У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2023 року суддя-доповідач - суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду ОСОБА_1 , отримавши апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 07 серпня 2023 року у кримінальному провадженні № 120 211 050 400 046 06 від 26 грудня 2021 року щодо нього, -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 07.08.2023 ОСОБА_2 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України на 1 рік 6 місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням з урахуванням вироку Деснянського районного суду міста Києва від 31.01.2023, остаточно призначено ОСОБА_2 покарання у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_2 не обирався.

Ухвалено строк відбування покарання рахувати з дня початку відбування покарання, призначеного за вироком Деснянського районного суду міста Києва від 31.01.2023, а саме з 03.08.2022.

В провадженні вирішена доля речових доказів.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_2 03.09.2023 подав апеляційну скаргу.

Виходячи з положень п. 1 ч. 1 ст. 392 КПК України, вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 07.08.2023 стосовно ОСОБА_2 може бути оскаржений і обвинувачений, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 393 КПК України, має право на подачу апеляційної скарги.

Передбачені ст. 395 КПК України порядок та строки подачі апеляційної скарги обвинуваченим дотримані.

Проте, ухвалою судді-доповідача від 22.09.2023 апеляційна скарга обвинуваченого була залишена без руху та обвинуваченому надано строк на усунення недоліків апеляційної скарги, бо:

- обвинувачений ОСОБА_2 , вказуючи, що у нього був відсутній умисел на вчинення крадіжки не вказав, чому він в судовому засіданні суду першої інстанції повністю визнав свою вину і не заперечував, як і прокурор, щодо визнання недоцільним дослідження доказів щодо обставин кримінального правопорушення, які і не досліджувалися за нормою ч. 3 ст. 349 КПК України, що і не можуть бути предметом оскарження в силу п. 1 ч. 1 ст. 392, ч. 2 ст. 394 КПК України;

- він просив призначити йому покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком півроку або умовний термін згідно з п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, проте, за санкцією ч. 2 ст. 185 КК України з урахуванням положень ч. 2 ст. 63 КК України покарання у виді позбавлення волі не може бути визначено меншим, ніж 1 рік;

- він не вказав свого ставлення і щодо того, як призначення будь-якого покарання за ч. 2 ст. 185 КК України може вплинути на загальний строк покарання, що йому визначений за ч. 4 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за ч. 2 ст. 185 КК України, більш суворим покаранням, призначеним вироком Деснянського районного суду міста Києва від 31.01.2023 у виді 5 років 3 місяців позбавлення волі.

На усунення недоліків вказаної апеляційної скарги, ОСОБА_2 подав нову її редакцію від 05.10.2023, фактично висунувши нові апеляційні вимоги щодо "проведення йому перерахування на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, де, як указує обвинувачений один день позбавлення волі дорівнює двом дням позбавлення волі і обов`язково вказати початок відбування покарання і кінцеву його дату в змісті вироку ст. 374 КПК України".

Між тим, за досліджуваним вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 07.08.2023 ОСОБА_2 засуджений за ч. 2 ст. 185 КК України за події, що мали місце 25.12.2021, і яким застосовані положення ч. 4 ст. 70 КК України до вироку Деснянського районного суду міста Києва від 31.01.2023 за події від 28.07.2022, а останній на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до вироку Деснянського районного суду міста Києва від 06.09.2023 за події від 30.06.2022, яким і визначено строк відбування покарання обраховувати з 03.08.2022, що перейшло у вирок від 31.01.2023, а потім і у оскаржуваний вирок від 07.08.2023.

Дане підтверджується і долученою до апеляційної скаргою довідкою з Державної установи "Київський слідчий ізолятор" від 14.09.2023.

Дійсно, відповідно до положень ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838-VIII від 26.11.2015, що набрав чинності 24.12.2015, у строк відбування покарання належало зарахувати строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Проте, даний Закон втратив чинність з набранням чинності 21.06.2017 Закону України № 2046-VIII від 18.05.2017, згідно якого ч. 5 ст. 72 КК України передбачає зарахування судом попереднього ув`язнення у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Отже, на час вчинення інкримінованого ОСОБА_2 кримінального правопорушення (злочину) за досліджуваним вироком, де він під вартою не перебував, та кримінальними правопорушення (злочинами) за вироками, що наведені вище, діяла редакція ч. 5 ст. 72 КК України від 18.05.2017, що набрала чинності 21.06.2017, згідно якої попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, а тому є незрозумілими вимоги апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_2 щодо застосування до нього закону, що втратив чинність 21.06.2017.

Інших обґрунтувань своїх вимог, ОСОБА_2 в апеляційній скарзі від 05.10.2023 не привів, а тому і вказана апеляційна скарга була залишена без руху ухвалою судді-доповідача від 25.10.2023 для узгодження своєї правової позиції у провадженні з висуванням перед апеляційним судом вимог в межах, що віднесені до його повноважень Кримінальним процесуальним кодексом України за приписами ч. 3 ст. 26 КПК України, з наданням обвинуваченому для усунення недоліків апеляційної скарги від 05.10.2023 терміну 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Копію ухвали про залишення апеляційної скарги без руху від 25.10.2023 обвинувачений ОСОБА_2 отримав 07.11.2023.

Проте, станом на 20.12.2023 апеляційна скарга від обвинуваченого ОСОБА_2 з усуненням недоліків, викладених в ухвалі судді-доповідача 25.10.2023, до суду апеляційної інстанції - не надходила.

За наведеним, оскільки обвинувачений ОСОБА_2 в установлений//більш ніж достатній строк не усунув недоліки апеляційної скарги, яку залишено без руху, на підставі п. 1 ч. 3 ст. 399 КПК України апеляційна скарга підлягає поверненню обвинуваченому з надісланням копії ухвали про повернення апеляційної скарги та усіма доданими до неї матеріалами особі, яка її подала, на виконання вимог ч. 5 ст. 399 КПК України.

Керуючись ст. 399 КПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 на вирок Дніпровського районного суду міста Києва від 07 серпня 2023 року у кримінальному провадженні № 120 211 050 400 046 06 від 26 грудня 2021 року щодо нього - повернути особі, яка її подала.

Копію ухвали про повернення апеляційної скарги разом з апеляційною скаргою невідкладно надіслати обвинуваченому ОСОБА_2 .

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Суддя Київського апеляційного суду ОСОБА_1