Номер провадження: 11-кп/819/243/23 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія: продовження запобіжного заходу
ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2023 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 26 вересня 2023 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Херсона, громадянина Україна, неодруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

в с т а н о в и в:

Зміст оскаржуваного рішення

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 26.09.2023 року, задоволено клопотання прокурора та обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 24.11.2023 року включно.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить змінити запобіжний захід на більш м`який.

Зокрема, апелянт зазначає, що суд дійшов до помилкового висновку щодо наявності правових підстав для продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, адже стороною обвинувачення не доведено існування ризиків того, що він буде переховуватися від суду чи впливати на свідків. Крім того, зазначає що має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, до арешту мав місце роботи та готовий на першу вимогу прибути до суду.

Учасників судового провадження було належним чином повідомлено про час розгляду справи шляхом надіслання повідомлень.

Клопотання про обов`язкову участь обвинуваченого ОСОБА_8 в апеляційному розгляді від нього до суду не надходило, а тому відповідно до ч.4 ст.401, ч.4 ст.422-1 КПК України його участь не є обов`язковою.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, позицію захисника ОСОБА_7 на підтримання апеляційної скарги обвинуваченого, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

У відповідності до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст.331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До закінчення строку дії попередньої ухвали, судовий розгляд кримінального провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_8 не завершений, а отже, суд зобов`язаний був вирішити питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу.

Як вбачається з матеріалів провадження, прокурор Херсонської окружної прокуратури Херсонської області звернувся до Херсонського міського суду Херсонської області із клопотанням про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, внесеного до ЄРДР за №0002356 від 05.09.2019 року.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що ОСОБА_8 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, при цьому в кримінальному провадженні встановлено існування ризиків того, що обвинувачений може переховуватися від суду (п.1 ч.1 ст.177 КПК України) та незаконно впливати на свідків у провадженні з метою зміни ними показань (п.3 ч.1 ст.177 КПК України), які продовжують існувати, та запобігти вказаним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Приймаючи рішення про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд виходив із того, що ризики, які мали місце, до теперішнього часу не припинили існувати і не зменшились, та виправдовують необхідність тримання під вартою обвинуваченого під час судового розгляду.

Обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_8 підозри визначено на стадії досудового розслідування.

Перевіривши оскаржуване судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції погоджується із такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до матеріалів справи, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, - умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

На даний час питання наявності в діях ОСОБА_8 ознак складу вказаного кримінального правопорушення перевіряється судом першої інстанції та не є предметом перевірки суду апеляційної інстанції під час перегляду ухвали про продовження дії запобіжного заходу.

Що стосується питання існування заявлених прокурором ризиків можливої неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_8 , то як правильно зазначив суд першої інстанції, вказані ризики на цей час є реальними та не зменшилися.

При цьому, як випливає зі змісту оскаржуваного судового рішення, судом надано ретельну оцінку питанню існування заявлених стороною обвинувачення ризиків.

Надаючи оцінку можливості у обвинуваченого ОСОБА_8 переховуватися від суду, апеляційний суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що він з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого йому злочину, може вдатися до відповідних дій.

В контексті даного питання апеляційний суд враховує практику ЄСПЛ, згідно з якою Суд звертає увагу, що тяжкість покарання, якому може бути підданий обвинувачений, є суттєвим елементом, що може вказувати на існування вказаного ризику, адже суворість можливого покарання може спонукати особу до втечі. В той же час, для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: відомості про особу підозрюваного, його характеристику як члена суспільства, наявність місця проживання, професії, прибутку, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Тому, існування ризику переховування обвинуваченого ОСОБА_8 від суду обумовлене характером інкримінованого йому кримінального правопорушення, яке відносяться до категорії тяжких, адже за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, встановлено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років.

На думку суду, вказана обставина у поєднанні із відомостями про особу обвинуваченого, зокрема щодо відсутності у нього міцних соціальних зв`язків, свідчать про існування ризику переховування ОСОБА_8 від органів досудового розслідування та суду, адже тяжкість імовірного покарання може спонукати обвинуваченого до здійснення відповідних дій.

Ризик незаконного впливу на свідків зберігається до отримання показань цих осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, а тому не виключена ймовірність того, що обвинувачений ОСОБА_8 , не будучи обмежений у спілкуванні із свідками, може здійснювати на них вплив шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу, з метою їх спонукання до ненадання в суді показань, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Беручи до уваги вищевикладене, зокрема характер інкримінованого ОСОБА_8 злочину, що вчинений із застосуванням насильства, наявні достатні підстави вважати, що він може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Отже, подальше існування ризиків, зазначених вище, виправдовує необхідність продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою з метою забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_8 процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому неможливо запобігти цим ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою. Зокрема, запобіжний захід у виді домашнього арешту у даному випадку не зможе запобігти ризику незаконного впливу обвинуваченого на свідків у кримінальному провадженні.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на підставі всебічно з`ясованих обставин, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_8 про те, що він має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, до арешту мав місце роботи, суд апеляційної інстанції хоч і приймає до уваги, проте вказані відомості у взаємозв`язку із характером інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, переліком ризиків, що існують, не є беззаперечними аргументами для застосування більш м`якого запобіжного заходу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 та відсутність підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_8 під час апеляційного розгляду не встановлено.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 26 вересня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо нього до 24 листопада 2023 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4