№566/1325/23
УХВАЛА

про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

17 січня 2024 року смт Млинів, Рівненської області

Млинівський районний суд Рівненської області в складі:

головуючої - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 у кримінальному провадженні № 0000287 від 30 серпня 2023 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України.

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Млинівського районного суду Рівненської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000287 від 30 серпня 2023 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 152 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотання про необхідність продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , посилаючись на те, що продовжує існувати ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення, який є підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_4 щодо вирішення клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не заперечує.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав думку обвинуваченого та не заперечував проти задоволення клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши докази, якими прокурор обґрунтовує наявність обгрунтованої підозри та ризик, передбачений п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України, вважає, що клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ст.ст. 207, 208 КПК України 30 серпня 2022 року в 11 год. 25 хв. ОСОБА_4 було затримано без ухвали слідчого судді уповноваженою службовою особою безпосередньо після вчинення вказаного кримінального правопорушення, що підтверджується протоколом про затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

(Т.2 а.с. 96-99 матеріалів к/п)

Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 01 вересня 2023 року стосовно підозрюваного ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, з утриманням в Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор», до 28 жовтня2023.

(Т.2 а.с. 140-141 матеріалів к/п)

Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 24 жовтня 2023 року запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжено до 30 листопада 2023 року.

(Т.2 а.с.156-157 матеріалів к/п)

Ухвалою Млинівського районного суду Рівненської області від 29 листопада 2023 року запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжено до 27 січня 2024 року.

Судом встановлено, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, на думку прокурора, підтверджується зібраними у ході проведення досудового розслідування доказами:

- протоколом огляду місця події ділянки, що біля господарства АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон потерпілої ОСОБА_6 , предмет схожий на напильник, поясну сумку «бананку» із речами, які знаходилися у ній;

(Т.1 а.с. 16-19 матеріалів к/п)

- висновком судово-медичної експертизи згідно якого у ОСОБА_6 виявлено тілесні ушкодження у вигляді крововиливів і припухлості на обличчі зліва, пахвовій ділянці справа, садна на грудній клітці справа, задній поверхні лівого стегна у верхній третині, крововиливу і садна по внутрішній поверхні лівого стегна у верхній третині, крововиливу по внутрішній поверхні правого стегна у верхній і середній третинах, садна на лівій сідниці, які як в сукупності, так і кожне окремо, відносяться до легких тілесних ушкоджень Тілесні ушкодження у верхній третині стегон характерні для насильницького статевого акта;

(Т.1 а.с. 49-50 матеріалів к/п)

- протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_6 , в ході якого вона розповіла та показала безпосередньо на місцевості обставини вчинення відносно неї злочину;

(Т.1 а.с. 59-62 матеріалів к/п)

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_6 ;

(Т.1 а.с. 39-44матеріалів к/п )

- протоколами допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ; ОСОБА_9 ; ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17

(Т.2 а.с. 25-55 матеріалів к/п)

Суд, дослідивши матеріали клопотання, вважає, що в судовому засіданні знайшов своє підтвердження ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КК України - вчинити інше кримінальне правопорушення, обґрунтовується тим, що в ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 раніше неодноразово притягався до кримінальної відповідальності та відбував реальну міру покарання, зокрема:

- судимий вироком Млинівського районного суду від 25 січня 2001 року за ч. 2 та ч. 3 ст. 206 КК України (1960 року) до остаточного покарання у виді трьох років позбавлення волі,

- вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2007 року за ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 1 ст. 187 КК України до остаточного покарання у виді 5 років позбавлення волі,

- вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 05 грудня 2012 року за ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 296 КК України до остаточного покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки,

- вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 23 травня 2013 року за ст. 356 КК України до остаточного покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки 1 місяць,

- вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 22 червня 2015 року за ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 125 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 2 місяці 15 днів,

- вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 24 жовтня 2023 року до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Однак, ОСОБА_4 , маючи не зняті та не погашені у встановленому законом порядку судимості, на шлях виправлення не став, висновків для себе не зробив та вчинив новий умисний злочин проти статевої свободи та статевої недоторканості особи.

Крім того, наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України підтверджується ще й тим, що ОСОБА_4 вчинив вказаний злочин, перебуваючи під адміністративним наглядом, який встановлює певні обмеження і здійснюється з метою недопущення вчинення особою злочинів та кримінальних правопорушень встановленого постановою Млинівського районного суду від 10 липня 2023 року.

Зазначені обставини вказують на відсутність у ОСОБА_4 стримуючих чинників та дають обґрунтовані підстави вважати, що перебуваючи на волі він може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також, необхідно врахувати, що відповідно до Листа Верховного Суду від 03 березня 2022 року № 1/0/2-22, запровадження воєнного стану та збройна агресія в Україні є відповідним ризиком.

Оскільки ризик, передбачений п. 5 ч.1 ст. 177 КПК України не зменшився та не припинив свого існування, то це дає підстави суду продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою. Інший, більш м`який запобіжний захід, не забезпечить запобіганню вказаних ризиків.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18 лютого 2010 року у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень п."С" ст.5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Враховуючи, що стороною захисту не надано переконливих та документально підтверджених даних, які б на теперішній час унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, суд приходить до висновку, що сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України, а саме тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні якого він обвинувачується, відомості, які характеризують особу обвинуваченого, свідчать, що на даний час продовження строку тримання під вартою обвинуваченому не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, обставинами, які дають підстави стверджувати про наявність публічного інтересу, що виправдовує виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177,178,183 КПК України.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор і недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішення питання доцільності продовження строку раніше застосованого запобіжного заходу залежить насамперед від того чи продовжують існувати заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд приходить до висновку, що прокурором в судовому засіданні доведено той факт, що ризики визначені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились і продовжують існувати, та те, що інший, більш м`який запобіжний захід наразі, є недостатнім для запобігання встановленим ризикам та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Заслухавши думку учасників судового провадження, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, не відпали та продовжують існувати, і альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого, а тому наявна необхідність у продовженні дії застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу. З аналогічних підстав суд відхиляє посилання сторони захисту щодо доцільності застосування більш м`яких запобіжних заходів як дієвих.

Таким чином, суд, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого в ході судового розгляду, виконання процесуальних рішень у справі, дійшов висновку, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, а тому вважає за доцільне залишити ОСОБА_4 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи вищевикладене суд прийшов до висновку, що менш суворі запобіжні заходи, не зможуть забезпечити уникнення зазначених ризиків та покладених на обвинуваченого обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для застосування такого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Таким чином,суд вважає,що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно продовжити строк тримання під вартою на 60 (шістдесят) днів.

На підставі наведеного,

керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 194, 199, 331,615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Задоволити клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 .

Продовжити щодо обвинуваченого

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Зоряне Млинівського району Рівненської області, жителя АДРЕСА_2 , з середньою освітою, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб та осіб похилого віку не має, не депутата, раніше судимого, востаннє вироком Млинівського районного суду Рівненської області від 24 жовтня 2023 року за ч. 1 ст. 125 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі п`ятдесяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян,

запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів з утриманням в Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор» (33001, м. Рівне, вул. Дворецька, 116).

Строк тримання ОСОБА_4 під вартою обчислювати з 13 години 00 хвилин, з 17 січня 2024 року.

Визначити строк дії ухвали до 13 години 00 хвилин, 16 березня 2024 року.

Апеляційна скарга може бути подана до Рівненського апеляційного суду через Млинівський районний суд Рівненської області на ухвалу суду першої інстанції протягом семи днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Суддя Млинівського райсуду ОСОБА_1