справа № 208/8315/23
№ провадження 1-кс/208/1859/23
УХВАЛА

Іменем України

28 вересня 2023 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю: прокурора Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , старшого слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , законного представника неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_6 , педагога ОСОБА_7 , неповнолітнього підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кам`янське Дніпропетровської області клопотання старшого слідчого відділення розслідування злочинів загальнокримінальної спрямованості слідчого відділу Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 , погоджене прокурором Кам`янської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відносно підозрюваного у скоєнні кримінального правопорушення, внесеного в межах кримінального провадження за ЄРДР №0001286 від 08.09.2023 за ч. 2 ст. 289 КК України:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, здобувача освіти 3 курсу Кам`янського професійного ліцею, який має базову загальну середню освіту, неодруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

встановив:

Старший слідчий звернувся із даним клопотанням, яким просить застосувати у рамках кримінального провадження внесеного в ЄРДР за №0001286 від 08.09.2023 за ч. 2 ст. 289 КК України, у відношенні підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» строком на 60 днів. На підставі п. 2 ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України визначити розмір застави у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В обґрунтування клопотання слідчим зазначено, що у провадженні СВ Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження №0001286 від 08.09.2023 за ч. 2 ст. 289 КК України за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Про підозру у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлений 28.09.2023 року за ч. 2 ст. 289 КК України.

В межах кримінального провадження №0001286 від 08.09.2023 за ч. 2 ст. 289 КК України, встановлено, що 08.09.2023 року у період часу з 03:50 год. по 04:23 год. (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), неповнолітній ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із неповнолітнім ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебував у дворі буд. АДРЕСА_2 , де знаходився колісний транспортний засіб автомобіль «ЗАЗ 110307» д.н.з. НОМЕР_1 білого кольору, 2003 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_10 . В цей час у ОСОБА_9 та ОСОБА_8 при невстановлених обставинах виник протиправний умисел, спрямований на заволодіння цим транспортним засобом, реалізуючи який останні вступили між собою у попередню змову.

Продовжуючи реалізацію спільного протиправного умислу, направленого на незаконне заволодіння транспортним засобом, перебуваючи у вказаному місці, 08.09.2023 року у період часу з 03:50 год. по 04:23 год. (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_9 , діючи умисно, за попередньою домовленістю з ОСОБА_8 , з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, всупереч волі власника, не маючи будь-якого права на керування та розпорядження вказаним транспортним засобом, через незамкнені задні праві пасажирські двері проник до салону автомобіля. Перебуваючи у салоні автомобіля, ОСОБА_9 відчинив інші двері автомобіля, таким чином надав ОСОБА_8 можливість сісти за кермо.

Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою, побачили неповнолітнього ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який перебував у дворі будинку №29 по вул. Гайдамацька у м. Кам`янське Дніпропетровської області, та ввівши в оману останнього стосовно того, що автомобіль «ЗАЗ 110307» д.н.з. НОМЕР_1 білого кольору, 2003 року випуску, VIN: НОМЕР_2 належить їм, попросили допомогти виштовхати транспортний засіб з двору. Не усвідомлюючи, що автомобіль ані ОСОБА_9 , ані ОСОБА_8 не належить та останні не мають права на користування вказаним транспортним засобом, неповнолітній ОСОБА_11 погодився та разом з ОСОБА_9 почали штовхати автомобіль вперед, впершись руками в багажник автомобіля, застосовуючи власну фізичну силу, тим самим привівши транспортний засіб в рух. Одночасно з цим ОСОБА_8 здійснював керування рухом автомобіля. Встановивши контроль над транспортним засобом, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 за допомогою введеного в оману ОСОБА_11 перемістили автомобіль з його початкового місцезнаходження та покотили у напрямку вул. Криворізька у м. Кам`янське Дніпропетровської області, тобто заволоділи транспортним засобом «ЗАЗ 110307» д.н.з. НОМЕР_1 білого кольору, 2003 року випуску, VIN: НОМЕР_2 , вартість якого становить 44 248 гривень.

