Справа № 650/2472/23
провадження № 1-і/650/13/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року Великоолександрівський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000214, про продовження запобіжного заходу у виді домашнього арешту стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Рубіжне Луганської області, громадянина України, з загальною середньою спеціальною освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

який обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених пунктом 12 частини другої статті 115, частиною першою статті 125, частиною другою статті 146 КК України,

встановив:

Прокурор звернувся до суду із вказаним клопотанням в якому просить продовжити застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді домашнього арешту та покладених на нього ухвалою Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 21 вересня 2023 року обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України строком на 2 місяці.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених пунктом 12 частини другої статті 115, частиною першою статті 125, частиною другою статті 146 КК України та щодо нього діє запобіжний захід у виді домашнього арешту, який з огляду на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України та об`єктивну неможливість завершення розгляду справи, слід продовжити на два місяці.

На судовому засіданні прокурор підтримав клопотання з підстав наведених у ньому та додатково пояснив, що кримінальне провадження стосовно обвинуваченого наразі не розглядається у зв`язку з тим, що матеріали справи залишились в Скадовському районному суді Херсонської області, який перебуває на тимчасово окупованій території, та на даний час вказане провадження не відновлене, що унеможливлює його розгляд Великоолександрівським районним судом Херсонської області за яким визначена підсудність справи.

На судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 заперечив проти задоволення клопотання вказавши, що подальше застосування щодо нього відповідного запобіжного заходу, який значною мірою обмежує його у пересуванні, є невиправданим з огляду на відсутність перспективи розгляду складеного стосовно нього обвинувального акта та необґрунтованість заявлених прокурором ризиків, адже вони не підтверджені належними доказами.

На судовому засіданні захисник ОСОБА_5 заявив про необхідність зміни застосованого стосовно обвинуваченого запобіжного заходу на особисте зобов`язання, яке достатньою мірою забезпечить його належну поведінку, з огляду на ступінь ризиків, які суд вважатиме доведеними, та невиправдану тяганину при розгляді обвинувального акта, яка допущена не з вини обвинуваченого.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що з 03 червня 2019 року у провадженні Скадовського районного суду Херсонської області перебувало кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000214 від 14 лютого 2018 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 за пунктом 12 частини другої статті 115, частини першої статті 186, частини другої статті 146 КК України, ОСОБА_7 за пунктом 12 частини другої статті 115, частини першої статті 125, частини другої статті 146 КК України, ОСОБА_4 за пунктом 12 частини другої статті 115, частини першої статті 125, частини другої статті 146 КК України.

За матеріалами кримінального провадження та відомостями, що містяться в Єдиному Державному реєстрі судових рішень встановлено, що 14 лютого 2018 року ОСОБА_4 було затримано в порядку пункту 2 частини першої статті 208 КПК України, а ухвалою слідчого судді Генічеського районного суду Херсонської області від 15 лютого 2018 року стосовно нього було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався.

З 03 червня 2019 року (дата надходження справи до суду) по 08 лютого 2022 року (ухвала суду про продовження строку запобіжного заходу) це питання вирішувалося Скадовським районним судом Херсонської області, а з 25 березня 2022 року це питання вирішувалося іншими судами відповідно до визначеної підсудності. Такий запобіжний захід діяв до 30 березня 2023 року коли його було змінено на цілодобовий домашній арешт, який в свою чергу, згідно з ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 30 березня 2023 року діяв до 30 травня 2023 року, та продовжений не був.

Ухвалою колегії суддів Суворовського районного суду міста Одеси від 06 червня 2023 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці - до 06 серпня 2023 року, із забороною залишати місце свого фактичного проживання: АДРЕСА_1 , в період з 20 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. наступної доби. Покладено на нього такі обов`язки: 1) утримуватись від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні; 2) прибувати до прокурора та суду за першою вимогою; 3) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; 4) носити електронний засіб контролю.

В подальшому строк домашнього арешту було неодноразово продовжено ухвалами суду.

Відповідно до ухвали Великоолександрівського районного суду Херсонської області від 21 вересня 2023 року останній раз строк дії вказаного запобіжного заходу було продовжено враховуючи вимоги частини третьої статті 331 КПК України, підстави статті 177 КПК України, обставини, передбачені статтею 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим, з метою запобігти незаконним діям обвинуваченого, а саме переховуватись від правосуддя, впливати на свідків, враховуючи те, що він офіційно не працевлаштований, неодружений, міцних соціальних зв`язків немає, раніше був засуджений.

