Номер провадження: 11-кп/813/632/23
Справа № 507/164/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілого ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_12 на вирок Роздільнянського районного суд Одеської області від 24 жовтня 2022 року, у кримінальному провадженні № 0000212, внесеному до ЄРДР 29.07.2021 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Керпінени Хинчештського району Республіки Молдова, громадянина України, з середньою освітою, непрацюючого, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого:

- 05.11.2001 року Савранським районним судом Одеської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, до 3 років позбавлення волі;

- 23.07.2002 року Ульяновським районним судом Кіровоградської області за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, до 6 років позбавлення волі;

- 13.04.2006 Гайворонським районним судом Кіровоградської області за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- 20.09.2010 року Ульяновським районним судом Кіровоградської області за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, до 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- 02.09.2016 року Ульяновським районним судом Кіровоградської області за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, до 5 років позбавлення волі; Звільнений 22.04.2021 року з ДУ «Ладижинська виправна колонія № 39» Вінницької області у зв`язку з повним відбуттям покарання. Судимість не знята та не погашена.

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, п.п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду ОСОБА_11 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, п.п.6,13 ч.2 ст.115, ч.3 ст.185, ч.4 ст.187, ч.2 ст.289 КК України, та призначено йому покарання за:

- ч.1 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років;

- ч.3 ст. 185 КК України - у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років;

- ч.2 ст.289 КК України - у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією майна;

- ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 12 (дванадцять) років з конфіскацією майна;

- п.13, п.6 ч.2 ст. 115 КК України - у виді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років з конфіскацією майна, у випадку передбаченому п.6 ч.2 цієї статті;

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначено ОСОБА_11 покарання у виді 15 (п`ятнадцяті) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Запобіжний захід ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили залишено - тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 визначено обчислювати з 11.08.2021 року, тобто з дня фактичного затримання.

Вироком також вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у справі.

Відповідно до вироку суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_11 26.07.2021 року, близько 22:00 години, разом зі своїм знайомим ОСОБА_13 , знаходились на березі річки Південний Буг, в районі мосту автомобільної дороги М-05 сполученням «Київ-Одеса» в с. Дубинове (територія Савранської селищної територіальної громади) Подільського району Одеської області, де під час сумісного розпиття алкогольних напоїв між ними раптово виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_11 виник злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння, смерті ОСОБА_13 .

Цього ж дня, приблизно о 22:10 год., реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_13 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, керуючись мотивами раптово виниклої гострої неприязні до останнього, тобто діючи з прямим умислом, будучи у стані алкогольного сп`яніння, з метою вбивства, скориставшись темною порою доби та тим, що останній після купання виходив з річки Південний Буг на берег та не очікував нападу, ОСОБА_11 взяв до рук туристичний газовий балон, на якому перед цим вони спільно готували їжу та, використовуючи його як знаряддя вчинення злочину, достовірно усвідомлюючи, що вказані дії можуть призвести до смерті останнього, наніс ОСОБА_13 багаточисельну кількість ударів, але не менше двох, у життєво важливий орган - голову. Переконавшись, що ОСОБА_13 ознак життя не подає, ОСОБА_11 стягнув тіло померлого у воду річки Південний Буг.

Вказаними діями ОСОБА_11 спричинив ОСОБА_13 тілесні ушкодження у вигляді двох ран в лобній області зліва, однієї рани на нижній губі, вибитих чотирьох різців на верхній щелепі та відкритого перелому лобної кістки зліва. Смерть потерпілого наступила від утоплення в результаті черепно-мозкової травми.

Крім того, будучи раніше неодноразово судимим, востаннє 02.09.2016 Ульяновським районним, судом. Кіровоградської області за вчинення злочинів, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, до 5 років позбавлення волі, звільненим 22.04.2021 з ДУ «Ладижинська виправна колонія № 39» Вінницької області, тобто маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, ОСОБА_11 , на шлях виправлення і перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, чим не довів своє виправлення та після повного відбуття покарання повторно вчинив корисливий злочин за наступних обставин.