Докотивши вказаний автомобіль до буд. АДРЕСА_3 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , залишили автомобіль на перетині воріт зазначеної території домоволодіння.

Таким чином, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Підозрюваний з метою уникнення покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення може намагатись:

1. Переховуватись від органу досудового розслідування та / або суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України):

Підозрюваний не має сталих соціальних зв`язків (дружини, дітей, інших осіб на утриманні), крім цього останній підозрюється у вчиненні тяжкого злочину. При цьому у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні даного кримінального правопорушення йому загрожує покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років з конфіскацією майна або без такої, а відтак усвідомлюючи невідворотність настання покарання за вчинене діяння та санкцію інкримінованого кримінального правопорушення, вказує на те, що підозрюваний може у будь-який момент залишити межі міста та області з метою переховування від органу досудового розслідування та / або суду з метою уникнення покарання за вчинене ним кримінальне правопорушення, що може виразитися у вигляді втечі. Вказане свідчить, що підозрюваний, перебуваючи на волі, зможе залишити місце проживання та прийняти спроби переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Жодних стримуючих факторів, які б свідчили, що підозрюваним не будуть вживатися перешкоди у відправленні правосуддя в спосіб неявки в судові засідання, - не встановлено. Слід зауважити, що відсутність на даний час фактів втечі підозрюваного не свідчить про неможливість вчинення цих дій в подальшому.

Крім того, ризик переховування об`єктивно збільшується з урахуванням введення в України воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

2. Вчините інше кримінальне правопорушення майнової спрямованості (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України):

Підозрюваний ОСОБА_8 не має офіційного працевлаштування, не має достатнього законного джерела доходу, який здатен забезпечити рівень життя останнього, не здобув професійної освіти, не отримує стипендію, що свідчить про те, що він й у подальшому буде вчинювати кримінальні правопорушення майнової спрямованості з корисливих мотивів. Отже, може продовжувати свою протиправну діяльність. Орган досудового розслідування вважає, що кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 289 КК України, становить небезпеку для майна суспільства.

3. Незаконно впливати на потерпілого, свідків та іншого підозрюваного (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України):

Перебування підозрюваного ОСОБА_8 поза межами установ, що утримують осіб під вартою, створює загрозу здійснення впливу на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного у вказаному кримінальному провадженні, так як особисто знайомий з ними. Враховуючи те, що підозрюваний, перебуваючи поза межами місця позбавлення волі, може негативно впливати на психологічний та моральний стан потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, безперешкодно спровокувати та викликати у них бажання відмовитися від наданих свідчень, які є беззаперечними доказами вини підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, очікуючи на можливу помсту з його боку, шляхом вмовлення, тиску, погроз, залякувань, викликання жалю до себе, або будь-яким іншим способом. З протоколу допиту неповнолітнього свідка ОСОБА_12 встановлено, що ОСОБА_8 під час проведення досудового розслідування вже незаконно впливав на свідка, застосовуючи фізичне насилля, з метою зміни показів останньої та уникнення від кримінальної відповідальності. На даний момент підозрюваний вже здійснює незаконний вплив.

Вищевказане може вплинути на швидке, повне та неупереджене проведення досудового розслідування та на встановлення обставин, які згідно ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а саме встановлення мотиву і мети вчинення кримінального правопорушення, а також виду і розміру завданої шкоди тощо. Крім того, відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Вважаю, що ризик прийняття підозрюваним спроб незаконного впливу на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, враховуючи спосіб вчинення кримінального правопорушення, які безпосередньо перед судом не допитані, з метою переконання або змушення останніх надати показання в вигідному для нього аспекті є реальним. Підозрюваний ОСОБА_8 у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу може узгодити свої покази з іншим неповнолітнім підозрюваним ОСОБА_9 задля уникнення одного з них, або обох від покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження підставами застосування запобіжного заходу у відношенні підозрюваного є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення (вина підозрюваного повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме показаннями потерпілого, свідків, протоколом огляду предмета, речовими доказами, висновками експертів), а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відтак, у органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам.

