Провадження № 1-кп/470/19/23
Справа № 470/356/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2023 року смт Березнегувате

Березнегуватський районний суд Миколаївської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , за участю прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13 березня 2023 року за № 0000316 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Миколаєва Миколаївської області, громадянина України, з неповною середньою освітою (9 класів), одруженого, утриманців не маючого, працюючого за домовленістю, раніше не судимого, військовозобов`язаного, військовослужбовця за контрактом, старшого стрільця 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 , військове звання «старший солдат», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні злочину передбаченого ч.5 ст.407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

15 грудня 2016 року обвинувачений ОСОБА_3 уклав з Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб рядового складу.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 15.12.2016 року № 310 ОСОБА_3 було призначено на посаду водія, зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення.

В подальшому обвинувачений ОСОБА_3 переукладав контракти про проходження громадянами України військової служби в Збройних силах України на посадах рядового складу, останній уклав 15.12.2021 року з Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_3 , строком на 1 рік.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08.06.2022 року № 159 обвинуваченого ОСОБА_3 було призначено на посаду стрільця помічника гранатометника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти, зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації, є день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо).

Відтак, з 15 грудня 2016 року, тобто з моменту зарахування ОСОБА_3 до списків особового складу військової частини НОМЕР_4 , останній набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу за контрактом та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Згідно зі ст. 65 Конституції України, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення в Україні воєнного стану» № 64/2022 від 24.02.2022 року, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ від 24.02.2022 року, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, введено в Україні воєнний стан, який триває дотепер.

Згідно з п.п. 1, 2, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби, а також поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Про запровадження в Україні воєнного стану та порядок проходження військової служби в умовах воєнного стану старшому солдату ОСОБА_3 достеменно було відомо і до часу самовільного залишення місця служби останній дотримувався встановленого порядку несення служби та виконував покладені на нього завдання.

Проходячи військову службу, старший солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст. 17, 65, 68 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 2-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків та дотримуватися вимог статутів Збройних Сил України.

Однак, 11 жовтня 2022 року, близько 18 год. старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу на посаді старшого стрільця 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 діючи умисно, з метою тимчасово ухилитися від обов`язків військової служби в умовах воєнного стану, самовільно залишив місце несення військової служби тимчасового місця дислокації військової частини НОМЕР_1 в межах АДРЕСА_2 та незаконно перебував поза його межами, проводив час на власний розсуд, приховуючи свою належність до Збройних Сил України, не повідомляючи про себе органам військового управління та правоохоронним органам як про військовослужбовця, який самовільно залишив місце служби до 26 жовтня 2022 року. 26 жовтня 2022 року старший солдат ОСОБА_3 добровільно прибув до військової частини НОМЕР_1 .

Таким чином, судом в межах судового розгляду, визначених ст. 337 КПК України, встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 будучи військовослужбовцем самовільно залишив місця служби, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст.407 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся.Суду показав, що з 2016 року перебуває на військовій службі за контрактом. Приблизно в серпні 2022 року його було переведено до військової частини НОМЕР_1 . На початку жовтня 2022 року їх відділення тимчасово дислокувалось в зоні активних бойових дій на території АДРЕСА_2 . 11 жовтня 2022 року він залишивши зброю, самовільно покинув місце тимчасової дислокації їх відділення, через непорозуміння з командуванням щодо організації та порядку виконання бойових завдань і поїхав до м.Миколаєва. Наприкінці жовтня 2022 року повернувся до місця розташування їх військової частини в межах АДРЕСА_2 , однак дізнався що виведений поза штатом військової частини, на військову службу його назад не прийняли, та наказали їхати додому. Він отримував приписи про повернення до військової частини НОМЕР_1 , однак не повернувся, оскільки військова частина на той час дислокувалася на території Донецької області. Надалі бажає продовжити військову службу, неодноразово звертався з цим проханням до командування, але йому було відмовлено, з посиланням на незавершене кримінальне провадження.

Крім визнання обвинуваченим ОСОБА_3 своєї вини, його винуватість у вчиненому підтверджується також іншими доказами дослідженими під час судового розгляду.

Копією контракту про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, на посадах осіб солдатського сержантського та старшинського складу, згідно якого 15 грудня 2021 року між Міністерством оборони України в особі тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_3 та ОСОБА_3 було укладено контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб солдатського, сержантського та старшинського складу, строком на 1 рік (а.п.118-120).

Витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 08 червня 2022 року № 159, за яким старшого солдата запасу ОСОБА_3 призначеного на посаду стрільця помічника гранатометника 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти, з 08 червня 2022 року було зараховано до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 (а.п.121).

Витягом із наказу №945 командира військової частини НОМЕР_1 ( з адміністративно господарської діяльності) від 11.10.2022 року «Про призначення службового розслідування за фактом самовільного залишення військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 » на підставі якого було призначено службове розслідування з метою встановлення обставин та умов, що сприяли самовільному залишенню військовослужбовцями військової частини, зокрема обвинуваченим ОСОБА_3 старшим стрільцем 3 механізованого відділення 3 механізованого взводу 3 механізованої роти військової частини НОМЕР_1 ( а.п.106).

Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 21 жовтня 2022 року № 634, згідно якого старшого солдата ОСОБА_3 наказано вважати таким, що самовільно залишив військову частину з 11 жовтня 2022 року, без поважних причин, в умовах воєнного стану, та виключено з усіх видів забезпечення ( а.п.115-117).

Витягом із наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 21 жовтня 2022 року № 294 за яким старшого солдата ОСОБА_3 старшого стрільця 3 механізованого відділення 3 механізованого взвод 3 механізованої роти було виведено у розпорядження командира військової частини (а.п.122) .

Матеріалами службового розслідування, з яких убачається що обвинувачений ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_1 , 11 жовтня 2022 року самовільно залишив місце дислокації підрозділу військової частини ( а.п.108-114).

Таким чином, суд доходить висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є доведеною та кваліфікує його в межах пред`явленого йому обвинувачення за ч.5 ст.407 КК України, як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_3 судом встановлено, що він одружений, утриманців не має, раніше до адміністративної та кримінальної відповідальності не притягався, є військовослужбовцем, який проходить військову службу за контрактом, на час розгляду кримінального провадження працює за домовленістю, за останнім місцем служби характеризувався посередньо, має статус Учасника Бойових Дій, за сумлінне виконання службових (бойових) завдань неодноразово нагороджувався грамотами начальника Озброєння штабу Антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей та командира військової частини НОМЕР_5 , на обліку у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, за досудовою доповіддю Інгульського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, має середні ризики вчинення повторного кримінального правопорушення та небезпеки для суспільства, у тому числі окремих осіб.

Обставинами пом`якшуючими покарання обвинуваченому ОСОБА_3 є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Обставин обтяжуючих покарання обвинуваченому судом встановлено не було.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання судом повинні враховуватись тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, що відповідно до ч.5 ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, особу обвинуваченого, наявність обставин пом`якшуючих покарання, відсутність обтяжуючих обставин, та доходить висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, як це передбачено санкцією ч.5 ст.407 КК України.

Разом з тим, у відповідності до ч. 1 ст. 69 КК України (в редакції на час вчинення злочину) за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку. Рішення суду про призначення основного покарання, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за дане кримінальне правопорушення, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу підсудного він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання.

Отже, підставами призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, визнані дві групи чинників, які характеризують як вчинене кримінальне правопорушення, так і особу винного, та мають враховуватися в їх сукупності, а саме: а) наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; б) дані, які певним чином характеризують особу винного.

Враховуючи обставини, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь суспільної небезпеки, а саме щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченого який вперше притягається до кримінальної відповідальності, не є суспільно небезпечною особою, є учасником бойових дій, раніше неодноразово заохочувався грамотами за сумлінне виконання службових (бойових) завдань, суд доходить висновку, що ці обставини та дані у своїй сукупності та співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення та свідчать, що призначення йому покарання за ч. 5 ст. 407 КК України навіть у мінімальному розмірі, встановленому в санкції вказаної частини статті, буде явно недоцільним і несправедливим, у зв`язку з чим доходить висновку, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі, однак з застосуванням положень ст. 69 КК України - нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією частини статті обвинувачення, а саме два роки позбавлення волі, оскільки саме таке покарання відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та не є надто суворим чи м`яким.

Суд не вбачає підстав для призначення покарання із застосуванням ст.75 КК України, як про це просив захисник, оскільки на думку суду призначення покарання з подальшим звільненням особи від його відбування на певний строк, не сприятиме досягненню цілей покарання, визначених у статті 50 КК України, а саме запобіганню вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, зокрема військовослужбовцями.

Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України і призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді 2 (двох) позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з дня його затримання під час приведення вироку до виконання.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Миколаївського апеляційного суду через Березнегуватський районний суд Миколаї вської області протягом 30 днів з дня його проголошення, а обвинуваченим у той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1