ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/817/106/24 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строку тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2024 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Тернопільського апеляційного суду матеріали провадження №11-кп/817/106/24 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 січня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 січня 2024 року задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання до 07 березня 2024 року до 23 год. 59 хв.

В апеляційних скаргах:

- обвинувачений ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою обрати щодо нього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який зможе забезпечити виконання покладених на нього обов`язків;

- обвинувачена ОСОБА_8 просить змінити раніше обраний щодо неї запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт у нічний період доби або зменшити розмір визначеної застави до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, мотивуючи тим, що разом із нею в установі попереднього увязнення знаходиться її новонароджена дитина, яка потребує лікування.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинувачених та їх захисників, які підтримали подані ними апеляційні скарги з мотивів у них викладених, прокурора, який проти задоволення апеляційних скарг заперечив та просив рішення суду залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів прийшла до наступних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Постановляючи ухвалу, суддя дотримався вказаних вимог закону.

На розгляді Тернопільського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження №0000286 від 25 листопада 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України (стаття 307 із змінами, внесеними згідно із Законами № 3826-VI від 06.10.2011, № 2617-VIII від 22.11.2018)- незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні та пересиланні з метою збуту, а також збут особливо небезпечних наркотичних засобів, психотропних речовин та особливо небезпечних психотропних в особливо великих розмірах у складі організованої групи та ч. 1 ст. 209 КК України (стаття 209 в редакції Закону № 430-IV від 16.01.2003; із змінами, внесеними згідно із Законами № 2258-VI від 18.05.2010, № 4025-VI від 15.11.2011, № 1702-VII від 14.10.2014, № 770-VIII від 10.11.2015; в редакції Закону № 361-IX від 06.12.2019) -легалізації(відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом, а саме використання майна щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінанасових операцій з таким майном, вчинення дій, спрямованих на приховування, маскування походження такого майна , якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно повністю одержано злочинним шляхом та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України (стаття 307 із змінами, внесеними згідно із Законами № 3826-VI від 06.10.2011, № 2617-VIII від 22.11.2018), ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України (стаття 307 із змінами, внесеними згідно із Законами № 3826-VI від 06.10.2011, № 2617-VIII від 22.11.2018), ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України (стаття 307 із змінами, внесеними згідно із Законами № 3826-VI від 06.10.2011, № 2617-VIII від 22.11.2018)-незаконному придбанні, зберіганні, перевезенні та пересиланні з метою збуту, а також збут особливо небезпечних наркотичних засобів, психотропних речовин та особливо небезпечних психотропних в особливо великих розмірах у складі організованої групи .

Ухвалами слідчих суддів Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2023 року ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк якого було продовжено.

Обвинувачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 у поданих апеляційних скаргах не оспорюють обґрунтованості підозри у скоєнні інкримінованих їм злочинів.

Перевіряючи висновки місцевого суду щодо незменшення та продовження існування ризику того, що ОСОБА_7 може переховуватись від суду вважаю його обгрунтованим з огляду на тяжкість злочинів, які йому інкримінуються та які відносяться до тяжких та особливо тяжких, а також покарання, яке йому загрожує у випадку визнання винним у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, усвідомлюючи, яке він може умисно переховуватись від суду як на території України, так і поза її межами з метою уникнення відповідальності; Також місцевий суд вірно визначився з тим, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні з метою дачі ними неправдивих, неповних показань або умисного ухилення ними від явки до суду для надання показань, що може негативно вплинути на стан судового розгляду та його результати, при цьому ризик впливу на вказаних осіб існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом та може вчинити інші кримінальні правопорушення з огляду на те, що обвинувачений раніше вчиняв злочини та на розгляді суду першої інстанції щодо нього знаходиться ще п`ять обвинувальних актів, що свідчить про небажання останнього ставати на шлях виправлення.

Що стосується обвинуваченої ОСОБА_8 судом першої інстанції було вірно враховано те, що продовжують існувати та не зменшились ризики переховування її від органів досудового розслідування та/або суду, впливу на свідків та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення, оскільки, ОСОБА_8 , перебуваючи на волі та усвідомлюючи міру покарання за інкриміноване їй кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна, за відсутності міцних соціальних зв`язків, може навмисно переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні з метою дачі неправдивих, неповних показів, відмови від раніше наданих показань або умисного ухилення ними від явки до суду, та вчинити інше кримінальне правопорушення з огляду на те, що будучи судимою за вчинення умисного корисливого злочину, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні нового тяжкого злочину, що свідчить про протиправність її поведінки.

При цьому колегія суддів врахує практику ЄСПЛ, у відповідності до якої хоч тяжкість злочину і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту ( справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року, у якій ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»).

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає що відсутні підстави для застосування до обвинувачених інших запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, оскільки вони не зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених та запобігти настанню існуючих ризиків.

Закон України «Про попереднє ув`язнення» передбачає інші (покращені) умови тримання під вартою вагітних та жінок з дітьми, ніж інших ув`язнених, в тому числі і щодо надання медичної допомоги дітям не лише в умовах установ попереднього увязнення, а й у закладах охорони здоровя України поза її межами, тому ОСОБА_8 може зврнутись до адміністрації установи у випадку такої необхідності та до суду у випадку відмови у її наданні.

Отже, підстав для задоволення апеляційних скарг обвинувачених, та відповідно скасування оскаржуваної ухвали, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

Постановила:

Апеляційні скарги ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 08 січня 2024 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді