Номер провадження: 11-сс/813/1595/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора Поломаного

представника власника майна адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 13 вересня 2023 року про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000788 від 25 листопада 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190; ч.3 ст.190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Зміст оскарженого судового рішення

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 13 вересня 2023 року було задоволено клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 та накладений арешт, із забороною користування та розпорядження, на майно вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- Банківські картки банку «Пумб» : НОМЕР_1 ; НОМЕР_2 ;

- Банківські картки банку «Приватбанк»: НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 ;

- Банківську картка банку «Монобанк» НОМЕР_5 ;

- Ноутбук Леново в корпусі чорного кольору s/n:МР28АРНK МТМ:82К 100GВРВ з зарядним пристроєм до нього;

- Мобільний телефон марки Айфон 11 ІМЕІ: НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , з сім картою Водафон НОМЕР_8 .

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що арештоване майно було тимчасово вилучене о 09 год. 07 хв. 20 червня 2023 року.

Таким чином, зважаючи на вимоги абз.2 ч.5 ст.171 КПК України, гранично визначеним строком для звернення до слідчого судді з клопотанням про арешт майна є 09 год. 07 хв. 22 червня 2023 року.

Проте згідно протоколу автоматично розподілу, клопотання слідчого було розподілено в провадження слідчого судді ОСОБА_1 о 15 год 56 хв. 22 червня 2023 року, тобто за межами гранично визначеного часу.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_6 підтримав доводи своєї апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_9 заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити вирок суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника власника майна та прокурора, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги представника власника майна про те, що клопотання про арешт майна було подано до суду з пропуском строку, встановленого ст.171 КПК України, на переконання апеляційного суду, не заслуговують на увагу.

Так, клопотання слідчого датоване 21-м червня 2023 року, зареєстроване в канцелярії суду воно було - 22 червня 2023 року.

Проте момент реєстрації клопотання у канцелярії не є свідченням, або доказом того, що подане воно було слідчим саме 22 червня 2023 року.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 зазначеної норми права встановлено, що метою накладення арешту на майно є:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, положеннями ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На теперішній час слідчим відділенням поліції №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000788 від 25 листопада 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190; ч.3 ст.190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 25 листопада 2022 року до відділення поліції №3 ОРУП №1 в Одеській області надійшла заява від громадянина ОСОБА_10 , який просить вжити заходів правового характеру до невстановленої особи, яка на початку листопада 2022 року, шляхом обману, використовуючи мережу «Інтернет», під приводом видачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, заволодів грошовими коштами заявника у розмірі 5000 гривень.

За даним фактом відділенням поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області почато досудове розслідування та оперативним шляхом встановлено, що до вказаного кримінального правопорушення причетний ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який періодично залучає сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який має на праві приватної власності квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , де і фактично проживає.

20 червня 2023 року на підставі ухвали слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси, було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в результаті якого були вилучені банківські картки, ноутбук та мобільний телефон марки Айфон 11 з сім-картою, на які в подальшому слідчий суддя оскарженою ухвалою наклав арешт.

В при цьому в мотивувальній частині ухвали слідчий суддя вказав, що 20 червня 2023 року під час проведення обшуку за місцем мешкання особи, яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено речі, які є речовими доказами у кримінальному провадженні, оскільки є матеріальними об`єктами, що можуть бути використані як доказ факту і обставин, що встановлюється під час кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає такий висновок слідчого судді взагалі необґрунтованим, оскільки з 25 листопада 2022 року (моменту реєстрації кримінального провадження в ЄРДР) до теперішнього часу власнику арештованого майна ОСОБА_7 не було повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч.1 ст.190; ч.3 ст.190 КК України.

У даному кримінальному провадженні він взагалі не має будь-якого процесуального статусу.

Апеляційний суд звертає увагу і на те, що зі змісту клопотання слідчого взагалі не можливо встановити, у яких саме епізодах шахрайства безпосередньо ОСОБА_7 приймав участь із зазначенням дати, часу, місця їх вчинення, тощо.

Крім того в клопотанні про арешт майна не обґрунтовано, чому вилучене майно визнане речовим доказом у даному кримінальному провадженні, яке доказове значення воно має, не зазначено жодної родової ознаки вилучених речей як, речових доказів та не вказано, яким критеріям визначеним у ст.98 КПК України вилучене майно відповідає.

Стосовно арешту на мобільний телефон та ноутбук апеляційний суд зазначає, що з 20 червня 2023 року до теперішнього часу у органу досудового розслідування було достатньо часу перевірити інформацію, яка на них міститься та провести всі необхідні експертні дослідження.

Проте такі дії органом досудового розслідування здійсненні не були.

До теперішнього часу у даному кримінальному провадженні жодній особі, в тому числі і ОСОБА_7 , не було повідомлено про підозру.

Крім того апеляційний суд зазначає, що два інших епізоди протиправних шахрайських дій були зареєстровані в ЄРДР вже після 20 червня 2023 року дати проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 .

Слідчий суддя задовольнивши клопотання слідчого про арешт майна не надав належної оцінки встановленим апеляційним судом обставинам, чим допустив неповноту судового розгляду, що, в свою чергу, призвело до невідповідності висновків слідчого судді фактичним обставинам кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь.

Формальне посилання на положення ст.98 КПК України не може розцінюватися як відповідне обґрунтування того, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи внаслідок накладення арешту на належне такій особі майно.

В кожному випадку слідчий, прокурор мають зазначити, яким конкретно критеріям відповідає майно, щодо якого заявлено клопотання про накладення арешту: чи воно являлося предметом, знаряддям вчинення злочину, чи воно зберегло на собі його сліди, тощо з наведенням відповідних обґрунтувань такого твердження.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Також варто звернути увагу і на позицію Європейського суду з прав людини, що висловлена в рішенні по справі «Волохи проти України». В даному рішенні Суд наголошував на тому, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватись судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль надає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Відповідно до ч.3 ст.172 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту.

Пунктом 2) ч.3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Відповідно до пунктів 1) та 2) ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення є неповнота судового розгляду та невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам справи.

За таких обставин апеляційний суд визнає обґрунтованими доводи апеляційної скарги представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 , а тому оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали, якою слід відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 405, 407, 409, 410, 411, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Малиновського районного суду м.Одеси від 13 вересня 2023 року, якою було задоволено клопотання слідчого та накладений арешт, із забороною користування та розпорядження, на майно вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволені клопотання старшого слідчого СВ ВП №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 про накладення арешту на майно, вилучене в ході проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4