Домашній арешт не є дієвим, оскільки підозрюваний може вчиняти нові кримінальні правопорушення, та безперешкодно переховуватись від органу досудового розслідування. Окрім того, на підставі Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан. Таким чином, зважаючи на дію режиму воєнного стану на всій території України, що виражається у тому числі запровадженням комендантської години, для осіб, що проживають у м. Кам`янське Дніпропетровської області з 00:00 год. до 05:00 год., що у свою чергу і так зобов`язує не залишати місце свого мешкання, тому застосування у цьому випадку домашнього арешту в нічній час є не зовсім доцільно. Не можна і не врахувати те, що кримінальне правопорушення було вчинене у період дії комендантської години, що є обмежувальним заходом, який у свою чергу не зміг знизити криміногенну обстановку в даній ситуації.

Обставини, викладені вище, вказують на те, що до підозрюваного необхідно застосувати найбільш суворий запобіжний захід, а саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачений ст. 183 КПК України, так як жодний із більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків з причин, викладених нижче. Враховуючи те, що підозрюваний не дотримується покладених на нього обов`язків, у органа досудового розслідування наявні підстави вважати, що він й у подальшому не буде дотримуватись покладених на нього обов`язків. Це вказує на те, що він у разі обрання підозрюваному запобіжного заходу, не пов`язаного із примусовим позбавленням волі, він у подальшому буде вчинювати подібні кримінальні правопорушення. Таким чином жоден із запобіжних заходів, не пов`язаних з примусовим позбавленням волі підозрюваного, в тому числі й домашній арешт, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, так як обставини, наведені вище, вказують на те, що підозрюваний добровільно не дотримується та не буде дотримуватись у подальшому покладених на нього законодавством обов`язків.

Домашній арешт та тримання під вартою є ізоляційними запобіжними заходами, проте рівень ізоляції особи за ними суттєва відрізняється з огляду на умови, пов`язані з позбавленням (обмеженням) волі підозрюваного. У цьому контексті домашній арешт є «несуровою» формою ізоляції підозрюваного.

На підставі вищевикладеного, оцінюючи всі фактори в сукупності, а саме враховуючи характер особи, її моральність, рід занять, майновий стан, сімейні зв`язки та усі види зв`язків з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню, орган досудового розслідування дійшов висновку що чином жоден з більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Прокурор підтримуючи клопотання за його змістом, звернув увагу на обґрунтованість клопотання, процесуальну поведінку ОСОБА_8 який під час досудового розслідування ухилявся від співпрацювання з органом досудового розслідування, здійснював дії на знищення відеозапису події, вчинив вплив на неповнолітнього свідка події, що підтверджено як заявою законного представника свідка, так і самим свідком допитаним як слідчим в межах кримінального провадження, так і слідчим суддею. ОСОБА_8 не дотримується норм соціальної поведінки, порушує виховний процес, не відвідує навчальний заклад, негативно характеризується. На теперішній час є підозрюваним у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, яке карається позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої. Зазначене свідчить що він не може перебувати під наглядом своєї матері та вітчима, так як нехтує встановленим обмеженнями комендантської години, під час впливу на свідка перебував у стані алкогольного сп`яніння у присутності своєї матері, що свідчить про можливість і подальшого такого впливу на свідків в межах даного кримінального правопорушення, як і скоєння нового кримінального правопорушення, так як будучи обізнаний про тяжкість можливого покарання, може здійснити дії і на переховування від органу досудового розслідування та/або суду, вчинити вплив на потерпілого та свідків з якими він знайомий. Що свідчить про неможливість застосування до нього іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, не зважаючи на його вік, та враховуючи його ставлення до скоєного, соціальну його поведінку, у своїй сукупності.

