ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/4251/23 Справа № 207/4604/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 грудня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, розлученого, пенсіонер, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И Л А:

За ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 грудня 2023 року продовжений строк тримання обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою строком до 16 лютого 2023 року включно.

Ухвала суду першої інстанції обґрунтована тим, вірогідність ОСОБА_5 переховування від суду, скоєння нових злочинів чи правопорушень, обставини, які стали підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого не припинили існувати; обставин, що свідчать про неможливість утримання його під вартою не встановлено.

Судом також враховано, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти здоров`я особи, раніше не судимий. Враховуючи матеріали справи, які свідчать, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_5 необхідно продовжити строк тримання під вартою на шістдесят днів.

В апеляції:

- захисник обвинуваченого просить скасувати ухвалу та обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді застави.

В обґрунтування свої вимог посилається на те, що судом першої інстанції грубо порушені вимоги ч. 2 ст. 194, 178 КПК України.

Вказує, що судом першої інстанції не враховано, що ОСОБА_5 має місце реєстрації, постійне місце проживання, має позитивну характеристику, є особою, яка раніше не була судимою, є інвалідом 3 групи, пенсіонером, має матір похилого віку, яка проживає та зареєстрована разом з сином та потребує постійного лікування та стороннього догляду. Крім того, вважає, що судом не враховано, що обвинувачений добровільно з`явився за першим викликом до слідчого, самостійно прибув до суду для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, що свідчить про те, що наміру переховуватися він не мав.

Вважає, що судом не враховано також те, що ОСОБА_5 є інвалідом 3 групи та отримує пенсію, потребував запланованої медичної перекомісії з інвалідності у лікарні, а перебування його під вартою не дає змоги це зробити, тому він залишиться без основного свого виду доходу. Також він потребує довготривалого медичного лікування, постійного прийому медикаментів та періодичних діагностик його стану.

Зазначає, що ризики, встановлені судом, не підтверджуються доказами. Також не підтверджується жодними доказами наявність обставин, які б обґрунтовували необхідність застосування виняткового запобіжного заходу та того, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Сторони в судове засідання не з`явився, обвинувачений та його захисник заяв, клопотань про слухання справи за їх участю або про відкладення розгляду справи не подавали, про дату, час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином, а тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 422-1 КПК України (в редакції Закону України № 1027-IX від 02.12.2020 р.) розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без їх участі.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали та обговоривши доводи скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 суд першої інстанції в достатній мірі дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою.

Так, врахована наявність об`єктивних причин, які не дозволяють закінчити судовий розгляд з ухваленням вироку до спливу строку тримання обвинуваченого під вартою, а також існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від суду, скоєння нових злочинів чи правопорушень, які не припинили існувати.

Враховуючи характер та тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про особу обвинуваченого, іншими обставинами у їх сукупності, що дає підстави вважати, що продовжує існувати вказаний вище ризик.

Колегія суддів також зважає, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення проти життя та здоров`я особи, що спричинило смерть потерпілої, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, а отже, існує ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій, чим перешкоджатиме кримінальному провадженню.

З огляду на дані про особу обвинуваченого, враховуючи невідворотність наслідків вчиненого ним злочину, ствердження суду про існування ризиків, передбачених п.п 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України знайшли своє підтвердження та продовжують існувати.

Таким чином, продовження існування зазначених вище обставин у їх сукупності, виправдовують подальше перебування обвинуваченого під вартою, що відповідає, і є співрозмірним тяжкості і характеру діяння, яке інкримінується останньому, та більш м`який альтернативний запобіжний захід, як на це вказує захисник в апеляційній скарзі, не забезпечить належний розгляд провадження, належної процесуальної поведінки обвинуваченого, буде суперечити інтересам суспільства, а тому продовження строку застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою є найбільш прийнятним за наявних умов.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Ствердження захисника про те, що обвинувачений ОСОБА_5 має постійне місце проживання, позитивно характеризується, раніше не судимий, є особою з інвалідністю, пенсіонер, має матір похилого віку, яка потребує лікування та догляду, а також, що він добровільно з`являвся до слідчого, самостійно прибув до суду, колегія суддів вважає такими, що не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики. Крім того, ці обставини існували й на момент вчинення злочину, проте жодним чином не виступили стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого.

Посилання захисника на те, що обвинувачений ОСОБА_5 потребує запланованої медичної перекомісії з інвалідності у лікарні, а перебування його під вартою не дає змоги це зробити, тому він залишиться без основного свого виду доходу, колегія суддів вважає таким, що не є підставою для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу, враховуючи обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення та наявність встановлених судом ризиків. Крім того, враховуючи положення постанови Кабінету Міністрів України № 225 «Про деякі питання порядку проведення медико-соціальної експертизи на період дії воєнного стану на території України» від 08.03.2022 року, відповідно до якої на період дії воєнного стану на території України та протягом шести місяців після його припинення або скасування у разі коли особа, що звертається для встановлення інвалідності, не може прибути на огляд до медико-соціальної експертної комісії, така комісія може приймати рішення про встановлення інвалідності заочно на підставі направлення лікарсько-консультативної комісії, у зв`язку з чим такі доводи є необґрунтованими.

Доводи захисника про те, що обвинувачений потребує довготривалого медичного лікування, постійного прийому медикаментів та періодичних діагностик його стану не є в даному випадку слушними, оскільки відомості щодо неможливості тримання ОСОБА_5 під вартою за станом здоров`я до суду апеляційної інстанції не надані.

Свердження захисника про те, що в клопотанні прокурора не вказані обставини та докази, які свідчать про недостатність застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, не заслуговують на увагу, оскільки встановлено, що клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 відповідає вимогам ч.1 ст.184 КПК України, оскільки в ньому, в тому числі, визначені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а також щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, крім тримання під вартою.

Посилання захисника про необхідність визначення розміру застави, не є слушним з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, в тому числі, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Отже, враховуючи обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_5 злочину, суд, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст. 177, 178 КПК України, при постановленні оскарженої ухвали щодо обвинуваченого обґрунтовано не визначив йому альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає ухвалу суду першої інстанції законною, обґрунтованою, вмотивованою, підстави для її скасування відсутні, тому апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 405, 407, 419 КПК, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 21 грудня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4