Аналізуючи вищенаведені обставини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для продовження строку дії обраного щодо обвинуваченого запобіжного заходу, вважаючи при цьому доводи прокурора в цій частині недостатньо обґрунтованими.

Відповідно до положень частини третьої статті 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається у порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу має перевірити чи не зменшилися на цій стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання його винуватим, на стадії продовження запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені статтею 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого та сукупність інших відомостей про особу обвинуваченого.

В силу вимог статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За приписами частини п`ятої статті 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що обставини, зазначені у частині 3 цієї статті, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїй практиці підкреслював основоположний характер гарантій прав людини, що містяться в статті 5 Конвенції, оскільки вони призначені для зведення до мінімуму ризику свавілля та гарантування верховенства права.

Метою статті 5 Конвенції є захист особи від свавільного арешту і тримання під вартою, захист публічного порядку, який вимагає забезпечення покарання осіб, що вчинили злочин.

Відповідно до положень пункту 39 рішення ЄСПЛ у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року, остаточне 14 січня 2011 року, існує презумпція на користь звільнення. Суд постійно зазначав у своїй практиці, що другий аспект пункту 3 статті п`ятої Конвенції не надає судам вибір між притягненням обвинуваченого до відповідальності в розумний строк та тимчасовим його звільненням під час провадження. До засудження обвинувачений має вважатися невинним і мета цього положення, по суті, вимагає його тимчасового звільнення з-під варти, як тільки його подальше тримання під вартою перестає бути обґрунтованим (див. рішення у справі "Власов проти Росії" (Vlasov v. Russia), N 78146/01, пункт 104, від 12 червня 2008 року, з подальшими посиланнями).

У справі «Хлєбік проти України» (Khlebik v. Ukraine), пункт 25) зазначено, що органам державної влади слід перевіряти чи відповідає суспільним інтересам продовження розгляду кримінальної справи щодо заявника за відсутності будь-яких перспектив прогресу у цьому провадженні і чи переважав такий інтерес шкоду, заподіяну заявнику продовженням провадження.

Як видно із матеріалів провадження кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених пунктом 12 частини другої статті 115, частиною першою статті 125, частиною другою статті 146 КК України з 2019 року перебуває у провадженні Скадовського районного суду Херсонської області.

ОСОБА_4 утримувався під вартою майже 5 років, а під домашнім арештом майже 7 місяців, з яких майже 1 рік і 9 місяців розгляд кримінального провадження щодо нього не здійснюється через тимчасову окупацію м. Скадовська Херсонської області.

З пояснень прокурора під час судового розгляду встановлено, що матеріали кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 в межах якого подано клопотання про продовження строків тримання його під домашнім арештом з Скадовського районного суду Херсонської області до Великоолександрівського районного суду Херсонської області, відповідно до рішення ВРП від 30 травня 2023 року, яким визначено відповідну територіальну підсудність, не передавалися.

Отже судовий розгляд даного кримінального провадження протягом більше ніж одного року та восьми місяців не здійснюється по суті, у зв`язку з відсутністю матеріалів кримінального провадження, внаслідок чого обвинувачений протягом вказаного періоду свого життя перебуває у стані невизначеності щодо своєї справи та утримується під вартою, а в подальшому під домашнім арештом.

Під час судового розгляду з пояснень прокурора, а також з відомостей, що містяться в ЄДРСР встановлено, що прокурор з заявою про відновлення матеріалів кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 до суду не звернувся, документи ним збираються.

У своєму клопотанні прокурор вказує на продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини першої статті 177 КПК України.

Суд вважає, що обставини, про які вказує прокурор у клопотанні доводять існування ризиків переховуватися від суду, незаконного впливу на свідків та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Прокурор не надав суду доказів щодо того, що ОСОБА_4 під час перебування під вартою, а в подальшому будучи під домашнім арештом намагався чинити вплив на свідків, переховуватись або вчинити інше кримінальне правопорушення, а тому слід дійти висновку, що відповідні ризики є мінімальними.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування, обрання іншого запобіжного заходу.

Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу.

Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри (обвинувачення) та тяжкість інкримінованого злочину перестає бути підставою для позбавлення або обмеження свободи, і прокурор має навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою або під домашнім арештом. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

Суд встановив, що стосовно ОСОБА_4 діють запобіжні заходи, які передбачають достатньо суворі обмеження більше п`яти років десяти місяців.

