Справа №585/3196/22 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/510/24 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Справи в порядку виконання судових рішень у кримінальних провадженнях
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2024 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 червня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, -

ВСТАНОВИЛА:

До Роменського міськрайонного суду Сумської області звернувся засуджений ОСОБА_7 з клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, а саме просив замінити йому покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді 15 років позбавлення волі.

Ухвалою Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 червня 2023 року відмовлено у задоволенні вказаного клопотання. Своє рішення суд мотивував тим, що у суду не має переконання, що особа засудженого настільки змінилась за час відбування покарання, що в подальшому утримані його в умовах ізоляції відпала потреба і йому можливо пом`якшити покарання.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням, засуджений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати або змінити ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 червня 2023 року та винести рішення про заміну йому невідбутої частини покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке покарання у виді 15 років позбавлення волі.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги засуджений вказував, що на даний час ним відбуто вже більше 21 року призначеного покарання.

Зазначав, що в кожній щорічній характеристики з 2008 року адміністрація установи відмічає, що вину в скоєному він визнає та розкоюється, що лише один раз за весь час відбування покарання (у 2008 році) мав попередження за порушенням розпорядку дня (в нічний час не знаходився на спальному ліжку, йшов до туалету), яке на даний час погашене в установленому порядку; що має шість заохочень від адміністрації установи за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правилами внутрішнього розпорядку; що отримав три грамоти від начальника Управління ДКВС у Сумській області. Починаючи з 2014 року адміністрація установи відмічає, що він став на шлях виправлення, був працевлаштований в майстерні сектору ДПВ по виготовленню сувенірної продукції; що до праці відноситься добре, поставлені трудові завдання виконує в повному обсязі, а у 2019 році погасив позов за вироком.

Звертав увагу на те, що у психологічній характеристиці Роменської виправної колонії (№ 56) від 24.01.2023 року зазначається, що він намагається успішно ресоціалізуватися, існує низький ризик скоєння повторних злочинів, внаслідок гіпотетично можливого збігу несприятливих обставин.

Таким чином на думку апелянта, з вищевикладеного вбачається, що він настільки змінився за час відбування покарання, що цілком відповідає вимогам матеріального права і йому може бути змінено покарання на більш м`яке.

Вказував, що як вбачається з матеріалів справи, ним було подано до суду клопотання про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким від 12.12.2022 року, до моменту набрання чинності Наказів Міністерства юстиції України № 294/5 від 19 січня 2023 року та № 2055/5 від 30 травня 2023, в зв`язку з чим адміністрація Роменської виправної колонії (№ 56) не провела відповідно до вимог Закону України за № 2689-ІХ від 18.10.2022 року, впродовж місяця з дня подачі ним клопотання до суду, відповідної комісії за участю уповноваженого органу з питань пробації щодо встановлення ступеня його виправлення та складання відповідного висновку для представлення його в суд з метою забезпечення інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни йому покарання на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі.

На думку апелянта, суд посилається на застаріле рішення адміністрації Роменської виправної колонії (№ 56) від 01.12.2022 року щодо висновку за результатами плана ресоціалізації, відповідно до якого він набрав 53 бали. Вказане рішення адміністрації Роменської виправної колонії (№ 56) істотно суперечить висновкам щорічних характеристик та висновку психологічної характеристики відносно нього. Після постановлення адміністрацією установи висновку щодо кількості балів за результатом плану ресоціалізації відбулося ряд подій: йому було замінено умови тримання та складено нові загальну і психологічну характеристики. А саме, висновок за результатами плану ресоціалізації був зроблений адміністрацією установи 01.12.2022 року, але вже 30.12.2022 року членами комісії Роменської виправної колонії (№ 56), внаслідок вивчення матеріалів його особової справи, характеристик, психологічної характеристики та відомостей про заохочення, його переведено з багатомісних приміщень камерного типу до звичайних жилих приміщень виправної колонії. А від 24.01.2023 року було складено нові загальну і психологічну характеристики, відповідно до яких зазначається, що він намагається успішно ресоціалізуватися, якщо за законом йому буде надано таку можливість, що процес реадаптації в громадянське суспільство можливий, що існує низький ризик скоєння повторних злочинів, внаслідок гіпотетично можливого збігу несприятливих обставин.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_7 просив розглядати апеляційну скаргу без його участі. Від захисника засудженого адвоката ОСОБА_8 надійшла заява про розгляд справи без його участі. Враховуючи, що участь засудженого не є обов`язковою в даному апеляційному розгляду, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відповідності до ч.4 ст.405 КПК України, за відсутності засудженого ОСОБА_7 , та його захисника адвоката ОСОБА_8 .