Так, 26.07.2021, близько 22:20 години, ОСОБА_11 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на березі річки Південний Буг, в районі мосту автомобільної дороги М-05 сполученням «Київ-Одеса», в с. Дубинове (територія Савранської селищної територіальної громади) Подільського району Одеської області, без перерви у часі, знаючи про наявність матеріальних цінностей, грошових коштів , та особистих речей, які знаходяться в салоні автомобіля марки Мегсеdеs-Вепz Sргіпtег, державний номерний знак НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_13 , у ОСОБА_11 , виник злочинний умисел, спрямований на незаконне таємне викрадення вищевказаного чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння чужим майном, шляхом крадіжки, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, повторно з метою власного збагачення, скориставшись тим, що власник транспортного засобу ОСОБА_13 мертвий та ніхто за ним не спостерігає, переслідуючи мету таємного викрадення чужого майна у вказаний день та час, через незачинені водійські двері проник до салону автомобіля марки Мегсеdеs-Вепz Sргіпtег, державний номерний знак НОМЕР_1 , який знаходився на березі річки Південний Буг, в районі мосту автомобільної дороги М-05 сполученням «Київ-Одеса» в с. Дубинове (територія Савранської селищної територіальної громади) Подільського району Одеської області, власником якого є ОСОБА_13 , звідки скоїв крадіжку грошових коштів готівкою на загальну суму 50 000 гривень та майна, а саме:, DVD РОRТАВLЕ РLAYER марки - «ОРЕRА» моделі: ОР-1680D, вартістю 815,00 гривень, гідравлічний вертикальний домкрат марки «LAVITA» синього кольору, вантажністю 5 тон вартістю 5 500 гривень, автомобільний компресор марки «Штурмовик», вартістю 361,20 гривень. Завданий збиток потерпілому ОСОБА_7 , становить 56 672,2 гривень. Викраденим майном у подальшому ОСОБА_11 розпорядився на власний розсуд.

Того ж дня, одразу ж після вчинення вмисного вбивства ОСОБА_13 та незаконного заволодіння належного йому майна та грошових коштів, приблизно о 22:15 годині, у ОСОБА_11 , який знаходився на березі річки Південний Буг, в районі мосту автомобільної дороги М-05 сполученням «Київ-Одеса» в с. Дубинове (територія Савранської селищної територіальної громади) Подільського району Одеської області, виник злочинний умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, законним власником якого є ОСОБА_13 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне заволодіння транспортним засобом, без перерви у часі, в цей же день і час, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на березі річки Південний Буг в районі мосту автомобільної дороги М-05 сполученням «Київ-Одеса» в с. Дубинове (територія Савранської селищної територіальної громади) Подільського району Одеської області, усвідомлюючи суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів, скориставшись тим, що власник транспортного засобу ОСОБА_13 мертвий та ніхто за ним не спостерігає, переслідуючи мету використання транспортного засобу у власних цілях, не маючи ані дійсного, ані уявного права на вказаний транспортний засіб, сів за кермо автомобіля марки Мегсеdеs-Вепz Sргіпtег, державний номерний знак НОМЕР_1 , білого кольору, законним власником якого є ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та, користуючись ключем, який був залишений власником у замку запалювання, завів двигун автомобіля та поїхав у невідомому напрямку, тим самим незаконно заволодів вказаним транспортним засобом.

Після чого ОСОБА_11 вільно користувався вказаним транспортним засобом, територіально переміщувався на ньому, та залишив його в кукурудзяному полі, за межами с. Красненьке (територія Кривоозерської селищної ради) Первомайського району Миколаївської області. В подальшому при проведенні працівниками правоохоронних органів першочергових слідчих (розшукових) дій, транспортний засіб Мегсеdеs-Вепz Sргіпtег, державний номерний знак НОМЕР_1 , був виявлений у неушкодженому стані та поміщено на арештмайданчик ВП № 1 Подільського РУП ГУНП в Одеській області.

