Провадження №1-кс/369/4099/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.12.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участі прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання слідчого слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000285 від 05.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

До Києво-Святошинського районного суду Київської області надійшло клопотання слідчого слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000285 від 05.06.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Свої вимоги мотивує тим, що слідчим відділом Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення зареєстрованого 05.06.2023 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000285, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що З 11.04.2022 до цього часу у військовій частині НОМЕР_1 , а з 04.09.2022 - перебуваючи у розпорядженні командира військової частини НОМЕР_1 , проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, молодший сержант ОСОБА_5 .

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України.

Окрім того, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем, зобов`язаний додержуватися вимог ст. ст. 6, 11, 16, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків.

Згідно зі ст. ст. 41, 92 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства. Правовий режим власності визначається виключно законами України.

Відповідно ст. ст. 178, 328 Цивільного кодексу України об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої

в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони

не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із п. 4 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських організацій, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України» «Додатку №1» до постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 №2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна», не може перебувати у власності громадян, серед іншого, наркотичні, психотропні, сильнодіючі отруйні лікарські засоби (за винятком отримуваних громадянами за призначенням лікаря).

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» на території України встановлюються заходи контролю за обігом наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, що передбачають окрім іншого: визначення основних умов, вимог, правил і системи заходів, пов`язаних з обігом наркотичних засобів, психотропних речовин в Україні; ліцензування відповідних видів діяльності з обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів; запровадження системи дозволів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та контролю за дотриманням дозвільних документів; застосування заборон та обмежень щодо обігу окремих наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та встановлення квот, у межах яких здійснюються виробництво, виготовлення, зберігання, ввезення на територію України, вивезення з території України наркотичних засобів і психотропних речовин; відпуск фізичним особам наркотичних засобів, психотропних речовин лише за рецептом лікаря і відповідно до медичних показань; встановлення обмежень, пов`язаних з виконанням окремих видів діяльності (робіт, професій, служби) у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів; запровадження відповідальності за порушення законодавства про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори; інші заходи, передбачені Законом та міжнародними договорами України.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» діяльність з обігу наркотичних засобів і психотропних речовин на території України дозволяється лише в цілях і в порядку, встановлених цим Законом, а в передбачених ним випадках - у порядку, що встановлюється нормативно-правовими актами Кабінету Міністрів України та відповідних центральних органів виконавчої влади.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000

№770 «Про затвердження Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» (зі змінами, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №255 від 11.03.2022), «Список № 2 Психотропні речовини, обіг яких обмежено» «Таблиця ІІ», амфетамін є психотропною речовиною, обіг якої обмежено.

Згідно з наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01.08.2000

№ 188 «Про затвердження таблиць невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, які знаходяться у незаконному обігу» (у редакції наказу Міністерства охорони здоров`я України від 29.07.2010 № 634) маса амфетаміну від 15,0 г і більше

є особливо великим розміром.

Однак, усупереч вищенаведених нормативно-правових актів

ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення у сфері обігу психотропних речовин за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 в один із днів, але не пізніше 19 год. 11 хв. 04.06.2023 за невстановлених обставин, діючи умисно, з метою збуту, у порушення вимог ст. ст. 41, 68, 92 Конституції України, ст. ст. 178, 328 Цивільного кодексу України, ст. ст. 6, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», «Список № 2 Психотропні речовини, обіг яких обмежено» «Таблиця ІІ», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 06.05.2000 № 770, постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992 № 2471-XII, незаконно придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено амфетамін, загальною масою 26,0242 г, яку зберігав без мети збуту у вигляді порошкоподібної речовини білого кольору масою 1,028 г з вмістом амфетаміну 0,134 г, нашаруваннях речовин білого кольору на предметах та електронних вагах з вмістом амфетаміну 0,0010 г, 0,0001 г, 0,0001 г, збитої у грудки порошкоподібній речовині бежевого кольору масою 25,860 г, порошкоподібній речовині бежевого кольору масою 6,180 г, збитій у грудки порошкоподібній речовині білого кольору масою 2,920 г, в нашаруваннях порошкоподібної речовини білого кольору на прозорих безбарвних поліетиленових пакетах, в порошкоподібній речовині білого кольору масою 0,150 г, в речовині бежевого кольору масою 280,800 г, в речовині світло-коричневого кольору масою 201,016 г, в речовині білого кольору масою 60,010 г, в нашаруваннях порошкоподібної речовини білого кольору на прозорій безбарвній ємності з полімерного матеріалу, яка закрита полімерною кришкою блакитного кольору та в нашаруваннях порошкоподібної речовини білого кольору на прозорій безбарвній ємності з полімерного матеріалу, яка закрита прозорою безбарвною полімерною кришкою, з вмістом амфетаміну 1,810 г, 0,618 г, 0,175 г, 0,003 г, 14,040 г, 2,010 г, 7,201 г, 0,017 г, 0,003 г та 0,012 г відповідно, та для подальшого їх вживання з метою збуту незаконно зберігав на кухні квартири за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту виявлення цього факту працівниками поліції о 19 год 11 хв 04.06.2023 під час проведення огляду житла за цією адресою.

У вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Тумень Дубровицького р-ну Рівненської обл., зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України.

21.11.2023 ОСОБА_5 слідчим слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області за погодженням з прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України.

Причетність підозрюваного ОСОБА_5 до даного кримінального правопорушення підтверджується зібраними на даний час матеріалами кримінального провадження, а саме: протоколом огляду місця події від 04.06.2023 проведеним за місцем проживання підозрюваного в ході якого було вилучено зважувальні ваги, грошові кошти різної валюти, а також пластикові ємності із пастоподібними та порошкоподібними речовинами, протоколами допиту свідків, а саме понятих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 котрі брали участь у проведенні огляду місця події, протоколом допиту колишньої дружини підозрюваного ОСОБА_9 , висновками експерта та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Підставою застосування відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є згідно ч. 2 ст. 177, ст. 194 КПК України наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 307 частиною Кримінального кодексу України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому за погодженням з прокурором звернутися з клопотанням до суду про обрання запобіжного заходу у зв`язку з тим, що підозрюваний ОСОБА_5 може здійснити дії, передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

-переховуватись від органу досудового розслідування або суду;

-незаконно впливати на свідків в даному кримінальному провадженні;

-перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом.

Зокрема, ризик переховування ОСОБА_5 від органу досудового розслідування та суду обґрунтовується тим, що підозрюваний, усвідомлюючи можливість реального покарання за злочин у вчиненні якого підозрюється та який за ступенем тяжкості є особливо тяжким злочином, санкція статті, передбачає покарання у разі визнання його винним у вигляді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, буде намагатись уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики слідчого, прокурора та суду, у зв`язку з тим що останній не має стійких соціальних зв`язків таких як постійне місце роботи або навчання, наявність сім`ї та дітей на утриманні, тощо (п.1 ч.1 ст.177 КПК України).

Разом з тим, перебуваючи не під вартою підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати шляхом підбурювання, умовляння, залякування на покази свідків, які вже допитані по кримінальному провадженню та, які надалі будуть встановлені та допитані, з метою надання органу досудового розслідування неправдивих показів, таким чином наявний ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Враховуючи обставини кримінального провадження, негативний суспільний резонанс, який може створити відчуття безкарності у лавах Збройних Сил України, обвинувачений ОСОБА_5 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що не забезпечить виконання завдань кримінального провадження, що в своїй сукупності підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст.177 КПК України.

На підставі вищевикладеного, слідча просила застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тумень Дубровицького р-ну Рівненської обл., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Київський слідчий ізолятор» за адресою: вул. Дегтярівська, 15, м. Київ, строком 60 (шістдесят) діб.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримав, просив суд задовольнити його.

Підозрюваний та захисник проти вимог клопотання заперечували, просили суд відмовити в задоволенні клопотання та обрати запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі.

Вивчивши клопотання та матеріали, якими воно обґрунтовується, заслухавши думку учасників судового розгляду, слідчий суддя приходить наступних висновків.

Судом встановлено, що слідчим відділом Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального правопорушення зареєстрованого 05.06.2023 в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000285, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України.

У вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Тумень Дубровицького р-ну Рівненської обл., зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України.

21.11.2023 ОСОБА_5 слідчим слідчого відділу Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області за погодженням з прокурором Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 307 Кримінального кодексу України.

Причетність підозрюваного ОСОБА_5 до даного кримінального правопорушення підтверджується зібраними на даний час матеріалами кримінального провадження, а саме: протоколом огляду місця події від 04.06.2023 проведеним за місцем проживання підозрюваного в ході якого було вилучено зважувальні ваги, грошові кошти різної валюти, а також пластикові ємності із пастоподібними та порошкоподібними речовинами, протоколами допиту свідків, а саме понятих ОСОБА_7 та ОСОБА_8 котрі брали участь у проведенні огляду місця події, протоколом допиту колишньої дружини підозрюваного ОСОБА_9 , висновками експерта та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Враховуючи, що відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя, встановив, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, підтверджується долученими до матеріалів клопотання доказами.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Вичерпний перелік підстав застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено у ч. 2 ст. 183 КПК України та розширеному тлумаченню не підлягає.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі "Харченко проти України").

