Провадження 1-в/193/172/23
У Х В А Л А

іменем України

27 жовтня 2023 року Софіївський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника Софіївської ВК №45 ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

засудженого ОСОБА_5 ,(в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в сел. Софіївка Криворізького району Дніпропетровської області подання начальника Державної установи "Софіївська виправна колонія (№45)" ОСОБА_6 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

В С Т А Н О В И В:

21.09.2023 на адресу Софіївського районного суду надійшло подання начальника Державної установи «Софіївська виправна колонія (№ 45)» ОСОБА_6 (надалі Софіївська ВК-45) про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 від подальшого відбування покарання. В обґрунтування подання зазначено, що засуджений за час відбуття покарання у названій виправній колонії характеризується позитивно, має два заохочення, стягнень не має, тому вважає, що останній своєю поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Представник виправної колонії ОСОБА_4 в судовому засіданні вижевказане подання відносно засудженого підтримав, вважає за необхідне його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_5 під час судового розгляду подання адміністрації Софіївської ВК-45 підтримав та просив звільнити його від відбування покарання умовно-достроково, зазначив, що перебуваючи у місцях позбавлення волі належні висновки зробив. Окрім того, додатково пояснив, що вдома його чекають мати, сестра, сини, має своє окреме житло, за станом здоров`я працездатний та має бажання працювати, що надасть йому можливість самостійно фінансово забезпечувати себе.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 заперечила проти задоволення подання, вважає, що засуджений не довів свого виправлення.

Вислухавши доводи учасників судової справи, дослідивши матеріали подання та матеріали особової справи, суд дійшов такого висновку:

Судом встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання згідно вироку Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 22.12.2021 на підставі якого його засуджено за ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання: 08.04.2020, кінець цього строку: 08.04.2025.

Як вбачається із матеріалів подання станом на день розгляду справи засуджений ОСОБА_5 відбув 2/3 частини строку покарання у виді позбавлення волі, невідбута частина покарання складає 1 рік, 5 місяців 13 днів.

Так, відповідно до вимог Кримінального кодексу України закон передбачає можливість окремій категорії засуджених повністю або частково звільнитися від подальшого відбування покарання після відбуття ними частини строку покарання.

Згідно ч.1 ст. 81 КК України, до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Відповідно до роз`яснень Постанови ВСУ «Про умовно дострокове звільнення» зазначено, що умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливі лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 81 КК України, передбачають дві основні підстави, при наявності яких у засудженого виникає право на умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Перша підстава - це фактичне відбуття засудженим певної частини строку покарання. Зокрема пунктом 2 частини 3 статті 81 КК України передбачено співвідношення 2/3 частини покарання, яку потрібно відбути засудженому у разі, якщо він раніше відбував покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинив умисне кримінальне правопорушення, за яке він засуджений до позбавлення волі.

Друга підстава визначена ч. 2 ст. 81 КК України, відповідно до якої умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Під «сумлінною поведінкою» слід розуміти зразкове дотримання вимог режиму, правил внутрішнього розпорядку; додержання дисципліни; виконання вказівок і розпоряджень адміністрації пенітенціарної установи; наявність заохочень та відсутності стягнень; участь у самодіяльних організаціях засуджених; товариському ставленні до інших засуджених.

Крім того, сумлінна поведінка передбачає не тільки наявність у засудженого заохочень, застосованих у порядку, визначеному законодавством, а і те, що він подає позитивний приклад для поведінки інших засуджених.

Під «сумлінним ставленням до праці» слід розуміти добропорядне, відповідальне та чесне ставлення до покладених на особу трудових обов`язків; працьовитість, додержання правил трудового розпорядку, вимог трудового законодавства, правил охорони праці та техніки безпеки; бережливе використання певного обладнання, інструментів, матеріалів тощо.

При визначенні сумлінності в поведінці засудженого та його ставленні до праці мають значення не окремі вчинки, а стабільна, постійна лінія поведінки та спосіб життя засудженого. Відомості про це повинні отримуватися з матеріалів, що характеризують поведінку засудженого, не лише за період, що безпосередньо передує поданню його до умовно-дострокового звільнення, а за весь час відбування ним покарання або, принаймні, за значний період цього терміну.

Згідно характеристики, затвердженої 24.08.2023 начальником Софіївської ВК-45, видно, що ОСОБА_5 в місцях позбавлення волі перебуває з 08.04.2020. Спочатку він перебував у ДУ «Дніпровська установа виконання покарання (№4)», де характеризувався посередньо. Заохочень та стягнень не мав. В подальшому з 07.05.2020 був переміщений до ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)», де характеризувався також посередньо. Стягнень та заохочень не мав.

Далі з 27.09.2020 знову був переміщений до ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», де характеризувався посередньо, стягнень та заохочень не мав.

І вже з 13.01.2022 продовжив відбувати міру покарання у ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)». За час відбування покарання у вказаній установі характеризується позитивно, до дисциплінарної відповідальності не притягувався. Мав два заохочення за добру поведінку та сумлінне ставлення до праці правами начальника установи. Стягнень не мав. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. У стосунках з персоналом установи виконання покарання дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин. Спальне місце та при ліжкову тумбочку утримує у чистоті і порядку, має охайний зовнішній вигляд. За станом здоров`я працездатний, з власної ініціативи виконує роботи в їдальні установи. При виконанні дорученої роботи дбайливо ставиться до майна і предметів, якими користується, завжди здійснює за ними належний догляд, використовує тільки за призначенням. Заходи виховного характеру відвідує регулярно. Залучений до програми диференційованого виховного впливу «Правова просвіта» та «Підготовка до звільнення». Підтримує соціально-корисні зв`язки з мамою . За вироком суду має позов на суму 1200 грн, але виконавчі листи до установи не надходили, в добровільному порядку заборгованість не відшкодував.