Слідчий підтримав клопотання вцілому, заявив що іншим шляхом ніж обрання саме тримання під вартою, неможливо забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, який має негативну характеристику за місцем навчання, не співпрацівав зі слідством, а саме відмовлявся від дачі показів, від надання для огляду мобільного телефону, здійснюючи дії на знищення відеозапису який на ньому зберігався, з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Застосував фізичний та психологічних тиск на свідка яка є неповнолітньою, та на мати такого свідка, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння. Підозрюється у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення, у час комендантської години, та в період військового стану. Всі зібрані докази в межах кримінального правопорушення, підтверджують обґрунтованість підозри, та характеризують підозрюваного, як особу який не стає на шлях виправлення. А тому заявлені ризики за змістом клопотання є актуальними.

Неповнолітній підозрюваний ОСОБА_8 в ході розгляду клопотання не погодився із клопотанням, зазначив що все це не правда.

Законний представник ОСОБА_6 зазначив, що вважає можливим забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 на перебуванні його на домашньому арешті за місцем його проживання. Вона не заперечує що ОСОБА_8 вживає спиртне, виходить з квартири без її дозволу у нічний час, але цього більше не буде, і вона зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Захисник заявила, що клопотання не підлягає задоволенню, так як ні прокурором і слідчим не доведено існування заявлених ризиків, не враховано що ОСОБА_8 має місце проживання, місце навчання, виховується у сім`ї, бажає співпрацювати зі слідством, раніше не судимий, а тому є можливим обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Педагог зазначила, що характеристика надана ОСОБА_8 є правдивою, та вона свідчить що останній постійно порушує навчальний процес, не відвідує навчання, має низький рівень знань. А тому вважає клопотання обґрунтованим.

Вислухавши сторони, дослідив клопотання, матеріали кримінального провадження, підстави та обґрунтування покладені в його обґрунтування, приходжу до наступного:

Згідно ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено під час розгляду клопотання, 28.09.2023 року ОСОБА_8 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, ч. 2 ст.289 КК України.

Санкція ч. 2 ст. 289 КК України передбачає кримінальне покарання, у разі доведення винуватості особи як то позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, а тому є тяжким кримінальним злочином.

Як вбачається з досліджених судом матеріалів клопотання, прокурор та слідчий підтримуючи клопотання посилаються на підтвердження обґрунтованості підозри пред`явленої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, а саме: заяви потерпілої особи, протоколу допиту потерпілого, протоколів допиту свідків події, протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколом огляду місця події; та іншими доказами у їх сукупності які зібрані на стадії досудового розслідування.

Фактичні данні щодо обставин, що мають значення для кримінального провадження, надання їм оцінки та встановлення кваліфікаційних складових злочину або їх спростування, не вирішуються слідчим суддею під час розгляду даного клопотання, а тому і не можуть оцінюватися з зазначених підстав.

Так, згідно до вимог ст. 178 КПК України, враховується, що в ході розгляду клопотання, встановлено, що ОСОБА_8 є неповнолітньою особою, який має повних 16 років, тобто є особою, який має Вік, з якого настає кримінальна відповідальність, є особою раніше не судимим, проте, негативно характеризується за місцем навчання, підозрюється у скоєнні тяжкого кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, скоєного під час комендантської години, в період дії військового стану.

В межах кримінального провадження №0001286 від 08.09.2023 за ч. 2 ст. 289 КК України, зібрані докази які вказуються на здійснення дій ОСОБА_8 на перешкоду органу досудового розслідування у встановленні фактичних даних щодо події, та отримання інформації, що стало підставою для звернення орган досудового розслідування з клопотання про тимчасовий доступ до мобільного телефону яким користувався останній на час події.

Що ОСОБА_8 відмовляється від надання показів в межах кримінального провадження, не сприяє встановленню істини у справі.

При цьому вжив заходи як то вплив на неповнолітнього свідка ОСОБА_12 , 2007 року народження, та її мати, що підтверджено матеріалами кримінального провадження та їх заявами і протоколами допиту останніх.

Слідчим суддею враховується як обґрунтованість підозри, так і вік та стан здоров`я підозрюваного, який є неповнолітнім, не має будь-яких захворювань, які б мали значення для вирішення питання про обрання запобіжного заходу; тяжкість покарання, у разі доведення його винуватості в межах даного кримінального провадження, яке згідно до санкції ч. 2 ст. 289 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від 5 до 8 років, тобто реальне покарання.

