УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2023 року

м. Київ

справа № 175/1887/20

провадження № 51-6114ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 травня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 серпня 2023 року, які постановлені в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001070, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, зареєстрованого та проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

Суть питання

За вироком Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської областівід 22 травня 2023 року ОСОБА_5 засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

За вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за те, що він 28 грудня 2019 року приблизно о 16 год 25 хв, керуючи технічно справним автомобілем «ГАЗ 3110 ЗНГ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в темний час доби, по мокрому асфальтобетонному покриттю, в крайній лівій смузі проїзної частини автодороги М-04 «Знам`янка-Луганськ-Ізварине», через м. Підгородне Дніпровського району Дніпропетровської області, з боку м. Павлоград у напрямку м. Дніпро, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного відповідною дорожньою розміткою, при цьому, перевищуючи дозволену швидкість руху на даній ділянці дороги населеного пункту м. Підгородне, яка встановлена не більше 40 км/год, слідуючи зі швидкістю 50 км/год, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , правою передньою частиною керованого ним автомобіля, чим завдав потерпілому тілесні ушкодження, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, від яких ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у КЗ «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня ім. І. І. Мечникова».

Своїми діями ОСОБА_5 грубо порушив вимоги п.п. 1.3., 1.5., 2.3. б),12.9. б), дорожнього знаку 3.29 та п. 18.1. Правил дорожнього руху України, при цьому, невиконання ним п. 18.1. вказаних правил перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Не погоджуючись із вказаним рішенням місцевого суду, прокурор і сторона захисту оскаржили його до апеляційного суду.

Дніпровський апеляційний суд ухвалою від 21 серпня 2023 року залишив вирок місцевого суду стосовно ОСОБА_5 без змін.

У касаційній скарзі захисник, посилаючись на невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, через суворість, просить скасувати вирок місцевого суду.

На обґрунтування своїх вимог захисник указує про те, що суди попередніх інстанцій неналежним чином не врахували обставини, які пом`якшують покарання засудженому та призначили останньому покарання у виді реального позбавлення волі, яке не відповідає ані тяжкості вчиненого ним правопорушення, ані особі засудженого та за своїм видом є явно несправедливим через суворість.

Такими обставинами сторона захисту вважає те, що ОСОБА_5 : багаторазово пожалкував про скоєне, навчений та покараний наріканнями оточуючих людей, у скоєному проявив щиросердечне каяття; вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, самостійно зателефонував до поліції та розповів про вчинене ним кримінальне правопорушення; раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягався, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, на його утриманні знаходиться непрацездатна 73 річна мати, яка потребує його догляду, оскільки практично нічого не бачить; відшкодував потерпілій матеріальну та моральну шкоду на суму 69 тис. грн, добровільно відшкодував збитки, пов`язані із похованням загиблого в розмірі 29 тис. грн.

Вказані обставини в сукупності, на думку захисника, дають підстави вважати про можливість призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду

Доведеності винуватості засудженого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, кримінально-правової оцінки її дій за ч. 2 ст. 286 КК України відповідно до вимог ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) Верховний Суд не перевіряв, оскільки законність та обґрунтованість судових рішень у цій частині захисником не оскаржуються.

Частиною 2 ст. 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 цього Кодексу.

Питання призначення покарання визначають форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання.

Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням всіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення.

Разом із тим, як уже раніше зазначав Верховний Суд, дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або прийняття рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 409, 414, 438 КПК України, які передбачають повноваження судів апеляційної та касаційної інстанцій скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість (див., наприклад, постанову Верховного Суду від 12 липня 2018 року у справі № 745/398/16-к).

Відповідно до положень ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання (див. постанови Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 740/5424/15-к, від 05 лютого 2019 року у справі № 753/24474/15-к та інші).

Як слідує з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, суд першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_5 , згідно з указаними нормами закону, врахував: характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів, особу винного, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, задовільну характеристику за місцем мешкання, його відношення до скоєного, а саме часткове відшкодування потерпілій витрат. При цьому обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнав його щире каяття, обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Крім того, місцевий суд врахував думку потерпілої ОСОБА_7 , яка при визначені міри покарання погодилася з мірою покарання, яку просив призначити прокурор (5 років), але з урахуванням поведінки загиблого, який знаходився у стані сильного алкогольного сп`яніння, суд призначив мінімальне покарання у вигляді позбавлення волі в межах передбаченого законом строку на момент вчинення кримінального правопорушення.

Зі змісту касаційної скарги та долученої до неї копії ухвали апеляційного суду слідує, що сторона захисту, не погоджуючись із вироком місцевого суду, подала апеляційну скаргу, в якій наводила доводи щодо невідповідності призначеного ОСОБА_5 покарання тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення внаслідок суворості, які за змістом та суттю є аналогічні доводам, викладеним захисником у касаційній скарзі.

Під час розгляду кримінального провадження в апеляційному порядку цей суд перевірив усі посилання й доводи, викладені стороною захисту у згаданій апеляційній скарзі, і, не встановивши підстав для скасування або зміни вироку місцевого суду, в частині призначення засудженому покарання, вмотивовано відмовив у задоволенні заявлених апеляційних вимог, навівши аргументи та підстави для прийняття такого рішення.

Так, апеляційний суд указав, що під час призначення ОСОБА_5 покарання місцевий суд, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання в повній мірі врахував ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого i призначив остаточне покарання, яке є таким, що відповідає загальним засадам призначення покарання та його меті; пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого та його наслідкам; необхідним та достатнім для виправлення останнього та попередження вчинення нею нових злочинів. При цьому, апеляційний суд не вбачав підстав вважати призначене судом першої інстанції покарання, явно несправедливим внаслідок суворості.

Також апеляційний суд влучно зауважив, що посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_5 багаторазово пожалкував про скоєне, проявив щиросердечне каяття, вину у вчиненому злочині визнав повністю, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, відшкодував потерпілій матеріальну та моральну шкоду на суму 69 тис. грн, добровільно відшкодував збитки, пов`язані із похованням загиблого в розмірі 29 тис. грн, то вказані обставини були враховані судом першої інстанції та їм була надана відповідна оцінка при призначенні розміру та виду покарання.

З такими висновками судів попередніх інстанцій погоджується й Верховний Суд та вважає доводи захисника щодо можливості призначення ОСОБА_5 покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України безпідставними.

Інших переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність рішення судів попередніх інстанцій, вмотивованість їх висновків щодо призначеного ОСОБА_5 покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, захисник у касаційній скарзі не навів. Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Підстав вважати призначене ОСОБА_5 покарання явно несправедливим унаслідок суворості Верховний Суд не вбачає, як і не вбачає підстав для застосування ст. 75 КК України та звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

На цих підставах Верховний Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської областівід 22 травня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 21 серпня 2023 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3