбула менше мінімально необхідного строку для звернення до суду з клопотанням про пом`якшення покарання у виді довічного позбавлення волі (15 років) і особа, яка відбула набагато більший строк (у його випадку), мають однакові перспективи звільнення. Важко знайти аргументи, в силу яких особа, що відбула більше частину строку довічного позбавлення волі, має знаходитися в гіршому правовому становищі, порівняно з особою, що відбула менше частину строку покарання, за умови, що ці особи демонструються однаковий ступінь виправлення. Випливає очевидна обґрунтована на дії принципу верховенства права необхідність у здійсненні судового захисту та забезпечення його Конституційних прав людини і громадянина, шляхом безпосереднього застосування норм Конституції України при вирішенні питання про пом`якшення призначеного йому вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.07.2004 року покарання у виді довічного позбавлення волі, замінивши його на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, який згідно положення ч. 2 ст. 63 КК України не може перевищувати 15 років позбавлення волі, обмежившись вже фактично відбутим ним строком призначеного покарання та відповідно звільнити його з місць позбавлення волі. Зазначає, що адміністрація ДУ «Роменська ВК (№ 56)» в порушення вимог ч. 8 ст. 131 КВК України не проводить жодних заходів щодо оцінювання його поведінки, прийняття поквартального рішення про доцільність чи недоцільність застосування до нього заходів заохочення. Відсутня індивідуальна програма соціально-виховної роботи за тривалий час відбування ним покарання. Тому просить пом`якшити призначене йому вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.07.2004 року покарання, замінити його на позбавлення волі на певний строк, та у зв`язку з фактичним відбуттям ним призначеного йому покарання, звільнити з місць позбавлення волі, обмежившись фактично відбутим ним строком покарання.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 клопотання підтримав, просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ньому. Додатково пояснив, що в разі заміни довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк, йому простіше звернутися із заявою про помилування. Сподівається, що йому дозволять захищати Україну. До Президента України з клопотанням про помилування не звертався. На даний час він працевлаштований з вересня 2023 року.

Захисник ОСОБА_7 підтримав клопотання засудженого, просив його задовольнити.

Прокурор вважає, що клопотання засудженого ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, посилаючись на те, що суду не надано достатньо доказів про його виправлення. ОСОБА_6 стає на шлях виправлення, але не став. Доказів про працевлаштування не надав, працевлаштований лише з його слів.

Суд, вислухавши пояснення засудженого, думку прокурора та захисника, проаналізувавши матеріали справи та особової справи засудженого, дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2004 року ОСОБА_6 засуджений за п.п.6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ст. 70 КК України до довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна (т. 1, а.ос.с.9-18).

Ухвалою Верховного Суду України від 14.12.2004 року вирок апеляційного суду Дніпропетровської області залишено без змін (т. 1, а.ос.с.20-21).

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 13.13.2018 року зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання час попереднього ув`язнення з 20 грудня 2003 року по дату набрання вироком законної сили, а саме 14 грудня 2004 року (за вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.07.2004 року) відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України (в редакції Закону України № 838-УІІІ від 26.11.2015 року з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі (т. 1, а.ос.с.25).

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2023 року у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 про перегляд вироку апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.07.2004 року за виключними обставинами, відмовлено (т. 1, а.ос.с.26).

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27.08.2019 року у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким, відмовлено (т. 1, а.ос.с.228-229).

Ухвалою Сумського апеляційного суду від 30.01.2020 року ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 27.08.2019 року залишено без змін (т. 1, а.ос.с. 224-226).

Згідно відомості про наявність заохочень та стягнень, ОСОБА_6 має одне заохочення та три стягнення (т. 2, а.ос.с.150).

Згідно характеристик від 14.04.2011 року, від 14.04.2012 року, від 14.04.2013 року та від 14.04.2014 року вбачається, ОСОБА_6 вину у скоєному злочині визнає частково. Міру покарання призначену судом вважає занадто суворою. Висновок: засуджений ОСОБА_6 на шлях виправлення не став (т. 1, а.ос.с.160, 166, 179, 180).

