Справа № 192/2311/23
Провадження № 1-в/192/245/23
Ухвала

Іменем України

13 грудня 2023 року

Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

представника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№ 21)» ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт Солоному Солонянського району Дніпропетровської області заяву ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час відбуває покарання у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)», про умовно-дострокове звільнення його від відбування покарання, засудженого 28 липня 2021 року вироком Донецького апеляційного суду за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 (трьох) років позбавлення волі;

початок строку відбування покарання: 22.10.2021,

кінець строку відбування покарання: 22.10.2024,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, у якій просить застосувати до нього ст. 81 КК України про умовно-дострокового звільнення. Заяву обґрунтовує тим, що відбув 2/3 строку кримінального покарання, характеризується позитивно, режим утримання установи не порушує, із 09.08.2022 працевлаштований на виробництві колонії, має подяки від начальника колонії за добросовісну працю та гарну поведінку, за час відбуття покарання навчався у ПТУ та отримав спеціальність каменяра.

До своєї заяви засуджений ОСОБА_3 додав заяву фізичної особи-підприємця ОСОБА_6 , у якій останній повідомляє, що зобов`язується у випадку звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_3 прийняти його на постійне місце роботи на посаду кольщика дров.

У судовому засіданні засуджений заяву підтримав з викладених у ній підстав, також посилався на те, що його чекають цивільна дружина та мати, проблем з працевлаштуванням у нього не буде.

Представник ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» вважав, що засуджений не довів свого виправлення та до нього недоцільно застосовувати умовно-дострокове звільнення.

Прокурор також проти задоволення заяви заперечував, вказував на те, що засуджений двічі порушував режим утримання, не довів своє виправлення та до нього передчасно застосовувати умовно-дострокове звільнення.

Суд, заслухавши засудженого, представника ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)», прокурора, дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи засудженого, вважає, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_3 на теперішній час відбуває покарання у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)». Початок строку відбування покарання: 22.10.2021, кінець строку відбування покарання: 22.10.2024.

Раніше був судимий:

08.11.2010 Краснолиманським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 місяців арешту, звільнився 15.04.2011 у зв`язку з відбуттям строку покарання;

11.11.2011 Краснолиманським міським судом Донецької області за ч. 1 ст. 213 КК України до покарання у вигляді 120 годин громадських робіт;

01.10.2012 Краснолиманським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 4 місяців арешту;

12.11.2012 Краснолиманським міським судом Донецької області за ч. 1 ст. 309 КК України до 3 місяців арешту, на підставі ст. 70 ч. 4 КК України приєднано вирок від 01.10.2012, остаточне покарання до 6 місяців арешту, звільнився 29.07.2013, у зв`язку з відбуттям строку покарання;

05.02.2014 Краснолиманським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільненому від відбування покарання на підставі ст.ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком 2 роки;

15.12.2014 Краснолиманським міським судом Донецької області за ч. 2 ст. 15, ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутого покарання за вироком Краснолиманського міського суду Донецької області від 05.02.2014 року до відбуття покарання визначено 4 років 6 місяців позбавлення волі, звільнився 30.01.2018 року з невідбутній терміном 9 місяців 27 днів;

04.07.2019 Слов`янським міськрайонним судом Донецької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 місяців арешту, звільнився 09.04.2020 року у зв`язку з відбуттям строку покарання.

14 квітня 2021 року Краснолиманський міський суд Донецької області ухвалив вирок, яким визнав ОСОБА_3 винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 185 КК України та призначив йому покарання у виді 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 3 роки.

28 липня 2021 року Донецький апеляційний суд вирок Краснолиманського міського суду Донецької області від 14 квітня 2021 року стосовно ОСОБА_3 за ч. 3 ст. 185 КК України в частині призначеного йому покарання та звільнення від призначеного покарання - скасував. Ухвалив в цій частині новий вирок та призначив ОСОБА_3 покарання за ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. В решті вирок суду залишив без змін.

На час звернення до суду із заявою про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув більше 2/3 строку покарання.

Суд зазначає, що за правилами, встановленими п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом зокрема за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку та ставлення до праці за весь час відбування покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Так, відповідно до характеристики, наданої засудженому ОСОБА_3 . Державною установою «Солонянська виправна колонія (№ 21)» у листопаді 2023 року, в установах виконання покарань за останньою судимістю він знаходиться з 22 жовтня 2021 року.

За період перебування у БУВП (№ 6), м. Бахмут, характеризувався задовільно, мав одне порушення режиму утримання, за що мав одне стягнення, яке погашене за плином часу, заохочень не мав.

У Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)» знаходиться з 21 квітня 2022 року, працевлаштований на виробництві установи за власним бажанням. До праці відношення задовільне.

За час відбування покарання характеризується задовільно, допустив 1 порушення вимог режиму відбування покарання, за що має 1 стягнення, яке погашене за плином часу, має три заохочення.

У взаємовідносинах з іншими засудженими ОСОБА_3 не конфліктний, у спілкуванні з працівниками установи ввічливий, утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку під наглядом адміністрації, має охайний зовнішній вигляд, намагається самостійно виконувати роботи із самообслуговування, достатніх навичок для самостійного їх виконання не має, намагається дотримуватись вимог пожежної безпеки і безпеки праці, бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу «Професія», «Духовне відродження», «Фізкультура та спорт», «Підготовка до звільнення», закінчив Солонянський СНЦ та здобув спеціальність «каменяр», підтримує зв`язки з рідними шляхом отримання посилок, збитків не має, на профілактичному обліку не перебуває.

Разом з тим, засуджений не приділяє уваги необхідності дбайливо ставлення до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійсненню за ними належного догляду, використанню тільки їх за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться посередньо, потребує контролю з боку адміністрації, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи (а.с. 9).

28.04.2023 комісією виправної установи відмовлено засудженому у застосуванні ст. 82 КК України, як особі, що не стає на шлях виправлення (а.с. 9).

27.10.2023 комісією виправної установи відмовлено у застосуванні ст. 81 КК України, як особі, що не довела своє виправлення.

За час відбування покарання до засудженого було застосовано два стягнення у виді догани та попередження (28.01.2022, 09.05.2022), які є погашеними, та три заохочення у виді подяки (11.04.2023, 20.07.2023, 19.10.2023), (а.с. 10).

Суд враховує посилання засудженого на те, що він працевлаштований, що вживає заходів щодо працевлаштування з місць позбавлення волі, що за час відбування покарання навчався та отримав спеціальність «каменяр», що бере участь у програмах диференційованого виховного впливу, що має заохочення.

Однак, суд звертає увагу, що, як зазначалось вище, за змістом ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване у разі, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Проте, згідно з витягом із щоденника індивідуальної роботи із засудженим додержання ним правил поведінки, встановлених КВК та ПВР колонії, дотримання вимог безпеки праці за ІІ квартал 2022 року оцінено як «задовільно», дотримання правил трудового розпорядку -«незадовільно», додержання ним правил поведінки, встановлених КВК та ПВР колонії, дотримання вимог безпеки праці за ІІІ квартал 2022 року оцінено як «задовільно», дотримання правил трудового розпорядку - «добре», додержання засудженим правил поведінки, встановлених КВК та ПВР колонії, дотримання правил трудового розпорядку дотримання вимог безпеки праці за IV квартал 2022 року, І, ІІ та ІІІ квартали 2023 року оцінено як «задовільно» (за шкалою оцінювання: «незадовільно», «задовільно», «добре»).

Характеризується засуджений виправною установою задовільно (а не добре), до праці у нього відношення також задовільне, засуджений не приділяє уваги необхідності дбайливо ставиться до майна установи і предметів, якими користується при виконанні дорученої роботи, здійсненню за ними належного догляду, використанню тільки їх за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість, до виконання робіт із благоустрою установи ставиться посередньо, потребує контролю з боку адміністрації, не вбачає суспільної необхідності у їх виконанні, не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціально корисну активність в організації їх роботи.

Суд звертає увагу, що за змістом п. 1 ч. 1 ст. 9 КВК України неухильне додержання правил поведінки, які передбачені для засуджених, є обов`язком засудженого, і виконання даного обов`язку є лише одним з критеріїв, зазначених вище, які в своїй сукупності дають підстави вважати, що засуджений довів своє виправлення.

Суд також зазначає, що позитивні зміни у поведінці засудженого мають місце, однак за вказаних обставин суд не може зробити висновок, що такі зміни є сталі та незворотні та що засуджений виправився.

Суд зазначає, що саме по собі відбуття 2/3 строку покарання засудженим, без врахування його поведінки та ставлення до праці за весь період відбування покарання, не є достатніми підставами для умовно-дострокового звільнення засудженого.

Таким чином, оцінивши у сукупності досліджені докази, зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці, а тому у задоволенні його клопотання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовляє.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні заяви ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - з моменту вручення йому її копії.

Суддя ОСОБА_1