Крім того, ОСОБА_11 , переслідуючи мету незаконного збагачення, будучи обізнаним, що за адресою: АДРЕСА_2 мешкає ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який за місцем свого проживання зберігає грошові кошти, розраховуючи на його похилий вік і нездатність чинити активний опір, обрав його об`єктом свого злочинного посягання та вирішив вчинити розбійний напад на останнього, поєднаний із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень з метою заволодіння готівковими грошовими коштами.

З метою підготовки до реалізації свого злочинного умислу, 07.08.2021, близько 04:00 години, ОСОБА_11 через незачинені двері проник до підсобного приміщення (сараю) домогосподарства ОСОБА_14 за вказаною адресою з метою подальшого проникнення до житлового будинку останнього для реалізації свого умислу, направленого на заволодіння чужим майном шляхом розбою.

Цього ж дня, близько 05:30 години, до підсобного приміщення в якому переховувався ОСОБА_11 , зайшов власник домогосподарства ОСОБА_14 , побачивши останнього на порозі підсобного приміщення (сараю), ОСОБА_11 , реалізуючи свій злочинний намір, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи цілеспрямовано, підійшов до власника домогосподарства, та схопив його руками за шию.

В результаті опору потерпілого, коли останні впали на підлогу, використовуючи перед ОСОБА_14 свою значну перевагу у силі та віці, оскільки на момент вчинення злочину останньому було 83 роки в ході боротьби ОСОБА_11 зайняв положення сидячи зверху на потерпілому та застосував до ОСОБА_14 насильство, яке є небезпечним для життя і здоров`я в момент заподіяння, що виразилось у стиснені рукою шиї потерплого.

У цей же час, продовжуючи реалізацію прямого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння готівковими грошовими коштами ОСОБА_14 шляхом вчинення розбійного нападу на останнього, за відсутності супротиву з боку потерпілого, оскільки він вже не подавав ознак життя, ОСОБА_11 , маючи намір довести свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом розбою та подолання опору ОСОБА_14 , взяв до рук сокиру, яка знаходилася на підлозі у підсобному приміщенні (сараї) та наніс її верхньою частиною (голівкою та носком) багаточисельну кількість ударів, але не менше п`яти, в життєво важливий орган - голову потерпілого, спричинивши при цьому йому тяжкі тілесні ушкодження. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_11 спричинив ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді синця за лівою вушною раковиною, двох ран в лобній області голови, однієї рани на підборідді, багатоуламкових переломів кісток носа, вилиць, верхньої та нижньої щелепи, переломів обох ріжків під`язикової кістки та перелому перстнеподібного хряща. Смерть ОСОБА_14 настала від механічної асфіксії.

Одразу після цього, близько 05:45 години, продовжуючи реалізовувати свої злочинні дії, спрямовані на незаконне заволодіння чужим майном шляхом вчинення розбійного нападу, ОСОБА_11 через незамкнені вхідні двері проник до будинку потерпілого, який розташований по АДРЕСА_2 та заволодів грошовими коштами в сумі 11 000 гривень, які зберігалися під матрацом ліжка, в одній із житлових кімнат будинка ОСОБА_14 .

Після цього ОСОБА_11 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд.

Крім того, одночасно під час вчинення розбійного нападу на ОСОБА_14 07.08.2021, близько 05:30 години, ОСОБА_11 , продовжуючи реалізацію прямого злочинного умислу, спрямованого на заволодіння грошовими коштами шляхом вчинення розбійного нападу та умисного вбивства із корисливих мотивів, перебуваючи у підсобному приміщенні (сараї) домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , будучи особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого статтями 116-118 Кримінального кодексу України, діючи умисно, з метою заволодіння чужим майном шляхом розбою та подолання опору потерпілого, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх діянь, передбачаючи їх суспільно- небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи цілеспрямовано, підійшов до власника домогосподарства, та схопив його руками за шию та, використовуючи перед ОСОБА_14 свою значну перевагу у силі та віці, оскільки на момент вчинення злочину останньому було 83 роки, в ході боротьби ОСОБА_11 зайняв положення сидячи зверху на потерпілому, та застосував до ОСОБА_14 насильство, яке є небезпечним для життя і здоров`я в момент заподіяння, що виразилось у стиснені рукою шиї потерплого.

