УХВАЛА

1 лютого 2024 року

м. Київ

справа № 372/4683/23

провадження № 51 - 107 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 жовтня 2023 року,

встановив:

До Касаційного кримінального суду Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_4 , зміст якої викладено російською (іноземною) мовою, що не узгоджується з вимогами чинного законодавства з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні

є українська мова.

У Рішеннях Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99 та

від 14 липня 2021 року № 1-р/2021 зазначено, що українська мова як державна

є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом.

За змістом приписів ч. 5 ст. 10, п. 4 ч. 1 ст. 92 Конституції України застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та порядок застосування визначається виключно законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» єдиною державною (офіційною) мовою

в Україні є українська мова.

Частиною 1 ст. 29 Кримінального процесуального кодексу України

(далі - КПК) передбачено, зокрема, що кримінальне провадження здійснюється державною мовою.

Отже, виходячи із системного аналізу вказаних вище положень законів касаційна скарга ОСОБА_4 має бути викладена українською мовою. Це надає суду можливість зрозуміти її зміст, перевірити дотримання особою, яка подає касаційну скаргу, положень ст. 427 КПК і визначитися щодо прийняття скарги

до провадження. Водночас викладення касаційної скарги іноземною мовою

є перешкодою для виконання Судом своїх обов`язків щодо її розгляду і вирішення питань, визначених процесуальним законом.

Учасники провадження, які потребують послуг перекладача можуть порушити питання про таке залучення відповідно до Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» від 2 червня 2011 року № 3460- VI та постанови Кабінету Міністрів України «Деякі питання залучення перекладачів (сурдоперекладачів) для забезпечення надання безоплатної вторинної правової допомоги»

від 24 червня 2016 року № 401.

Така позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду

від 19 вересня 2022 року (справа № 521/12324/18, провадження № 51 - 5817

кмо 21).

Що стосується вимоги ОСОБА_4 про залучення касаційним судом перекладача для перекладу його касаційної скарги на українську мову, то колегія суддів звертає увагу заявника на те, що положеннями ст. 68 КПК передбачено можливість залучення перекладача у кримінальному провадженні, тоді як

у даному випадку, відповідно до змісту ухвали слідчого судді від 23 вересня

2023 року, відомості про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань не внесено.

Відповідно до положень ст. 427 КПК у касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються судові рішення, що оскаржуються, обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, вимоги особи, яка подає скаргу, до суду касаційної інстанції.

Крім того, згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Тобто суд касаційної інстанції є судом права, а не факту.

За правилами ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування чи зміни судових рішень є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону (ст. 412 КПК); неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність

(ст. 413 КПК); невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ст. 414 КПК).

При цьому, посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами обох інстанцій при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.

Крім цього, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції повинні бути сформульовані з урахуванням положень ст. 436 КПК, якою визначено повноваження суду касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги.

Також відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК, якщо особа не бажає брати участь

у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі.

Згідно з ч. 1 ст. 429 КПК у разі подання касаційної скарги без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК, Верховний Суд

постановив:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду

від 16 жовтня 2023 року залишити без руху і надати йому строк для усунення вказаних недоліків упродовж п`ятнадцяти днів з дня отримання копії ухвали.

Роз`яснити останньому, що у разі неусунення недоліків в установлений строк касаційну скаргу йому буде повернуто.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3