З характеристик від 26.06.2014 року, від 14.04.2015 року та від 14.04.2016 року вбачається, що ОСОБА_6 у скоєному злочині визнає частково. За час відбування покарання сумлінною поведінкою довів, що стає на шлях виправлення (т. 1, а.ос.с.193, 197).

З характеристики від 09.07.2019 року вбачається, що ОСОБА_6 вину у скоєному злочину визнає частково. Своєю поведінкою та ставленням до праці, згідно ст. 100 та ч. 2, ст. 151-1 КВК України не заслуговує на переведення з багатомісних приміщень камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки до загальних приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки (т. 1, а.ос.с.211).

З характеристики на засудженого від 22.09.2023 року вбачається, що фактично відбутий строк покарання ОСОБА_6 - 19 років. 2. Соціально-психологічна характеристика засудженого: Робота: до засудження особа мала нестабільну роботу, не має бажання працювати в установі. Матеріальне становище: особа повністю матеріально залежала від своєї сім`ї, друзів, відсутній інтерес до настільних чи інших ігор з метою отримання матеріальної чи іншої вигоди. Мислення, емоції та поведінка: особа не проявляє ворожість до окремих осіб або груп осіб, здатна мислити чітко та раціонально, у більшості випадків робить висновки зі своїх минулих помилок, стикаючись з проблемою знаходить шляхи її вирішення. Вживання наркотичних засобів/алкоголю: особа мала місце випадків вживання алкоголю до засудження. Наразі відсутній вплив алкоголю на спосіб життя, за словами засудженої особи, відсутні ознаки щодо зв`язку вживання алкоголю з підвищенням агресивності, до засудження не вживав наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів. Відсутній вплив ПАР на спосіб життя, за словами засудженої особи відсутні ознаки щодо зв`язку вживання ПАР з підвищенням агресивності. Стосунки в суспільстві: до засудження особа підтримувала кримінальні зв`язки, має у колі спілкування прокримінально налаштованих осіб. Стосунки з рідними та близькими: соціальні зв`язки з рідними та близькими стабільні, мають позитивний характер. Ставлення до правопорушення: вину у скоєних злочинах визнає частково. Характеристика під час відбування покарання: за оцінюваний період відбування покарання спроб втечі не було, особа не перебуває на обліку, як схильна до втечі, не вчиняла порушень протягом останніх півроку. Заохочення та стягнення: загалом має 3 стягнення, які погашено в установленому законом порядку, 1 раз заохочувався. Готовність до змін: бажає змінити своє життя, проте це бажання має несистемний характер, відвідуючи заходи програми, особа не бере активної участі у діяльності групи, має позитивні плани на майбутнє, але не розуміє яким чином їх втілити. Інші важливі відомості про засудженого: дотримується санітарно-гігієнічних норм. На профілактичних обліках в установі не перебуває. 3. Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення: Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик ймовірної небезпеки для суспільства оцінюється як середній. 4. Стан реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим: заходи індивідуальної програми соціально-виховної роботи із засудженим виконані частково. 5. Інформація про вплив факторів ризику на поведінку засудженого: мають вплив фактори ризику на поведінку засудженого (т. 2, а.ос. с. 148-149).

Згідно ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Призначене вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2004 року ОСОБА_6 покарання у вигляді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам КК України.

Частиною 1 ст. 64 КК України визначено, що довічне позбавлення волі призначається за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених КК України, якщо суд не знайде можливим застосувати покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

Відповідно ч. 3 ст. 154 КВК України, стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Згідно ч.1 ст. 82 КК України, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. У цих випадках більш м`яке покарання призначається в межах строків, установлених у Загальній частині цього Кодексу для даного виду покарання, і не повинне перевищувати невідбутого строку покарання, призначеного вироком.

Відповідно ч.3 ст. 82 КК України, заміна не відбутої частини покарання більш м`яким може бути застосована, якщо засуджений став на шлях виправлення.

На підставі ч. 5 ст. 82 КК України, покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

Вимогами п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» № 2 від 26 квітня 2002 р. визначено, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого. Матеріали про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної комісії (п. 13 постанови Пленуму ВСУ № 2 від 26 квітня 2002 р.).