У цей же час, продовжуючи реалізацію злочинного умислу, спрямованого на заволодіння готівковими грошовими коштами ОСОБА_14 шляхом вчинення розбійного нападу на останнього, за відсутності супротиву з боку потерпілого, оскільки він не подавав ознак життя, ОСОБА_11 , маючи намір довести свій злочинний умисел, спрямований на умисне вбивство з корисливих мотивів ОСОБА_14 , взяв до рук сокиру, яка знаходилася на підлозі у підсобному приміщенні (сараї) та наніс її верхньою частиною (голівкою та носком) багаточисельну кількість ударів, але не менше п`яти, в життєво важливий орган - голову потерпілого, спричинивши при цьому йому тяжкі тілесні ушкодження. Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_11 спричинив ОСОБА_14 тілесні ушкодження у вигляді синця за лівою вушною раковиною, двох ран в лобній області голови, однієї рани на підборідді, багатоуламкових переломів кісток носа, вилиць, верхньої та нижньої щелепи, переломів обох ріжків під`язикової кістки та перелому перстнеподібного хряща. Смерть ОСОБА_14 настала від механічної асфіксії від стиснення шиї.

Одразу після цього, близько 05:45 години, продовжуючи реалізовувати свої злочинні дії, спрямовані на умисне вбивство з корисливих мотивів, ОСОБА_11 через незамкнені вхідні двері проник до будинку потерпілого, який розташований по АДРЕСА_2 та незаконно заволодів грошовими коштами в сумі 11 000 гривень, які зберігалися під матрацом ліжка, в одній із житлових кімнат будинка ОСОБА_14 .

Після цього ОСОБА_11 з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденими грошовими коштами на власний розсуд.

Вимоги апеляційної скарги.

Не оспорюючи вирок районного суду в частині доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що районний суд, ухвалюючи вирок, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність та призначив обвинуваченому покарання, яке не відповідає тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, та приводить відповідні доводи, а саме:

- судом належним чином не враховано неодноразову судимість обвинуваченого ОСОБА_11 , востаннє 02.09.2016 року Ульяновським районним судом Кіровоградської області за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, до 5 років позбавлення волі, та те, що, він будучи звільненим 22.04.2021 року з ДУ «Ладижинська виправна колонія № 39» Вінницької області, тобто маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, на шлях виправлення і перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, та не провів на волі навіть півроку, вчинив особливо тяжкі кримінальні правопорушення;

- також, суд не врахував належним чином ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які характеризується прямим умислом на спричинення смерті двом особам, винятково небезпечним характером та жорстокістю застосованого насильства, що має найвищий ступінь суспільної небезпечності та призвів до незворотних наслідків у вигляді смерті двох людей, відзначається абсолютною зневагою до життя людини, яке є найвищою соціальною цінністю та невід`ємним правом людини. При цьому, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заволодіння грошовими коштами шляхом вчинення розбійного нападу та умисного вбивства із корисливих мотивів, ОСОБА_11 використовував наявні поруч предмети (туристичний газовий балон та сокира), які належали потерпілим;

- судом безпідставно визнано обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, щире каяття, оскільки після умисного вбивства ОСОБА_13 та заволодіння його майном, ОСОБА_11 , переховуючись від правоохоронних органів упродовж двох тижнів, вчинив умисне вбивство із корисливих мотивів ОСОБА_14 та продовжив переховуватись до моменту затримання.

Враховуючи наведене, прокурор просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок, яким:

Визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, п. п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 115 КК України - у виді 12 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді 6 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 289 КК України - у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

- ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією майна;

- п.13, п.6 ч.2 ст. 115 КК України - у виді довічного позбавлення волі строком, з конфіскацією майна, у випадку передбаченому п.6 ч.2 цієї статті;

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Від захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , надійшли заперечення на апеляційну скаргу, в яких сторона захисту наполягає, що судом правильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, призначене покарання відповідає ступеню тяжкості кримінальних правопорушень особі обвинуваченого, а апеляційна скарга прокурора є необґрунтована, з огляду на наступне:

- судом при ухвалені вироку враховані фактичні обставини справи, враховано, що ОСОБА_11 визнав вину повністю, надав суду правдиві, логічні, послідовні свідчення щодо обставин справи;

- також судом враховано обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання;

- у свою чергу, обвинувачений перебуває у СІЗО з 11.08.2021 року та задіяний у роботах та позитивно характеризується адміністрацією.