Тому заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив ухвалу суду залишити без змін, а скаргу без задоволення, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Частинами 1, 5 ст. 82 КК України, зі змінами, внесеними згідно із Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини» №2690-ІХ від 18 жовтня 2022 року, невідбута частина покарання у виді обмеження, позбавлення волі або покарання у виді довічного позбавлення волі можуть бути замінені судом більш м`яким покаранням, строк якого обчислюється з дня заміни невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким. Покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінено на покарання у виді позбавлення волі строком від п`ятнадцяти до двадцяти років, якщо засуджений відбув не менше п`ятнадцяти років призначеного судом покарання.

На переконання колегії суддів, зазначені вимоги закону судом першої інстанції під час винесення оскарженої ухвали дотримані.

Як встановлено під час судового розгляду судом першої інстанції, що також знайшло своє підтвердження в ході апеляційного розгляду, ОСОБА_7 засуджений вироком Апеляційного суду Сумської області від 14 квітня 2003 року за ч.1 ст.262, п.п.1,9 ч.2 ст.115 , ч.1 ст.263 КК України до довічного позбавлення волі. ( т.1, а.ос.с.25-36).

Ухвалою Верховного суду України від 02 вересня 2003 року вирок Апеляційного суду Сумської області від 14 квітня 2003 року відносно ОСОБА_7 залишено без зміни а апеляційну скаргу представника цивільного позивача залишено без задоволення.(т.1, а.ос.с.40-42).

Згідно з положеннями ч. ч. 3, 12, 13 ст. 154 КВК України стосовно засудженого, щодо якого відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України може бути застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання, заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, орган або установа виконання покарань у місячний термін надсилає клопотання до суду у порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством. Адміністрація органу або установи виконання покарань після відбуття засудженим установленого Кримінальним кодексом України строку покарання зобов`язана в місячний термін розглянути питання щодо можливості представлення його до умовно-дострокового звільнення від відбування покарання, заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк або заміни невідбутої частини покарання більш м`яким.

Разом із поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким адміністрація виправної колонії подає до суду висновок щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі. Визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі та складення висновку здійснюються за участю уповноваженого органу з питань пробації. Порядок та методика визначення ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Основною метою подання висновку щодо ступеня виправлення засудженого до довічного позбавлення волі є забезпечення суду інформацією, що є необхідною для визначення можливості заміни покарання у виді довічного позбавлення волі на більш м`яке та визначення в індивідуальному порядку строку позбавлення волі засудженому, стосовно якого вирішується зазначене питання.

Особа, засуджена до довічного позбавлення волі, додатково до подання щодо можливості представлення її до заміни покарання на більш м`яке у виді позбавлення волі на певний строк повинна подати індивідуальний план виправлення та ресоціалізації. Такий план має містити заходи, здійснення яких у період відбування більш м`якого покарання у виді позбавлення волі на певний строк дасть змогу засудженій особі усунути фактори, що можуть негативно впливати на утримання від вчинення повторного кримінального правопорушення, та факти, що свідчать про перспективи виправлення та ресоціалізації засудженої особи після звільнення. Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері виконання кримінальних покарань.

Відповідно до абзацу третього пункту 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 грудня 1992 року № 731 «Про затвердження Положення про державну реєстрацію нормативно-правових актів міністерств та інших органів виконавчої влади» наказом Міністерства юстиції України №294/5 від 19.01.2023, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 19 січня 2023 року за № 116/39172 затверджено «Порядок визначення ступеня виправлення засудженого».

Цей Порядок визначає обсяг, механізм оформлення персоналом установи виконання покарань матеріалів стосовно засуджених, щодо яких може бути застосовано заміну покарання у виді довічного позбавлення волі на покарання у виді позбавлення волі на певний строк, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання або заміну невідбутої частини покарання більш м`яким відповідно до статей 81, 82 Кримінального кодексу України, а також інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, для визначення ступеня виправлення засудженого.

