Рівненський апеляційний суд
_______________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

07 грудня 2023 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Рівненського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ? ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Рівне матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Млинівського районного суду Рівненської області від 29 листопада 2023 року про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000040 від 06.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст.408 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 29 листопада 2023 року задоволено клопотання прокурора Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 та обрано обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів до 27 січня 2024 року без визначення розміру застави.

Не погодившись з ухвалою суду захисник ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що ухвала суду прийнята передчасно, без всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження.

Вказує, що стороною обвинувачення у поданому клопотанні не підтверджено належними та допустимими доказами, чому обвинувачений буде переховуватися від органів досудового розслідування та суду, як і чому впливатиме на свідків чи які інші правопорушення може вчинити, тому вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, про який йдеться у клопотанні прокурора.

Звертає увагу суду на те, що ОСОБА_6 не відмовляється надавати вичерпні та змістовні показання під час допитів, частково визнає вину у вчиненому злочині, щиро розкаюється, в силу вимог ст.89 КК України вважається таким, що раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно, вчасно з`являється на виклики слідчого, прокурора та суду, раніше не порушував жодного запобіжного заходу, що, на його думку, вказує на модель поведінки людини, яка не відповідає поведінці злочинця чи особи, яка може злочинним шляхом впливати на хід та результати судового провадження.

Просить скасувати ухвалу Млинівського районного суду Рівненської області від 29 листопада 2023 року про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави в межах від 80 до 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб з покладення на обвинуваченого обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК.

Відповідно до ч.4 ст.422-1 КПК України, у зв`язку з відсутністю клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду в межах апеляційної скарги.

Судове рішення стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його продовження, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі продовження існування ризиків, наведених у ч.1 ст.177 КПК України.

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою, за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25 квітня 2003 року №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Дані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Вирішуючи подане клопотання, суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування ризиків, вказаних в клопотанні.

Так, ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, за який передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років. Даний факт свідчить про існування ризику переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, як вірно зазначено судом першої інстанції, а в умовах воєнного стану, який на теперішній час діє в Україні, ризик втечі лише збільшується. І хоч тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Разом з тим, крім тяжкості покарання, яке загрожує останньому, судом враховані дані про особу обвинуваченого, який не вперше притягується до кримінальної відповідальності, на даний час відносно нього скеровані ще два обвинувальні акти до суду, що свідчить про можливість продовження злочинної діяльності в разі перебування останнього на волі.

Колегія судів також вважає доведеним ризик впливу на свідків, оскільки обвинувачений з метою уникнення кримінальної відповідальності зможе координувати їх спільні дії та схиляти до надання потрібних показань. Крім того, свідки в даному кримінальному провадженні ще не допитані.

Ці обставини свідчать про те, що стороною обвинувачення доведено, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не може забезпечити більш м`який запобіжний захід, тому місцевий суд дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність обрання запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою.

Доводи захисника про можливість обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одночасним визначенням застави не узгоджуються з матеріалами справи, тому є необґрунтованими.

Так, ч.8 ст.176 КПК України визначено, що під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто лише тримання під вартою. Таким чином, питання застосування більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, суддею не розглядається.

Крім того, відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону та на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими судом, тому не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст.405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Ухвалу Млинівського районного суду Рівненської області від 29 листопада 2023 року про обрання щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000040 від 06.03.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч.4 ст.408 КК України залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3