Згідно положень п. 17 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 р., суду слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребі у наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

Також Міністерством юстиції України відповідно до наказу № 294/5 від 19.01.2023 року було затверджено «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого» згідно з ч.1 Порядку зазначається, що цей Порядок визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким (далі - заміна покарання) відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого.

У відповідності до ч.3 Порядку адміністрація установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого статтями 81, 82 Кримінального кодексу України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання та надіслати клопотання до суду щодо можливості представлення засудженого до заміни покарання у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Разом з поданням до суду надаються документи, перелік яких встановлений пунктом 9 розділу VI Інструкції про роботу відділів (груп, секторів, старших інспекторів) контролю за виконанням судових рішень установ виконання покарань та слідчих ізоляторів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 08 червня 2012 року № 847/5, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 14 червня 2012 року за № 957/21269 (далі - Інструкція), та висновок щодо ступеня виправлення засудженого (далі - висновок), форма якого наведена в додатку до Методики визначення ступеня виправлення засудженого.

Згідно з ч.8 Порядку передбачається, що засуджений до довічного позбавлення волі додатково до подання щодо можливості представлення його до заміни покарання у виді позбавлення волі на певний строк повинен подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації (далі - індивідуальний план), форма якого затверджується Міністерством юстиції України. Індивідуальний план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженому усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженого після звільнення. Індивідуальний план складається засудженим до довічного позбавлення волі разом з начальником відділення СПС у термін не більше ніж 15 календарних днів після завершення проведення оцінки ризиків вчинення повторного правопорушення у двох примірниках. Один примірник зберігається у засудженого, другий - у начальника відділення СПС. Стан його виконання перевіряється заступником начальника установи із соціально-виховної та психологічної роботи кожні шість місяців, про що робиться відповідна відмітка.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що клопотання засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає. У суду відсутні данні про виправлення засудженого, оскільки ОСОБА_6 за час відбування покарання характеризується посередньо, порушував встановлені вимоги режиму тримання, за що мав дисциплінарні стягнення, які на даний час погашені, проте вказують на несистематичність його поведінки в бік виправлення.

ДУ «Роменська виправна колонія (№ 56)» суду надано висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 . За кожним критерієм надано оцінку по кількості балів, що в підсумку склало 58 балів, а саме: ІІ. Критерії оцінки виправлення засудженого - 8 балів; ІІІ. Оцінка ризику вчинення повторного кримінального правопорушення - середній (10 балів); IV. Стан реалізації індивідуальної програми соціально-виховної роботи - виконані частково (10 балів); V. Характеристика під час відбування покарання - 10 балів; VI. Психологічна характеристика засудженого - 20 балів. У зв`язку з чим спостережною комісією зроблено висновок щодо ступеня виправлення засудженого ОСОБА_6 , у якому зазначено, що із урахуванням аналізу критеріїв оцінки виправлення засудженого, характеристики під час відбування покарання, психологічної характеристики засудженого, підсумкової оцінки ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та результатів індивідуальної програми соціально-виховної роботи (за підсумками (загальним балом) розділів ІІ-VІ): засуджений не став на шлях виправлення (не довів своє виправлення) та не може бути представлений до заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокового звільнення від відбування покарання або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким (ст. 81,82 КК України ) ? 64 балів (т. 2, а.ос.с.151-154).

Крім того ОСОБА_6 не було подано до суду індивідуального плану, в якому б було визначено заходи, здійснення яких, у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк, дасть змогу засудженому усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації його після звільнення, що передбачено Порядком визначення ступеня виправлення засудженого, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 294/5 від 19.01.2023 року.

За таких обставин колегія суддів вважає, що підстав для задоволення клопотання ОСОБА_6 про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, немає.

Керуючись ст.82 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України,

СУД П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про заміну невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким покаранням у виді позбавлення волі на певний строк, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 7 днів з дня проголошення ухвали, засудженим - з дня отримання копії повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складено та проголошено 25 січня 2024 року о 08 год. 30 хв.

ГОЛОВУЮЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_1

СУДДІ: ОСОБА_2

ОСОБА_3