У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 січня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши в відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2024 року, якою щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мала Виска, Кіровоградської області, українця, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, військовослужбовця призваного за мобілізацією, стрільця помічника гранометника 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 289 КК України,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» строком до 11.03.2024 року включно, з визначенням розміру застави, в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_7

захисник ОСОБА_5

(в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів в системі «EasyCon» )

В с т а н о в и в :

Короткий зміст вимог апеляційної скарги захисника.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції:

Ухвалою слідчого судді застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням в Державній установі «Миколаївський слідчий ізолятор» строком до 11.03.2024 року включно, з визначенням розміру застави, в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб у сумі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

Узагальнені доводи апеляційної скарги захисника.

Апелянт вважає, ухвалу слідчого судді про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою незаконною, необґрунтованою та такою що підлягає скасуванню.

Вказує, що суд не встановив чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Зауважує, що сама ступінь тяжкості інкримінованого злочину, не може бути підставою для обрання відносно особи найсуворішого запобіжного заходу.

Зазначає, що з урахуванням обставин кримінального провадження, тяжкості кримінального правопорушення, даних щодо особи підозрюваного, до підозрюваного можливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

Звертає увагу, що визначений слідчим суддею розмір застави є завідомо не помірним для підозрюваного.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Під час розгляду клопотання слідчого про обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчим суддею встановлені наступні обставини.

Слідчим управлінням ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000050 від 10.01.2024 за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 289 КК України.

За версією сторони обвинувачення, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, проходячи її на посаді стрільця - помічника гранатометника 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», 10 січня 2024 року приблизно о 12 годині 00 хвилин, знаходячись у приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_2 , одразу після того як став свідком вчинення командиром 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецького роти військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_8 особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме вбивства командира 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_9 , не являючись членом сім`ї чи близьким родичем для ОСОБА_8 та заздалегідь не обіцяючи останньому приховати вчинений ним злочин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою приховування слідів вчиненого злочину не повідомив правоохоронні органи та не покликав на допомогу, маючи реальну можливість для цього, у подальшому, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на приховання слідів вчиненого ОСОБА_8 особливо тяжкого злочину, цього ж дня приблизно о 12 годині 30 хвилин переніс труп ОСОБА_9 на заднє сидіння автомобіля «Honda CR-V», і.н.з. « НОМЕР_2 », що перебував у користуванні ОСОБА_9 та приїхавши на ньому в поле, розташоване на околиці с. Понятівка Херсонського району Херсонської області облив салон вищевказаного транспортного засобу в якому знаходилось тіло померлого легкозаймистою речовиною та підпалив його.

Таким чином ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України - заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину.

Крім того, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, проходячи її на посаді стрільця - помічника гранатометника 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», 10 січня 2024 року приблизно о 12 годині 00 хвилин, перебуваючи поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_2 , за попередньою змовою зі стрільцем - санітаром 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_10 , переслідуючи злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння автомобілем «Honda CR-V», і.н.з. « НОМЕР_2 », що знаходився у припаркованому стані на проїжджій частині за вищевказаною адресою, достовірно знаючи, що право на керування ним не має, протиправно, шляхом вільного доступу, через незачинені двері, разом з ОСОБА_10 незаконно проник до салону вказаного автомобіля, який перебував у користуванні командира 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_9 та незаконно заволодів ним, привівши в рух транспортний засіб шляхом запуску двигуна внутрішнього згорання за допомогою ключа запалення, що знаходився у вказаному автомобілі, тим самим встановивши фактичний контроль над транспортним засобом, після чого зник з місця вчинення кримінального правопорушення, пересуваючись на вказаному автомобілі, обернувши його на свою користь.

Таким чином ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

10.01.2024 року СУ ГУНП в Херсонській області внесені відомості до ЄРДР за №0000050 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

12.01.2024 року СУ ГУНП в Херсонській області внесені відомості до ЄРДР за №0000069 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 396 КК України.

12.01.2024 року кримінальне провадження №0000069 об`єднано з №0000050 під основним номером №0000050.

12.01.2024 року СУ ГУНП в Херсонській області внесені відомості до ЄРДР за №0000068 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

12.01.2024 року кримінальні провадження №0000068 об`єднано з №0000050 під основним номером №0000050.

