Справа № 742/3242/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/848/23
Категорія - ч. 4 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001048 від 04.11.2022 року, за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2023 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Мньов, Чернігівського району, Чернігівської області, українки, громадянки України, з повною загальною середньою освітою, непрацюючої, має неповнолітню дитину, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимої:

- 19.11.2009 Чернігівським районним судом за ч. 3 ст. 185, ст. 75 КК України до 3 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 02.02.2010 Чернігівським районним судом за ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 2 років позбавленні волі;

- 02.04.2010 Чернігівським районним судом за ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;

- 15.01.2016 Славутицьким міським судом Київської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі;

- 23.05.2016 Щорським районним судом Чернігівської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року 3 місяців позбавлення волі; звільнена 23.09.2016 по відбуттю строку покарання;

- 10.08.2017 Чернігівським районним судом за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України до 8 років позбавлення волі, звільнена з місць позбавлення волі 29.12.2021 на підставі ст. 81 КК України, умовно-достроково, на 1 рік 10 міс 29 дн,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

У С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_9 визнано винуватою за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Згідно вимог ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуте нею покарання за вироком Чернігівського районного суду Чернігівської області від 10.08.2017, та остаточно призначено ОСОБА_10 покарання у виді 5 років 1 дня позбавлення волі.

Запобіжний захід обвинуваченій ОСОБА_8 , до вступу вироку в законну силу, залишено попереднім тримання під вартою.

У строк відбування покарання ОСОБА_8 зараховано час перебування її під вартою, а саме з 23.06.2023.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_10 постановлено рахувати з часу її фактичного затримання, тобто 23.06.2023.

Судом визнано доведеним, що у кінці серпня місяця 2022 року в обідній час (точного часу та дати в ході судового розгляду не встановлено) обвинувачена ОСОБА_8 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , помітила грошові кошти в сумі 600 грн, належні потерпілому ОСОБА_11 , внаслідок чого в неї виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій протиправний умисел, в умовах воєнного стану, переслідуючи корисливі мотиви, з метою наживи, усвідомлюючи протиправність свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді завдання майнової шкоди потерпілому, ОСОБА_11 , скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає шляхом вільного доступу, умисно, таємно викрала грошові кошти із задньої кишені штанів у сумі 600 грн, після чого з місця скоєння злочину зникла, розпорядившись викраденим у подальшому на власний розсуд, чим завдала потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди на вказану суму.

Крім того, ОСОБА_8 23.10.2022 в обідній час, перебуваючи за місцем проживання потерпілого ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_3 , помітила гаманець з грошовими коштами в ньому, належні потерпілому ОСОБА_11 внаслідок чого, у неї виник умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій протиправний умисел, в умовах воєнного стану, переслідуючи корисливі мотиви, з метою наживи, усвідомлюючи протиправність свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді завдання майнової шкоди потерпілому, ОСОБА_11 , скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, умисно, таємно викрала грошові кошти з гаманця в сумі 2 000 грн, після чого з місця скоєння злочину зникла, розпорядившись викраденим у подальшому на власний розсуд, чим завдала потерпілому ОСОБА_11 майнової шкоди на вказану суму.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить вирок суду стосовно ОСОБА_8 змінити в частині призначеного покарання та призначити більш м`яке покарання із застосуванням ст. 69 КК України. На думку захисника, під час розгляду справи суд не взяв до уваги визнання вини обвинуваченої, її щире каяття, відсутність претензій з боку потерпілого. Вказує, що наразі ОСОБА_8 намагається активно сприяти розкриттю злочину, має невиліковні захворювання та за відсутності претензій з боку обвинуваченого заслуговує на призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, із застосуванням ст. 69 КК України.

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 також просить змінити вирок суду стосовно неї в частині призначеного покарання та застосувати до неї ст. 69 КК України. Зазначає, що судом не було враховано визнання її вини у скоєному, щире каяття, відсутність претензій потерпілого морального та матеріального характеру, наявність у неї невиліковних захворювань та те, що вона є матір`ю неповнолітньої дитини.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду без змін, захисника, яка наполягала на задоволенні апеляційних скарг з викладених в них підстав, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, яке ухвалено згідно з нормами матеріального права з дотримання вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні зазначених у вироку протиправних діянь, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується зібраними у справі та перевіреними в судовому засіданні доказами і є обґрунтованим.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України судом першої інстанції за згодою учасників судового провадження було визнано недоцільним дослідження доказів, поданих на підтвердження події кримінального правопорушення, вини обвинуваченого у його вчиненні, стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке її засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Обвинувачена ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала повністю та підтвердила обставини, які викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаялася.

Апеляційний суд відмічає, що доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, є правильною, і її дії органом досудового розслідування кваліфіковані вірно.

Згідно з вимогами ст. 50 КК України покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та попередження вчиненню нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статі (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжкого злочину, особу винуватої, яка неодноразово судима та вчинила злочин у період умовно - дострокового звільнення за попереднім вироком (а.п. 115-117, 126-130), її молодий вік (а.п.112-113), не перебуває на обліку у лікаря психіатра, нарколога та в органі пробації (а.п. 118-120), її хворобливий стан здоров`я (а.п. 131), посередню характеристику за місцем проживання та СІЗО (а.п. 121,132), незначну суму викраденого та відсутність претензій зі сторони потерпілого, який просить пом`якшити міру покарання обвинуваченій, врахував обставини, що пом`якшують покарання, а саме, сприяння розкриттю злочину та щире каяття, відсутність обставин, що його обтяжують, та обґрунтовано дійшов висновку про призначення покарання у виді позбавлення волі у межах санкції інкримінованої статті, із застосуванням ст. 71 КК України.

Апеляційний суд вважає, що у цьому випадку з мотивами апеляційних скарг обвинуваченої та її захисника не можна погодитись з огляду на таке.

Що стосується прохання апелянтів про призначення покарання обвинуваченій із застосуванням ст. 69 КК України, адже суд не взяв до уваги визнання вини обвинуваченої, її щире каяття, відсутність претензій з боку потерпілого, її намагання активно сприяти розкриттю злочину, яка має невиліковні захворювання та за відсутності претензій з боку обвинуваченого, то слід зазначити таке.

Як вбачається з роз`яснень Верховного Суду України щодо правильного та однакового застосування кримінального закону, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 Про практику призначення судами кримінального покарання, рішення суду про встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному акті обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати зазначені в обвинувальному акті обставини такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України (в редакції Закону № 4025-VI від 15.11.2011 р., остання редакція набула чинності 25.01.2015 р. з набранням чинності Закону № 1698-VII від 14.10.2014 р.) за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

З огляду на ці положення закону суд при призначенні покарання повинен враховувати не тільки санкції статті Особливої частини КК України, а й ті норми Загальної частини цього Кодексу, в яких регламентуються цілі, система покарань, підстави, порядок та особливості застосування окремих його видів, підстави та умови звільнення від покарання, в тому числі й тих положень, що передбачені ст. 69 КК України.

Тобто суд, при встановленні і визнанні декількох пом`якшуючих особі покарання обставин, повинен співставити їх кількісну та якісну характеристики, як таких, що досить істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, виходячи з індивідуальних особливостей конкретного провадження, та перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про доцільність переходу до більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Тому колегія суддів бере до уваги вказані норми закону і доходить висновку, що в цьому кримінальному провадженні відсутні підстави для застосування положень ст. 69 КК України.

Враховуючи викладене, виходячи з кількості та тяжкості скоєних обвинуваченою кримінальних правопорушень, місцевий суд належним чином оцінив особу обвинуваченої, тому апеляційний суд не може погодитись з доводами апеляційної скарги сторони захисту про призначення явно несправедливого покарання через суворість, адже з урахуванням всіх обставин суд першої інстанції призначив ОСОБА_8 покарання в межах закону відповідно до вчиненого, і обґрунтованих підстав для подальшого пом`якшення покарання колегія суддів не вбачає.

Перевіривши вирок, колегія суддів дійшла висновку про те, що доводи апеляційної скарги захисника про невідповідність покарання тяжкості та обставинам вчиненого правопорушення, є необґрунтованими. Доводи скарги вищевказаних висновків суду не спростовують, оскільки судом першої інстанції в повній мірі встановлено та належним чином оцінено і враховано всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, а тому запропоновані стороною захисту зміни до вироку можуть призвести фактично до безкарності за вчинений злочин, не сприятимуть укріпленню законності і правопорядку в державі і тому колегією суддів апеляційного суду відхиляються.

Надавши правову оцінку зазначеним судом відомостям та доказам на їх підтвердження, що містяться в матеріалах кримінального провадження, колегія суддів апеляційного суду не вбачає жодної невідповідності призначеного судом покарання особі обвинуваченої через його суворість, призначене покарання відповідає вимогам ст. 65 КК України і є необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому апеляційні вимоги не підлягають задоволенню.

Будь-яких обставин, що не були враховані місцевим судом в апеляційних скаргах не вказано, а тому безпідставно вважати призначене покарання суворим та таким, що не відповідає особі обвинуваченої.

Інших переконливих доводів, які б безумовно спростовували висновки суду у вироку та були підставою для його скасування або зміни при розгляді апеляційної скарги не встановлено.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок або ухвалу без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Залишити без задоволення апеляційні скарги захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 та обвинуваченої ОСОБА_8 , а вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 03 жовтня 2023 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженому, який утримується під вартою - в той самий строк, з моменту вручення йому копії даної ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4