Враховуючи сукупність наведених обставин, суд вважає, що продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_4 під домашнім арештом за наведених вище обставин буде суперечити положенням статті 5 Конвенції та статті 29 Конституції України, які гарантують право на свободу, а прокурор всупереч вимогам статті 194 КК України не довів недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні та стороною обвинувачення не вчиняється ефективних заходів щодо відновлення матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_4 .

З урахуванням наведених обставин, суд вважає, що продовжений щодо обвинуваченого запобіжний захід, який забороняє йому у певний час доби залишати місце проживання, є занадто суворим та істотним чином порушує його права, а тому наявні підстави для зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Зважаючи на продовження існування вказаних ризиків суд вважає, що ефективність кримінального провадження та виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків може бути забезпечена застосуванням більш м`якого запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання із покладенням на нього визначених частиною п`ятою статі 194 КПК України обов`язків зважаючи на вищенаведені обставини та відомості про особу обвинуваченого в цілому, наявність у нього місця проживання в Дніпропетровській області.

При цьому, суд вважає за необхідне наголосити на тому, що застосування до обвинуваченої особи запобіжних заходів, які значною мірою обмежують її свободу, за умови не вжиття з боку прокуратури негайних та невідкладних заходів щодо відновлення матеріалів втраченого кримінального провадження впродовж вказаного значного періоду буде невиправданим для такої особи, навіть за умови її обвинувачення у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Матеріали справи свідчать про те, що кримінальне провадження і в подальшому не буде розглядатися, а отже вбачаються умови для перебування обвинуваченої особи в стані невизначеності необмежений проміжок часу.

Втрата матеріалів кримінального провадження внаслідок збройної агресії іншої держави, наявність об`єктивних перешкод у їх відновленні, відсутність відповідного законодавства, яке б врегульовувало таке питання, не може мати наслідком для особи, якій в тому числі і міжнародним законодавством гарантовано право на розгляд щодо неї справи впродовж розумного строку, істотне обмеження її свободи.

Суди неодноразово продовжуючи обрані стосовно обвинуваченого запобіжні заходи надали достатньо часу державі в особі органів прокуратури визначитись із перспективною даної справи, вжити передбачені законодавством заходи щодо відновлення втраченого провадження, ухвалити рішення щодо подальшого підтримання обвинувального акта, однак усі дії прокурора в даному випадку спрямовані лише на вжиття заходів щодо неодноразового продовження строку дії запобіжного заходу.

Суд не виключає, що ймовірно органами прокуратури певним чином таке питання вирішується, проте суду відповідних обставини не наведено, доказів не надано, а тому суд ухвалює рішення на підставі тих матеріалів та даних, які є у нього в наявності.

Згідно з положеннями статті 179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу. Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду- прокурор.

При судовому розгляді встановлено, що виключні обставини для продовження тримання обвинуваченого під домашнім арештом, хоча і нічним, прокурором не доведено.

Доводи прокурора щодо відсутності у обвинуваченого перешкод у працевлаштуванні зважаючи на період комендантської години, яка збігаються із періодом протягом якого обвинувачений повинен перебувати вдома є неспроможними, оскільки в даному випадку мова, насамперед, йде про часткове обмеження свободи, відповідні періоди не збігаються, а особа в комендантську годину обмежена в пересуванні, а не місцем свого знаходження.

Отже, суд не погоджується із доводами прокурора, що лише запобіжний захід у виді домашнього арешту зможе запобігти ризикам, які продовжують існувати на даний час, враховуючи сукупність наведених вище обставин, тому у задоволені клопотання слід відмовити та обрати щодо ОСОБА_4 більш м`який запобіжний захід у виді особистого зобов`язання із покладенням на нього обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України, які на дімку суду в достатній мірі зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та передбачають механізми негайного реагування правоохоронних органів на невиконання покладених на нього обов`язків.

Керуючись вищенаведеними положеннями КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту застосованого до ОСОБА_4 - відмовити.

Клопотання захисника ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу - задовольнити.

Змінити міру запобіжного заходу у виді домашнього арешту обраного стосовно ОСОБА_4 , на запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, поклавши на нього такі обов`язки:

- прибувати до Великоолександрівського районного суду Херсонської області за судовим викликом та прокурора за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора у даному кримінальному провадженні про зміну свого місця проживання;

- утримуватись від спілкування зі свідками в даному кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю.

Строк дії ухвали в частині обраного запобіжного заходу становить 60 діб, тобто до 07 січня 2024 року включно.

Роз`яснити обвинуваченому, що в разі невиконання ним покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Херсонського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 09 листопада 2023 року.

Суддя: _____________ ОСОБА_1