Позиція учасників судового розгляду в судовому засіданні.

В судовому засіданні прокурор та потерпілі підтримав апеляційну скаргу сторони обвинувачення та просили задовольнити її у повному обсязі, водночас, обвинувачений та його захисник заперечували проти її задоволення, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, дослідивши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Враховуючи, що висновки суду у вироку стосовно фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень, доведеності вини та правильність правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 115, п.п. 1, 6 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Разом із тим, процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині.

При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що цих вимог закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримано не було, а доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості, колегія суддів вважає обґрунтованими з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_11 покарання, врахував характер та ступінь громадської небезпеки вчинених ним кримінальних правопорушень; дані які характеризують особу обвинуваченого; обставини справи - визнання вини та відсутність матеріальних та моральних претензій. Крім того, суд врахував і обставини, які, на його думку, пом`якшують покарання, щире каяття. Відповідно до ст. 67 КК України обставинами, які обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, рецидив злочину, а також вчинення злочину щодо особи похилого віку.

На підставі зазначеного суд першої інстанції дійшов висновку про можливість застосувати до ОСОБА_11 покарання у виді позбавлення волі на певний строк.

З такою позицією суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з огляду на те, що при призначенні ОСОБА_11 покарання за вчинення злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115 КК України, судом не у повній мірі враховано всі обставини справи, тяжкість та суспільну небезпечність вчинених обвинуваченими кримінальних правоопрушень та спосіб їх вчинення.

Крім того, колегія суддів бере до уваги правову позицію, зазначену в постанові Верховного Суду України від 14.04.2016 року, відповідно до якої Україна є правовою державою (стаття 1 Конституції України). Відповідно до частини першої статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Справедливість одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, відповідності злочину і покарання, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх забезпечення.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року по справі № 634/609/15-к).

Так, об`єктом злочину, передбаченого ст. 115 КК України, є життя та здоров`я особи. Згідно зі ст. 3 Конституції України життя та здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, невід`ємним правом, яке ніхто не може порушувати. Тому злочини проти особи становлять найбільшу суспільну небезпеку та потребують призначення покарання, яке б забезпечувало виправлення особи та попередження аналогічних протиправних діянь.

Санкцією ч. 1 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років; санкцією ч. 2 ст. 115 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років або довічне позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 КК України довічне позбавлення волі встановлюється за вчинення особливо тяжких злочинів і застосовується лише у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, тобто лише тоді, коли воно встановлене у санкції статті, за якою засуджується особа (лише за вчинення злочинів, за які визначено покарання у виді довічного позбавлення волі), якщо суд не вважає за можливе застосовувати позбавлення волі на певний строк.

Як вбачається з роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного і однакового застосування вказаної норми, які містяться в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 7 лютого 2003 року Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи, довічне позбавлення волі призначається лише у випадках, спеціально передбачених КК України, і за умови, що суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк. Призначення цього покарання повинно мотивуватись у вироку з обов`язковим наведенням обставин, які, на думку суду, перешкоджають застосуванню позбавлення волі на певний строк.

Тобто обставиною, яка зумовлює призначення довічного позбавлення волі й водночас указує на неможливість досягнення мети покарання шляхом застосування покарання у виді позбавлення волі на певний строк, є винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого злочину й особи злочинця. Вона визначається сукупністю усіх зібраних у справі даних, що стосуються вчиненого злочину, особи винного й обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. На таку небезпеку можуть, зокрема, вказувати: наявність у вчиненому діянні декількох з альтернативно передбачених диспозицією ознак відповідного складу злочину; відсутність обставин, що пом`якшують покарання тощо.