Необхідною умовою застосування положень статті 82 КК України є те, що засуджений став на шлях виправлення, про що, зокрема, може свідчити дотримання засудженим правил внутрішнього розпорядку, беззаперечне виконання законних вказівок і розпоряджень адміністрації органів кримінально-виконавчої системи, відсутність порушень дисципліни, зайняття трудовою діяльністю, добросовісне відношення до трудових обов`язків.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 17 постанови від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», судам, зокрема, слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потребу в наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, висновок суду повинен ґрунтуватися на всебічному врахуванні даних про поведінку засудженого і ставлення його до праці за весь час відбування покарання.

Відповідно до матеріалів справи Згідно психологічної характеристики від 24 січня 2023 року, засуджений ОСОБА_7 прибув до Державної установи Роменської ВК № 56 28.08.2004 року. Має сильний врівноважений тип нервової системи. Середній рівень агресії, помірний рівень ситуативної та особистісної тривожності. В характері домінують скриті, приховані процеси. Нестійкий тип акцентуації характеру. Лінія поведінки задовільна. Спрямованість пристосувальна. Ввічливий, за час відбування покарання в установі має позитивні стосунки з представниками установи. Продуманий, цілеспрямований, впевнений в собі. Здатний до обману. Не пробачає неуважності до вирішення особистих питань. Самооцінка та самоповага адекватні, відповідають віковим особливостям, фізичному та інтелектуальному розвитку, соціальному статусу. За своїми соціально-психологічними якостями має посередній рівень адаптації. Конформний тип особистості, прагне до обмеження в спілкуванні та проживанні з іншими засудженими. Постійно розвиває свій інтелектуальний потенціал, навчається, намагається не відстати від часу та успішно ресоціалізуватись, якщо за законом йому буде надано таку можливість. Залучений до програм диференційованого виховного впливу «Духовне відродження», «Творчість», Відношення до соціальних норм задовільне. На профілактичних обліках не перебуває. За час перебування в установі, ознаки деградації особистості мінімальні, суттєво не відчутні. Вину в скоєному злочині, за вироком суду, не визнав. В даний час відношення до скоєного злочину амбівалентне. Процес реадаптації в громадянське суспільство можливий. Існує невеликий ризик скоєння повторних злочинів, внаслідок гіпотетично можливого збігу несприятливих обставин. ( а.с.34).

Згідно характеристики від 24.01.2023 року ОСОБА_7 , враховуючи висновок наданий внаслідок вивчення матеріалів особової справи, характеристик, психологічної характеристики та відомостей про заохочення, адміністрація установи вважала, що засудженого ОСОБА_7 можливо перевести з багатомісних приміщень камерного типу виправної колонії максимального рівня безпеки до звичайних жилих приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки, згідно статті 151-1 КВК України. ( а.с.31-33).

Згідно акту стаціонарної судово-психіатричної експертизи від 05.06.2002 року ОСОБА_7 на даний час не страждає хронічним психічним захворюванням, слабоумством, тимчасовим розладом психічної діяльності чи іншим захворюванням і не страждав таким в період часу, до якого відноситься скоєння інкримінованого йому правопорушення, коли міг віддавати звіт в своїх діях і керувати ними. (а.с.38-41)

Згідно довідки від 02.03.2023 року ОСОБА_7 на даний час не працевлаштований на ДП Підприємство ДКВС України (№56)» та не отримує заробітної плати в зв`язку з відсутністю для довічно ув`язнених вільних робочих місць на підприємстві установи. ( а.с.44).

Форма індивідуального плану виправлення та ресоціалізації на період з 2023 року по час звільнення затверджена 15.04.2023 року ОСОБА_9 та засудженим ОСОБА_7 ( а.с.45-46).