Слідчий суддя, суд, вирішуючи питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі відповідно до ст. 178 КПК України.

Загальною декларацією прав людини (статті 3, 9) та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України (стаття 5), визначено, що кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість і ніхто не може зазнавати безпідставного арешту, затримання або вигнання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі «ЛУЦЕНКО ПРОТИ УКРАЇНИ» у остаточному рішенні від 19 листопада 2012 року у пункті 62 зазначено: «Суд наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями). Будь-яке свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції. У цьому контексті термін «свавільність» розуміється ширше, ніж лише невідповідність національному законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством усе одно може бути свавільним і, таким чином, може порушувати Конвенцію, зокрема, коли з боку державних органів мала місце недобросовісність або введення в оману (рішення від 09 липня 2009 року у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany) [ВП], заява № 11364/03, пункти 72, 77 та 78, з подальшими посиланнями), або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (рішення від 27 лютого 2007 року у справі «Нештак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, пункт 74)».

Конституція України регламентує право кожної людини на свободу та особисту недоторканість.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40) серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Досліджуючи матеріали клопотання відносно підозрюваного ОСОБА_5 , суддя вважає, що клопотання не містить переконливого обґрунтування про наявність у підозрюваного наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченими ст. 177 КПК України. Разом з цим, доводи, які зазначені в клопотанні слідчого про застосування запобіжного заходу щодо можливості переховування підозрюваного від органів досудового слідства та суду, не знайшли свого підтвердження, а відтак є непропорційними легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів.

Долучені до клопотання докази, містять дані виключно щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого діяння, однак не містять обґрунтованих доказів стосовно наявності ризиків вказаних у клопотанні, передбачених ст. 177 КПК України, які б передбачали застосування до підозрюваного виняткового запобіжного заходу.

Крім цього, слідча суддя враховує, що підозрюваний ОСОБА_5 раніше не судимий, має постійне місце реєстрації та проживання, має офіційне місце роботи, негативні характеристики клопотання не містить.

За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази, надавши оцінку встановленим фактам щодо особи підозрюваного, наявність ризиків у кримінальному провадженні, суд приходить до висновку, що запобіжний захід на застосуванні якого наполягає сторона обвинувачення не відповідає фактичним обставинам справи.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу». А у справі «Мамедова проти Росії» № 7064/05, рішення від 01 червня 2006 року Європейський суд дійшов такого висновку: «посилання на тяжкість обвинувачення, як на головний чинник при оцінці ймовірності того, що заявниця переховуватиметься від правосуддя, перешкоджатиме ходові розслідування або вчинятиме нові злочини є недостатнім, хоча суворість покарання і є визначальний елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, і що потребує позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину».

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, який раніше не судимий, має постійне місце проживання, слідча суддя не знаходить підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, принципів публічності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, у зв`язку з тим що в ході розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри та наявність існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, приходить до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту.

Такий запобіжний захід є співмірним з існуючими ризиками, відповідає особі підозрюваного та тяжкості пред`явленої йому підозри, може забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Враховуючи викладене, керуючись ст. 29 Конституції України, ст. 107, 176, 177, 178, 179, 183, 184, 193, 194, 196, 202, 205, 309, 532, 534 Кримінального процесуального кодексу України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання - відмовити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Тумень Дубровицького району Рівненської обл., зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з забороною залишати місце свого проживання в період доби з 22.00 год. вечора по 06.00 год. ранку наступного дня за адресою: АДРЕСА_1 , в межах строків досудового розслідування, а саме до 22 січня 2024 року, включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

-прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

-не відлучатися зі свого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 в період часу з 22.00 год. вечора до 06.00 год. ранку наступного дня;

-утримуватись від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передати для виконання органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваного.

Строк дії ухвали про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту та покладення обов`язків відповідно до ч. 5 ст. 194 КК України визначити строком до 22 січня 2024 року, включно в межах строків досудового розслідування.

Ухвала може бути оскаржена до Київського Апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали суду проголошено 14 грудня 2023 року о 10:00 год.

Слідчий суддя Наталія ПІНКЕВИЧ