За вчинення особливо тяжкого злочину вбивства, передбаченого ч. 2 ст. 115 КК України (у тому числі у пунктах 6, 13, які інкриміновано ОСОБА_11 ) законодавцем, крім строкового позбавлення волі, передбачено і найбільш суворе покарання у виді довічного позбавлення волі.

В даному конкретному випадку суд першої інстанції, остаточно призначаючи основне покарання ОСОБА_11 у виді позбавлення волі строком на 15 років, не врахував винятково високий ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним вбивств, зокрема їх спосіб та зухвалість поведінки обвинуваченого, який поставив життя потерпілих, яке є найвищою соціальною цінністю людини, нижче від своїх бажань.

Взагалі у вироку суду першої інстанції при вирішенні питання про обґрунтованість та справедливість призначеного ОСОБА_11 покарання не дано оцінки тому, що обвинувачений протягом двох тижнів вчинив два умисних вбивства, з яких одне з корисливих мотивів; конкретні обставини кримінальних правопорушень, а саме: по епізоду вбивства ОСОБА_13 перебування з потерпілим у дружних стосунках, нанесення численних цілеспрямованих ударів туристичним газовим балоном у життєво важливий орган голову, після вчинення кримінального правопорушення з місця вчинення зник, не намагався будь-яким чином надати допомогу потерпілому, а навпаки з метою приховування умисного вбивства холоднокровно скинув потерпілого у річку; по епізоду вбивства ОСОБА_14 напад на особу похилого віку з корисливих мотивів із застосуванням насильства, яке є небезпечним для життя та здоров`я в момент заподіяння, що виразилось у стиснені рукою шию потерпілого, використання знаряддя вчинення кримінального правопорушення сокиру, кількість та локалізацію завданих потерпілому тілесних ушкоджень не менше п`яти ударів у життєво важливий орган голову, після вчинення кримінального правопорушення заволодів грошовими коштами потерпілого та покинув місця вчинення злочину.

За таких обставин суд першої інстанції повинен був призначити обвинуваченому за ч.1 ст. 115 КК України покарання наближене до максимального строку, а за п.п.6,13 ч. 2 ст. 115 КК України найсуворіше покарання у виді довічного позбавлення волі, але, незважаючи на справедливість саме такого покарання, суд першої інстанції цього не зробив, обмежившись посиланням на положення ст. 64 КК України, та не давши відповідь на питання, що саме вплинуло на його рішення про можливість застосувати позбавлення волі на певний строк, що в даному випадку суперечить принципу справедливості, який є однією із ключових засад всієї системи права, й особливе місце посідає цей принцип у кримінальному праві, де однією із складових принципу справедливості виступає співрозмірність вчиненого особою злочину та призначеного за нього покарання.

Крім того, колегією суддів було ретельно вивчено особу обвинуваченого, який на диспансерному обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, є особою раніше неодноразово судимою, у тому числі і за скоєння тяжких злочинів проти власності, за місцем проживання не може бути повністю охарактеризований у зв`язку із тим, що з 14 років постійно перебуває в місцях позбавлення волі, офіційно не працевлаштований та суспільно-корисною працею не займається, постійного законного джерела прибутку не має.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_11 був засуджений, востаннє, вироком Ульяновського районного суду Кіровоградської області від 02.09.2016 року за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України, до покарання у виді 5 років позбавлення волі, однак звільнившись з ДУ «Ладижинська виправна колонія № 39» Вінницької області 22.04.2021 року, на шлях виправлення не став та відповідних висновків не зробив та через незначний проміжок часу (три місяці) після звільнення вчинив кримінальні правопорушення, в тому числі умисні вбивства та після цього корисливі правопорушення.

Також, слід визнати слушними доводи прокурора у тій частині, що судом безпідставно встановлено обставину, яка пом`якшує покарання щире каяття. Той факт, що обвинувачений ОСОБА_11 визнав свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль з цього приводу та осуд своєї поведінки. Однак, в матеріалах справи відсутні будь-які відомості, що свідчать про щирість каяття обвинуваченого.