12.01.2024 року ОСОБА_6 затримано у порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

12.01.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 289 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 в обґрунтування клопотання зазначив, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінальних правопорушень передбачених ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 289 України та про наявність ризиків, передбачених 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя врахував наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих злочинів, вагомість наявних доказів, а також тяжкість покарання, що йому загрожує в разі визнання винуватим, послався на наявність ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Вважав, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить запобіганню доведених ризиків та прийшов до висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначення розміру застави.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд дійшов наступного.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Слідчим управлінням ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000050 від 10.01.2024 за підозрою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 289 КК України.

За версією сторони обвинувачення, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, проходячи її на посаді стрільця - помічника гранатометника 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», 10 січня 2024 року приблизно о 12 годині 00 хвилин, знаходячись у приміщенні будинку за адресою: АДРЕСА_2 , одразу після того як став свідком вчинення командиром 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецького роти військової частини НОМЕР_1 молодшим сержантом ОСОБА_8 особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме вбивства командира 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_9 , не являючись членом сім`ї чи близьким родичем для ОСОБА_8 та заздалегідь не обіцяючи останньому приховати вчинений ним злочин, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою приховування слідів вчиненого злочину не повідомив правоохоронні органи та не покликав на допомогу, маючи реальну можливість для цього, у подальшому, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на приховання слідів вчиненого ОСОБА_8 особливо тяжкого злочину, цього ж дня приблизно о 12 годині 30 хвилин переніс труп ОСОБА_9 на заднє сидіння автомобіля «Honda CR-V», і.н.з. « НОМЕР_2 », що перебував у користуванні ОСОБА_9 та приїхавши на ньому в поле, розташоване на околиці с. Понятівка Херсонського району Херсонської області облив салон вищевказаного транспортного засобу в якому знаходилось тіло померлого легкозаймистою речовиною та підпалив його.

Таким чином ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України - заздалегідь не обіцяне приховування особливо тяжкого злочину.

Крім того, ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем за призовом під час мобілізації, проходячи її на посаді стрільця - помічника гранатометника 1 стрілецького відділення 3 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», 10 січня 2024 року приблизно о 12 годині 00 хвилин, перебуваючи поблизу будинку за адресою: АДРЕСА_2 , за попередньою змовою зі стрільцем - санітаром 3 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_10 , переслідуючи злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння автомобілем «Honda CR-V», і.н.з. « НОМЕР_2 », що знаходився у припаркованому стані на проїжджій частині за вищевказаною адресою, достовірно знаючи, що право на керування ним не має, протиправно, шляхом вільного доступу, через незачинені двері, разом з ОСОБА_10 незаконно проник до салону вказаного автомобіля, який перебував у користуванні командира 3 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_9 та незаконно заволодів ним, привівши в рух транспортний засіб шляхом запуску двигуна внутрішнього згорання за допомогою ключа запалення, що знаходився у вказаному автомобілі, тим самим встановивши фактичний контроль над транспортним засобом, після чого зник з місця вчинення кримінального правопорушення, пересуваючись на вказаному автомобілі, обернувши його на свою користь.

Таким чином ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

10.01.2024 року СУ ГУНП в Херсонській області внесені відомості до ЄРДР за №0000050 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

12.01.2024 року СУ ГУНП в Херсонській області внесені відомості до ЄРДР за №0000069 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 396 КК України.

12.01.2024 року кримінальне провадження №0000069 об`єднано з №0000050 під основним номером №0000050.

12.01.2024 року СУ ГУНП в Херсонській області внесені відомості до ЄРДР за №0000068 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України.

12.01.2024 року кримінальні провадження №0000068 об`єднано з №0000050 під основним номером №0000050.

12.01.2024 року ОСОБА_6 затримано у порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

12.01.2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 289 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами.

