Справа № 301/2088/23

В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"21" листопада 2023 р. Іршавський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Іршавського районного суду Закарпатської області в місті Іршава кримінальне провадження №0000303 від 03.05.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Кам`янське Іршавського району, Закарпатської області, мешканця АДРЕСА_1 , не одруженого, не працюючого, раніше судимого вироком Берегівського районного суду від 17.11.2022 за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки,

у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю сторін та інших учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 в період з 27.04.2023 по 28.04.2023, у невстановлений досудовим розслідуванням точний час, знаходячись біля будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів та з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність, шляхом віджиму вікна ванної кімнати проник до будинку за вищевказаною адресою, який належить ОСОБА_6 , де в подальшому на другому поверху з шафи спальної кімнати таємно викрав грошові кошти в сумі 600 доларів США, що за офіційним курсом Національного Банку України становило 23160 гривень, після чого зник з місця вчинення кримінального правопорушення з викраденими грошовими коштами та розпорядився ними на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 23160 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло, вчинена в умовах воєнного стану.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах зазначених в обвинувальному акті визнав повністю, підтвердив обставини вчинення ним правопорушення, при цьому суду пояснив, що дійсно навесні, дату та час не пам`ятає, попередньо знаючи, що у будинку потерпілої ОСОБА_6 нікого немає, проник у будинок шляхом віджиму вікна, звідки викрав грошові кошти в сумі 600 доларів США та зник з місця події. При цьому пояснив, що потерпіла є далекою родичкою його матері , в її будинку він неодноразово бував, тому знав розташування кімнат. Викраденими грошовими коштами розпорядився на власний розсуд. Після виявлення крадіжки повернув потерпілій кошти. У скоєному розкаюється, просить не застосовувати до нього суворе покарання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просить суд при визначенні покарання обвинуваченому взяти до уваги, що шкода потерпілій відшкодована, вона не має до нього ні матеріальних ні моральних претензій, також те, що обвинувачений щиро кається в скоєному, обіцяє виправитись, та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Потерпіла ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилась, про місце, дату та час розгляду справи була належним чином повідомлена. До суду надала заяву в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, до обвинуваченого претензій морального чи матеріального характеру не має.

Крім повного визнання своєї вини обвинуваченим, його винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч.4 ст.185 КК України доведена зібраними органом досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, які учасники судового провадження не оспорювали та вважали їх дослідження в судовому засіданні недоцільним.

На підставі ч.3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин справи, які ніким не оспорюються, а саме доказів на підтвердження події кримінального правопорушення, часу, місця, способу, мети та мотивів його вчинення, винуватості обвинуваченого. При цьому суд з`ясував, чи вони правильно розуміють зміст цих обставин, сумніви у добровільності їх позиції відсутні, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, та обмежився таким обсягом дослідження доказів: допит обвинуваченого, дослідження матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого та підтверджують процесуальні витрати.

Суд, заслухавши сторону обвинувачення та захисту, приходить до висновку, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і його діяння суд кваліфікує за ч.4 ст.185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, поєднана з проникненням у житло, вчинена в умовах воєнного стану.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

В даній справі, суд, призначаючи покарання обвинуваченому, при виборі останньому заходу примусу і порядку його відбування разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, враховує дані про особу обвинуваченого та всі інші обставини, які відповідно до положень КК України, у тому числі статей 66, 67 цього Кодексу, впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки, кримінальне правопорушення за ч.4 ст.185 КК України за класифікацією кримінальних правопорушень, відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином, мотив, мету та спосіб вчинення діяння, обставину справи, що пом`якшує покарання, відношення обвинуваченого до вчиненого, те, що він вину у скоєному визнав, за місцем проживання характеризується посередньо, не одружений, не працює, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, відповідно до досудової доповіді наданої суду Берегівським районним відділом №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Закарпатській області зазначено, що виправлення ОСОБА_3 без позбавлення або обмеження волі на певний строк може становити високу небезпеку для суспільства ( у т.ч. окремих осіб), тяжкість кримінального правопорушення, також те, що ОСОБА_3 після винесення вироку Берегівського районного суду Закарпатської області від 17.11.2022 належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та під час визначеного судом іспитового строку вчинив новий умисний злочин, обставини, що пом`якшують покарання є щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставини, що обтяжують покарання є рецидив злочинів, тому за переконанням суду його виправлення можливе в умовах ізоляції від суспільства, а призначення обвинуваченому покарання в межах санкцій ч.4 ст. 185 КК України буде справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, що цілком відповідає тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.

У відповідності до ч.1 ст.71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

При визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку (вироків) щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили: б) якщо злочин (злочини), за який (які) засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими ст. 71 КК (за сукупністю вироків).

Дана позиція суду узгоджується з позицією Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 червня 2020 року у справі N 766/39/17.

Оскільки ОСОБА_3 засуджений вироком Берегівського районного суду від 17.11.2022 за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки. Кримінальне правопорушення, за якими обвинувачується ОСОБА_3 , вчинене у період з 27.04.2023 по.28.04.2023, тобто після постановлення попереднього вироку, за таких обставин покарання ОСОБА_3 слід призначити за правилами ч.1 ч.4 ст. 71 КК України.

Документально підтверджені витрати на залучення експерта у даному кримінальному провадженні в сумі 1673 (одна тисяча шістсот сімдесят три) грн. підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь Держави у відповідності до ч. 2 ст.124 КПК України.

У вказаному кримінальному провадженні обвинуваченому, на підставі ухвали слідчого судді від 07.06.2023, обирався запобіжний захід у виді домашнього арешту до 07.08.2023, який продовжено не було. Інших клопотань про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_3 прокурором на заявлялося.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази відсутні.

На підставі наведеного та керуючись ст.71 КК України, ст.ст. 124, 349, 368, 370, 374, 395, 615 КПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Берегівського районного суду Закарпатської області від 17.11.2022 до покарання призначеного за цим вироком, призначити за сукупністю вироків ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 5 (п`ять) років 2 (два) місяці позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 обчислювати з часу набрання вироку законної сили та його фактичного затримання.

Міру запобіжного заходу до набрання вироком законної сили ОСОБА_3 не обирати.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Держави витрати, пов`язані із залученням експерта в сумі 1673 (одна тисяча шістсот сімдесят три) грн.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Закарпатського апеляційного суду через Іршавський районний суд Закарпатської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя Іршавського

районного суду : ОСОБА_1