Водночас бере до уваги, пояснення обвинуваченого ОСОБА_11 , які були наданні під час судового розгляду, а саме: по епізоду вбивства ОСОБА_13 , що він не пам`ятає, що з ним було, але коли він прийшов до тями та відкрив очі, то побачив, що в руках він тримає газовий балон, а ОСОБА_13 лежить на землі, не розуміючи що сталося, він вдарив останнього декілька разів балоном; по епізоду вбивства ОСОБА_14 , що потерпілий перший кинувся на нього та між ними розпочалась бійка, під час якої він намагався відібрати сокиру у потерпілого, та схопив ОСОБА_15 за шию щоб той послабив руку і відпустив сокиру, однак останній почав хрипіти і відключився, і він наніс декілька ударів сокирою по його голові.

Тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано взяв до уваги щире каяття обвинуваченого, оскільки таке каяття мало місце лише з метою уникнення реального відбуття покарання та не мало ознак розкаяння у вчиненому, як таке.

На думку колегії суддів, поведінка обвинуваченого ОСОБА_11 свідчить про чітко виражену антисоціальну спрямованість, зневажливе ставлення до закону та загальноприйнятих норм моралі, а обставини вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень свідчать про жорстокість та винятковий цинізм обвинуваченого, що унеможливлює виправлення останнього протягом визначеного судом строку покарання.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що остаточно призначене обвинуваченому ОСОБА_11 за сукупністю злочинів у виді 15 років позбавлення волі не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання не є достатнім і необхідним для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, не відповідає ступеню тяжкості вчинених злочинів і особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_11 захід примусу, апеляційний суд на виконання вимог статей 50, 65 КК України та положень судової практики, враховує: тяжкість вчинених ним кримінальних правопорушень, які є особливо тяжкими, їх підвищену суспільну небезпечність, а також конкретні обставини кримінальних правопорушень, обставини, які обтяжують покарання - рецидив злочинів, вчинення злочинів у стані алкогольного сп`яніння, а також вчинення злочину щодо особи похилого вік, а також зважує на відсутність обставин, що пом`якшують покарання, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_11 за ч. 1 ст. 115 КК України покарання у виді 12 років позбавлення волі; за п.6, 13 ч.2 ст. 115 КК України покарання у виді довічного позбавлення волі строком з конфіскацією всього належного йому майна.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_11 вчинив декілька злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, то йому остаточне покарання слід призначити за правилами ч. 1 ст. 70 КК України, у виді довічного позбавлення волі строком з конфіскацією всього належного йому майна.

Відповідно до ст. ст. 409, 413, 414 КПК України підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З огляду на вищевикладене, оскільки за результатами перегляду кримінального провадження апеляційний суд дійшов висновку, що покарання, призначене судом першої інстанції є занадто м`яким, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає задоволенню, а вирок суду в частині призначення покарання підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, з ухваленням нового вироку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407,615 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_12 задовольнити.

Вирок Роздільнянського районного суд Одеської області від 24 жовтня 2022 року, у кримінальному провадженні № 0000212, внесеному до ЄРДР 29.07.2021 року, за обвинуваченням ОСОБА_11 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 115, п.п. 6, 13 ч. 2 ст. 115, ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 187, ч. 2 ст. 289 КК України, - скасувати в частині призначеного покарання, та ухвали у цій частині новий вирок, яким:

ОСОБА_11 призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 115 КК України - у виді 12 років позбавлення волі;

- за ч. 3 ст. 185 КК України - у виді 6 років позбавлення волі;

- за ч. 2 ст. 289 КК України - у виді 7 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

- за ч.4 ст.187 КК України у виді позбавлення волі строком на 14 років з конфіскацією всього належного йому майна;

- за п.п.6,13 ч.2 ст. 115 КК України - у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна;

У відповідності до ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити ОСОБА_11 покарання у виді довічного позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

Строк відбування покарання ОСОБА_11 обчислювати з 11.08.2021 року, тобто з дня фактичного затримання.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Вирок суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а обвинуваченим, який тримаються під вартою, - у той же строк з дня отримання копії вироку.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3