Між тим, суд, дослідивши оцінку ризиків вчинення повторного кримінального правопорушення, який визначений адміністрацією виправної колонії як середній, після аналізу відомостей про особу засудженого, яка також міститься в особовій справі, його поведінку у сукупності фактичних обставин відбування ним покарання не може беззаперечно вважати, що засуджений має стабільну та постійну позитивну поведінку, та вважає, що процес виправлення засудженого не досяг тієї стадії, на якій відбування засудженим покарання у виді позбавлення волі перестає бути доцільним і до нього може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від подальшого відбування покарання.

Аналізуючи матеріали особової справи вбачається, що ОСОБА_5 дев`ять разів засуджувався за вчинення тяжких злочинів. Слід зауважити, що у 1991, 1999, 2007 і востаннє у 2015 році ОСОБА_5 було звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, у 2012 році до засудженого застосовано положення ст.. 82 КК України, замінено позбавлення волі на обмеження волі на невідбутий термін 1 рік 11 місяців, і вже у 2013 році був звільнений умовно-достроково на невідбутий термін 1 рік 2 місяці і 21 день.

Таким чином, незважаючи на законодавчо встановлені стимули для засуджених, які спрямовані на дотримання ними правослухняної поведінки на волі, після звільнення від покарання ОСОБА_5 щоразу повертався до протиправної діяльності та знову вчиняв злочини, що свідчить про певну його зневагу до норм моралі та суспільства та схильність до вчинення злочинів.

Окрім того засуджений усвідомлюючи, що відносно нього триває судове слідство за фактом вчинення ним злочинів передбачених ч. 3 ст. 185 та ч. 2 ст. 186 КК України, де 05.02.2020 відносно нього був ухвалений вирок, однак всупереч цьому він 02.02.2020 знову вчиняє злочин, покарання за який він на даний час відбуває покарання, вказане свідчить про зухвальство та небажання ставати на шлях виправлення, і як наслідок недосягнення мети покарання.

До того ж засуджений має невідшкодовані процесуальні витрати за вироком суду від 22.12.2021 на суму 300 грн. В матеріалах особової справи міститься постанова про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення із засудженого процесуальних витрат, але всупереч цьому при обізнаності засудженого щодо обов`язку з погашення вказаних витрат, маючи при цьому задовільний стан здоров`я, що дозволило б йому безперешкодно здійснити відповідні відшкодування, засуджений нехтуючи таким обов`язком на протязі всього строку відбуття покарання, незважаючи на незначну суму таких витрат, так і не погасив відповідні процесуальні витрати за вироком.

Вивчаючи поведінку ОСОБА_5 під час відбуття цього покарання, суд не вбачає стійкої позитивної динаміки у виправленні засудженого, оскільки під час перебування його ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», а саме 01.09.2021 засуджений порушував порядок утримання, а саме завісив грат-часті двері своїм рушником, при цьому на зауваження працівника установи відреагував неадекватно вступив у суперечку, і крім того за час перебування його вказаній установі він постійно характеризувався посереднього. Після чого перебуваючи у ДУ «Софіївська виправна колонія (№45)» він отримав два заохочення, стягнень не мав. З огляду на викладене вбачається, що засуджений лише розпочав свій шлях до виправлення та ще потребує нагляду в умовах ізоляції і зокрема враховуючи значний невідбутий термін покарання.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.2002 № 2 «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну не відбутої частини покарання більш м`яким» умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання і заміна не відбутої частини покарання більш м`яким мають надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 Кримінального кодексу України.

Виходячи з указаної мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, при вирішенні питання про умовно-дострокове звільнення особи від відбування покарання, воно має вирішуватись з врахуванням характеру вчинених дій, їх небезпечності та даних про особу засудженого.

Між тим, слід зауважити, що дані щодо заохочень засудженого ОСОБА_5 мають важливе значення, проте ці обставини не мають виключного значення при прийняті рішення про умовно-дострокове звільнення останнього від відбування покарання. Крім того, дані про особу ОСОБА_5 вказують про його схильність до вчинення злочинів та протиправних діянь, що має суттєве значення при вирішені питання про умовно-дострокове звільнення.

За таких обставин, враховуючи те, що процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним, суд доходить висновку про відсутність підстав для умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , а відтак суд доходить висновку про відмову у задоволенні подання начальника виправної колонії.

Керуючись ст. 81 КК України, ч. 2 ст. 376, 537, 539 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Подання начальника Державної установи "Софіївська виправна колонія (№45)" ОСОБА_6 про застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

На ухвалу суду протягом семи днів з дня її оголошення прокурор, захисник можуть подати апеляційну скаргу до Дніпровського апеляційного суду через Софіївський районний суд Дніпропетровської області, а засуджений, який перебуває у місцях позбавлення волі, у той же строк і порядок, але з дня отримання повного тексту цієї ухвали.

У зв`язку з неявкою усіх учасників судового провадження, фіксація оголошення повного тексту цієї ухвали 31.10.2023 звукозаписувальними технічними пристроями не здійснювалася.

Суддя ОСОБА_1