Згідно характеристик від 30.04.2004 року, 22.08.2004 року, ДУ Сумський СІЗО ОСОБА_7 у скоєному злочині не розкаюється. Вину не визнає, міру покарання, призначену судом вважає не справедливою. На виховну роботу реагує не завжди позитивно, хитрий, не завжди говорить правду, при проведенні бесід погано іде на контакт. ( т.1 а.ос.с.186,209)

Згідно характеристики від 07.09.2004 року ДУ Роменська ВК № 56 ОСОБА_7 має неодноразові усні попередження за неналежне виконання правил внутрішнього розпорядку, у скоєному злочині не розкаюється. Вину не визнає, міру покарання, призначену судом вважає несправедливою. На виховну роботу реагує не завжди позитивно, хитрий, не завжди говорить правду, при проведенні бесід погано іде на контакт. ( т.1 а.ос.с.219,)

Згідно характеристик від 11.11.2004 року, 01.03.2005 року, 13.04.2005 року, 15.08.2005 року, 19.04.2005 року ДУ Роменська ВК № 56 ОСОБА_7 характеризується посередньо. Режим тримання не порушував, заохочень та дисциплінарних стягнень не має. Вину у скоєному злочині визнав частково, міру покарання призначену судом вважає не об`єктивною. За час перебування в Роменській ВК № 56 порушень режиму тримання не допускав, але поведінка не стійка. За характером замкнутий, корисливий, не завжди витриманий, інтелект розвинутий задовільно. ( т.1 а.ос.с.223,237,239,245)

Згідно характеристик від 01.08.2008 року, 15.08.2008 року, ДУ Роменська ВК № 56 ОСОБА_7 характеризується посередньо. Режим тримання не порушував, заохочень та дисциплінарних стягнень не має, але поведінка не стійка. За час перебування в Роменській ВК № 56 порушень режиму тримання не допускав, але поведінка не стійка. За характером не завжди витриманий, скритний, інтелект розвинутий задовільно. Вину скоєному визнає частково. Міру покарання вважає надто суворою та необ`єктивною. ( т.2 а.ос.с.22,24, )

Згідно характеристики від 28.08.2010 року, ДУ Роменська ВК № 56 ОСОБА_7 характеризується посередньо. Режим тримання не порушував, заохочень та дисциплінарних стягнень не має. За час перебування в Роменській ВК № 56 порушень режиму тримання не допускав. За характером не спокійний, врівноважений. У скоєному злочині розкаюється міру покарання призначену судом вважає надто суворою. ( т.2 а.ос.с.38)

Згідно характеристики від 20.06.2014 року, ДУ Роменська ВК № 56 ОСОБА_7 режим тримання не порушував, стягнень не мав, не заохочувався, до праці не залучався. За характером спокійний, врівноважений. У скоєному злочині вину визнає частково. Міру покарання призначену судом вважає надто суворою.( т.2 а.ос.с.52)

Згідно характеристики від 24.08.2014 року, ДУ Роменська ВК № 56 ОСОБА_7 характеризується посередньо. Режим тримання порушував один раз, що виражалось у порушенні розпорядку дня. За що має стягнення, яке на даний час погашене в установленому порядку. Має 2 заохочення у вигляді грамоти за зайняті призові місця у конкурсах художньо-прикладної творчості. За характером спокійний, врівноважений. У скоєному злочині вину визнає частково, міру покарання призначену судом вважає надто суворою. ( т.2 а.ос.с.60)

Згідно характеристики від 28.08.2015 року, ДУ Роменська ВК № 56 ОСОБА_7 режим тримання порушував один раз, що виражалось у порушенні розпорядку дня. За що має стягнення, яке на даний час погашене в установленому порядку. Має 2 заохочення у вигляді грамоти за зайняті призові місця у конкурсах художньо-прикладної творчості. За характером спокійний, врівноважений. У скоєному злочині вину визнає частково. Працевлаштований в майстерні сектору ДПВ. До праці відноситься добре. ( т.2 а.ос.с.68)

Згідно характеристики від 20.05.2019 року ДУ «Роменська ВК № 56» ОСОБА_7 характеризується позитивно, хоча і мав стягнення у виді попередження, яка на даний час погашено в установленому законом порядку. За зайняті друге та третє місце в конкурсах художньо-прикладної творчості серед засуджених до позбавлення волі має 3 заохочення правами начальника управління. Працевлаштований в майстерні установи по виготовленню сувенірної продукції. Поставлені трудові завдання виконує в повному обсязі. Проявляє розумну ініціативу. Але в той же час ОСОБА_7 своєю поведінкою і ставленням до праці не заслуговує на переведення до загальних приміщень виправної колонії максимального рівня безпеки. ( т.2 а.ос.с.101).

27.07.2022 року Офіс Президента України надав ОСОБА_7 відповідь на його звернення про помилування в якому зазначив, що у зв`язку з тим, що матеріал и про помилування ОСОБА_7 подані не в установленому порядку, клопотання про його помилування наразі не може бути розглянуто по суті. ( т.2 а.ос.с.236-237).

Згідно характеристики від 01.12.2022 року ОСОБА_7 під час утримання в ДУ Сумський СІЗО характеризувався посередньо, до дисциплінарної відповідальності притягувався 1 раз , за що на нього накладено стягнення , яке погашене в установленому порядку. Адміністрацією установи ОСОБА_7 заохочувався 6 разів за виконання покладених обов`язків та додержання правил поведінки, встановлених КВК України та правил внутрішнього розпорядку. Вину в скоєному злочині не визнає. (т.2 а.ос.с.254-255)

02.04.2010 року та 12.05.2010 року ОСОБА_7 був нагороджений , відповідно за зайняте 2 та 3 місце , в конкурсі художньо-прикладної творчості.

Індивідуальний план виправлення та ресоціалізації щодо засудженого ОСОБА_7 хоч і складався, але адміністрація установи з поданням щодо можливості представлення засудженого до довічного позбавлення волі ОСОБА_7 до заміни невідбутої частини покарання більш м`яким, до суду не зверталася.

Встановлено, що на момент розгляду клопотання ОСОБА_7 формально набув право на застосування до нього ст. 82 КК України.

Призначення більш м`якого покарання повинно сприяти досягненню мети, передбаченої ст. 50 КК України - виправлення засудженого і запобіганню вчиненню нових злочинів.

Головною передумовою для застосування до особи більш м`якого покарання - є не формальний сплив певної частини строку покарання, а факт того, що засуджений став на шлях виправлення.

Колегією суддів встановлено, що у поведінці засудженого ОСОБА_7 мають місце позитивні тенденції у виправленні, однак вищевказані обставини на час розгляду клопотання останнього не доводять, що він став на шлях виправлення та невідбута частина призначеного судом покарання у виді довічного позбавлення волі може бути замінена строковим покаранням.

Відповідно до ст. 6 КВК України виправлення засудженого - це процес позитивних змін, які відбуваються в його особистості та створюють у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки, свідоме відновлення засудженого в соціальному статусі повноправного члена суспільства, повернення його до самостійного загальноприйнятого соціально-нормативного життя в суспільстві.

Прийняття рішення про заміну покарання у виді довічного позбавлення волі строковим покаранням не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

На думку колегії суддів, процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним протягом всього перебування засудженого в установі виконання покарання.

В ході апеляційного розгляду ні захисником, ні засудженим не наведено мотивів та ґрунтовних доводів щодо підстав для задоволення апеляційної скарги.

Аналізуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції під час розгляду клопотання засудженого повністю дотримався вимог кримінального закону та розділу 8 КПК України, та обґрунтовано дійшов висновку про відсутність достатніх ознак, які вказували б на виправлення засудженого.

Поряд з цим, апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до п. 9 «Порядку визначення ступеня виправлення засудженого», якщо засуджений виявив бажання звернутися до суду особисто щодо заміни покарання відповідно до статей 81, 82 КК України та в інших випадках, передбачених кримінально-виконавчим законодавством, він письмово звертається до адміністрації установи виконання покарань. Адміністрація установи виконання покарань протягом п`яти днів безкоштовно зобов`язана надати засудженому копії документів, передбачених абзацом другим пункту 3 цього Порядку, для подачі їх до суду в установленому законодавством порядку.

За наведеного, колегія судів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною, обґрунтованою і вмотивованою та підстави для її зміни чи скасування відсутні, а тому апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 слід залишити без задоволення.

Згідно з вимогами ч. 7 ст. 154 КВК України у разі відмови суду щодо заміни покарання або невідбутої частини покарання більш м`яким повторне подання в цьому питанні стосовно осіб, засуджених до довічного позбавлення волі, може бути внесено не раніше ніж через один рік з дня винесення постанови про відмову.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Роменського міськрайонного суду Сумської області від 15 червня 2023 року, якою відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, залишити без зміни, а апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4