Також слідчим суддею враховується розуміння підозрюваним наслідків вчинення кримінального правопорушення, скоєння кримінального правопорушення, в умовах воєнного стану, під час дії комендантської години, що свідчить про те, що ОСОБА_8 норм поведінки не дотримується, не враховує позицію заборон, позиції своєї матері, та підозрюється у скоєні тяжкого злочину, маючи статус обвинуваченого в іншому кримінальному провадженні, та є засудженим за ч. 1 ст. 122 КК України.

Посилання сторони захисту щодо не доведення прокурором та слідчим заявлених ризиків передбачених п.п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та можливості перебування підозрюваного на іншому запобіжному заході ніж тримання під вартою, не спростовує характеризуючих даних на особу, та факту вчинення активних дій підозрюваним як то вплив на свідка події, обмеження орган досудового розслідування до інформації.

А тому враховуючи всі встановлені фактичні обставини, обґрунтованість підозри, клопотання та матеріали подані в обґрунтування підозри та клопотання, на підтвердження заявлених ризиків, передбачених п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, слідчий суддя приходить до наступного.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Практика ЄСПЛ послідовна в підкреслюванні початку розслідування як етапу, коли цей ризик перешкоджання досудовому розслідування або впливу на свідків чи потерпілих може виправдовувати тримання під вартою. Цей підхід випливає з припущення, що розслідування власне і призначене для того, щоб зібрати та зберегти докази. В рішенні ЄСПЛ від 26.01.93 у справі «W. v. Switzerland», § 35 сформульовано правову позицію, що згодом потреби розслідування недостатньо виправдовують тримання підозрюваного під вартою: зазвичай цей ризик зменшується тою мірою, як просувається розслідування, збираються свідчення та здійснюється перевірка. Наразі стадія збору доказів, встановлення дійсних обставин кримінального правопорушення ще триває, що виправдовує використання найсуворішого запобіжного заходу з метою унеможливлення незаконного впливу підозрюваного на хід кримінального провадження у його "вразливій" стадії.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення або підозри самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення або підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Виходячи із приписів ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Посилання захисника на наявність у підозрюваного місця навчання, проживання, жодним чином не спростовує актуальність заявлених ризиків, які підтверджені процесуальною поведінкою ОСОБА_8 , як особи який є підозрюваним у скоєння тяжкого кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

Відповідно до ч.1 та 2 ст. 492 КПК України, за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом. Затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177цього Кодексу.

Оцінюючи в сукупності встановлені в ході розгляду клопотання обставини, а також доведеність слідчим та прокурором заявлених ризиків (п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України), доцільним для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті.

Слідчий суддя вважає, що з врахуванням обставин кримінального правопорушення, встановленими під час судового засідання ризиками, обґрунтованої підозрою за ч. 2 ст. 289 КК України, як тяжкого злочину, а тому враховуючи вимоги ч. 3 ст. 183 КПК України, необхідним при обранні запобіжного заходу визначення застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, згідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, що дорівнює 2684* 80 = 214720 гривень 00 копійок.

На підставі вище зазначеного та керуючись ст.ст. 176-179, 184, 186 КПК України, -

постановив:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як підозрюваного в межах кримінального провадження №0001286 від 08.09.2023 за ч. 2 ст. 289 КК України - запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком по 25 листопада 2023 року, включно.

Визначити ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави, який здатний забезпечити виконання покладених на нього обов`язків, у розмірі вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що дорівнює 214720 (двісті чотирнадцяти тисячам сімсот двадцяти) гривням 00 копійок , після внесення якої ОСОБА_8 підлягає звільненню з-під варти в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 202 КПК України.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 2 (два) місяці обов`язки, передбачені п.п.1-3, 8 ч.5 ст.194 КПК України, а саме: 1) прибувати за викликом до слідчого, прокурора та суду, в межах даного кримінального провадження; 2) не відлучатись із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора та суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи, 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну - невиконання яких, тягне можливість застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

У клопотанні сторони захисту відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1