Справа № 167/1044/23
Номер провадження 1-кп/167/17/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 січня 2024 року м. Рожище

Рожищенський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Рожищенського районного суду Волинської області клопотання прокурора Ківерцівського відділу Луцької окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Яворів Львівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодруженого, з середньою освітою, не працюючого, раніше не судимого, який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 187 Кримінального кодексу України (далі - КК України)

в с т а н о в и в :

В провадженні Рожищенського районного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження, що внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000458 від 01 серпня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 125, ч. 4 ст. 187 КК України.

До обвинуваченого ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, термін дії якого згідно з ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 15 листопада 2023 року продовжено на строк 60 днів - по 13 січня 2024 року включно.

10 січня 2024 року прокурором ОСОБА_3 до суду подано клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, оскільки ризики, визначені ст. 177 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) не змінилися, а продовжують існувати. Зокрема, зазначає, що обвинувачений може мати намір переховуватись від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілих та свідків (серед яких є неповнолітні), примушуючи їх давати неправдиві показання, змінювати надані ними раніше покази чи відмовитись їх надавати, погрожуючи їм застосуванням фізичної сили або погрозою знищення їхнього майна, що сприятиме його уникненню від кримінальної відповідальності. Може і надалі продовжувати вчиняти як аналогічні так і інші кримінальні правопорушення, про що свідчить раптовий характер вчинених ним кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні прокурор подане клопотання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав з підстав, викладених у ньому. Звернув увагу суду, що на даний час залишається не допитаним неповнолітній свідок, а також на те, що стороною захисту зазначалось про можливий повторний допит потерпілих у цьому кримінальному провадженні.

Потерпілі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, 15 листопада 2023 року подали суду заяви в яких просили розгляд справи проводити у їх відсутності.

Захисник заперечив проти клопотання прокурора, просить застосувати більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання обвинуваченого, оскільки стороною обвинувачення не надано доказів про існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Обвинувачений підтримав пояснення захисника повністю.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши подані матеріали, суд доходить такого висновку.

Ухвалою слідчого судді Ківерцівського районного суду Волинської області від 03 серпня 2023 року підозрюваному ОСОБА_4 було обрано міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 29 вересня 2023 року включно.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 28 вересня 2023 року продовжено запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, по 26 листопада 2023 року включно.

Ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області від 15 листопада 2023 року продовжено запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, по 13 січня 2024 року включно.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Згідно з ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: 1) переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду. Спроби ж протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, необхідно вважати наявними за умови достатньої вірогідності їх здійснення.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із клопотання прокурора вбачається, що у кримінальному провадженні встановлені ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, такі як, можливість обвинуваченим переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення та які на даний час не змінилися.

Суд не дає оцінку наявності обґрунтованої підозри, оскільки обвинувальний акт уже надійшов до суду та відповідь на питання можлива лише при прийнятті кінцевого рішення в справі.

Рожищенським районним судом Волинської області проводиться судовий розгляд цього кримінального провадження, на даний час не досліджено усіх письмових доказів, не допитано неповнолітнього свідка та не заслухано показань обвинуваченого. Тобто в суді на даний час не досліджено обставин обвинувачення настільки, що можна було б судити про істотне зменшення ризиків, які стали підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під вартою, суд погоджується з доводами прокурора про існування ризику переховування обвинуваченого від суду. Такий висновок ґрунтується на тому, що обвинувачений міцних соціальних зв`язків не має, не має офіційного місця роботи, не перебуває у зареєстрованому шлюбі та обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

На думку суду, така обставина, як усвідомлення тяжкості покарання, в сукупності із відсутністю в обвинуваченого міцних соціальних зв`язків, може спонукати ОСОБА_4 переховуватися від суду.

Суд вважає, що з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 та до моменту вирішення вказаного клопотання, не змінилися обставини, які стали підставами для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити і більш м`який запобіжний захід, оскільки наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не змінилися, за винятком ризику незаконного впливу на потерпілих, оскільки останні вже допитані у судовому засіданні.

Крім того, суд бере до уваги те, що ОСОБА_4 не має постійної роботи, законного джерела коштів для існування, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти власності і, на думку суду, вказане свідчить про те, що обвинувачений може продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення, що вказує на наявність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Під час розгляду кримінального провадження в судовому засіданні не здобуто відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого під вартою, наявності у нього утриманців чи іншого комплексу обставин, які би переважили ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - необхідно розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Суд приходить до переконання, що жоден із інших більш м`яких запобіжних заходів не буде дієвим для запобігання вищезазначених ризиків та не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_4 . Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою викликане інтересами дієвості кримінального провадження, з метою забезпечення виконання обвинуваченим процесуального обов`язку явки до суду за судовим викликом та запобігання ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

На цих підставах суд відхиляє доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, а саме, цілодобового домашнього арешту.

На думку суду, обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення на даний час не виходить за межі розумного строку. Він кореспондується з характером суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також, визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу.

Відтак, суд доходить висновку, що доводи сторони обвинувачення про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 є достатніми для переконання, що існують передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу, і які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою і будь-який більш м`який запобіжний захід є недостатнім для запобігання таким ризикам, а тому, є достатні підстави для задоволення клопотання прокурора та продовження обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.

Беручи до уваги вимоги п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, оскільки ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства, тому суд, враховуючи встановлені підстави та обставини, передбачені ст. 177, 178 КПК, одночасно із продовженням запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не визначає розмір застави.

Керуючись ст. 177, 372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів по 09 березня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому та направити для відома та виконання в Державну установу «Луцький слідчий ізолятор».

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1