Задовольняючи клопотання слідчого, слідчий суддя вірно зазначив, що є значна ймовірність того, що підозрюваний може переховуватись від органу досудового розслідування та суду оскільки, підозрюється у вчиненні злочинів один з яких є тяжким, за вчинення якого передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк до восьми років з конфіскацією майна або без такої. Після викладених у повідомленій підозрі подій, намагався втекти з місця вчинення злочину, а тому з метою уникнення кримінальної відповідальності підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, доведено наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, того, що ОСОБА_6 знищить, сховає або спотворить будь-яку із речей, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Зазначене підтверджується тим, що ОСОБА_6 , згідно обґрунтованої підозри, намагався знищити тіло вбитого ОСОБА_9 шляхом підпалу автомобіля, в який було покладено тіло потерпілого. Тобто, перебуваючи на волі ОСОБА_6 може продовжити вчиняти дії, спрямовані на знищення інших речей, предметів на яких залишились сліди злочину.

Також прокурором у судовому засіданні суду першої інстанції доведено існування ризику, передбаченого пунктом 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме, незаконного впливу ОСОБА_6 на свідків у даному кримінальному провадженні. Так, за змістом ч. 1 ст. 23 КПК України, суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно, а відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Тобто ризик впливу на свідків та потерпілих існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. За таких обставин заборона спілкуватися з певними визначеними особами як наслідок встановлення ризику впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення недоторканості показань інших учасників кримінального провадження, які мають доказову цінність. За таких умов слідчий суддя прийшов до вірного висновку про достатню вірогідність ризику впливу на свідків, оскільки не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з вказаними особами ОСОБА_6 може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі.

Крім того, доведено існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні дій, спрямованих на приховування особливо тяжкого злочину (вбивства) проти життя людини, яке є найвищою соціальною цінністю, та, без застосування відповідних процесуальних обмежень, може продовжити кримінально протиправну поведінку шляхом вчинення іншого кримінального правопорушення враховуючи характер дій підозрюваного та дані щодо його особи.

Вищезазначені обставини вказують на наявність ризиків передбачених п. 1,2,3,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Судом оцінено репутацію підозрюваного, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_6 у шлюбі не перебуває, дітей не має, на утриманні ніхто не перебуває, має постійне місце проживання, проживає з матір`ю, має професійно-технічну освіту, є військовослужбовцем, повідомлень про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення не має.

Не погоджуючись із доводами апеляційної скарги про те, що ризики, на які вказує слідчий суддя в оскаржуваному рішенні, не підтверджені, апеляційний суд наголошує на таких обставинах.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності поза процесуальних дій зазначеної особи.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 р. Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Апеляційний суд, враховує, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочинів, один з яких є тяжким, за який може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до 8 років. У зв`язку з чим тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному є достатнім мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від суду. Разом з цим, враховуючи поведінку підозрюваного після вчинення злочину, вказаний ризик переховування підозрюваного є значним.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи фактичні обставини кримінальних правопорушень у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 та особу підозрюваного, апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Посилання апелянта на те що, підозрюваний після вчинення злочину перебував за місцем розташування військової частини та не збирається переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, не можуть бути взяті до уваги, оскільки, вказані факти не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, ризики, встановлені слідчим суддею у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи підозрюваного у встановленому законом порядку.

Що стосується розміру застави, з яким не погоджується сторона захисту, то слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про необхідність визначення застави в сумі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, оскільки внесення застави саме в такому розмірі, на думку колегії суддів, може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Так при визначенні розміру застави стосовно підозрюваного, слідчим суддею було враховано тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення та особу підозрюваного, обставини вчинення кримінальних правопорушень, його майновий стан, а також те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийняв рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та правильно визначив розмір застави, який, з урахуванням наведених ризиків і особи підозрюваного, повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, забезпечити його належну процесуальну поведінку у кримінальному провадженні.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Такий розмір застави є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, не порушує права підозрюваного, а тому підстав вважати таким, що суперечить положенням ч. 5 ст. 182 КПК України, колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним і обґрунтованим, оскільки постановлене згідно норм матеріального права з ретельним дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України та ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та об`єктивно оціненими судом, в порядку та в межах, передбачених на даній стадії кримінального провадження, натомість доводи та твердження захисника, про які йдеться в поданій апеляційній скарзі, колегія суддів апеляційної інстанції вважає безпідставними, в зв`язку з чим приходить до остаточного висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 15 січня 2024 року, відносно ОСОБА_6 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді