Справа № 938/357/23
Номер провадження № 1-кп/938/78/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2023 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2023 за №0000003 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Красноїлля, Верховинського району Івано-Франківської області, зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянки України, українки, із середньою освітою, інваліда ІІІ групи, працюючої техпрацівником у Лікувально-оздоровчому комплексі «Верховина», одруженої, згідно ст. 89 КК України раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и в:

05 червня 2023 року на розгляд судді Верховинського районного суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 передано обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2023 за №0000003, щодо ОСОБА_3 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Ухвалою суду від 07.06.2023, обвинувальний акт призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 21.06.2023 за участю прокурора, потерпілого та обвинуваченої.

В підготовче засідання 21.06.2023 з`явився прокурор, потерпілий, обвинувачена та її захисник.

Захисником обвинуваченої подано через канцелярію суду клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

За клопотанням прокурора, для надання йому можливості детально ознайомитись із клопотанням сторони захисту та підготувати і подати до суду обґрунтовану правову позицію з приводу заявленого клопотання, із врахуванням позиції інших учасників справи, розгляд справи було відкладено на 06.07.2023.

В подальшому підготовчі засідання неодноразово відкладались у зв`язку із неявкою того чи іншого учасника справи, для надання прокурору можливості подати докази перебування обвинуваченої в приміщенні Верховинського РВП та Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури , та її відмови отримати обвинувальний акт.

В підготовче засідання 24.11.2023 з`явився прокурор, потерпілий, обвинувачена та її захисник.

Захисник обвинуваченої ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 , та обвинувачена ОСОБА_3 підтримали подане клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, просили його задовільнити.

Обґрунтовуючи подане клопотання захисник посилається на те, що прокурором не дотримано вимог п.4 ст.291 КПК України, яка передбачає, що до обвинувального акту додається розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акту, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу).

Зокрема захисник зазначає, що відомості про вчинення кримінального правопорушення були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2023.

28.03.2023 ОСОБА_3 було оголошено підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 с.185 КК України,

22.05.2023, вона, як адвокат підозрюваної ОСОБА_3 , ознайомилась із матеріалами кримінального провадження в порядку ст.290 КПК України, та цього ж дня направила прокурору клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

24.05.2023 за результатами розгляду вказаного клопотання, прокурор виніс постанову про відмову у його задоволенні.

Однак обвинувальний акт не був вручений ні їй, як захиснику ОСОБА_3 , ні самій ОСОБА_3 , та на сьогоднішній день, такий обвинуваченій не вручено.

Захисник вважає, що за таких обставин, ОСОБА_3 не набула статусу обвинуваченої а є підозрюваною, тому суд не може розглядати вказану справу, та повинен повернути обвинувальний акт згідно положень п.3 ч.3 ст. 314 КПК України.

Звертає увагу на те, що процесуальним законом, а саме положеннями ст.293 КПК України, саме на прокурора покладено обов`язок одночасно з переданням обвинувального акту до суду, під розписку надати його копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу) і його захиснику, та відповідно такий не може бути вручено судом.

Також захисник звернула увагу на те, що згідно долученого до матеріалів справи поштового конверта, яким обвинувальний акт направлявся ОСОБА_3 , таке відправлення було здійснено Верховинським районним відділенням поліції, а не прокурором, як це передбачено процесуальним законом. Посилається на те, що прокурором не надано жодних доказів того, що ОСОБА_3 у день складення та направлення їй обвинувального акту поштою, перебувала у відділенні поліції чи у прокурора, та відмовилась від отримання обвинувального акту. Прокурором не долучено жодних доказів, що ОСОБА_3 взагалі викликалась прокурором для отримання обвинувального акту та не з`явилась на виклик. Окремо звернула увагу на те, що 22.05.2023 вона разом із ОСОБА_3 перебували у відділенні поліції та знайомились із матеріалами кримінального провадження, однак обвинувальний акт ні їй, ні ОСОБА_3 не вручався, та жодних повідомлень про необхідність отримати такий, їм не вручали. Після направлення обвинувального акту до суду, їй як захиснику було направлено копію такого обвинувального акту, поштою.

Обвинувачена підтримала позицію свого захисника, просила задовільнити клопотання та повернути обвинувальний акт прокурору. Вказала, що не пам`ятає, чи приходив їй поштовий конверт від отримання якого, вона відмовилась.

Потерпілий підтримав позицію обвинуваченої та її захисника.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання захисника, вважає таке безпідставним. Свої заперечення мотивує тим, що обвинувальний акт було направлено обвинуваченій ОСОБА_3 на її поштову адресу, однак остання від отримання поштового відправлення відмовилась, у зв`язку із чим, поштовий конверт, яким обвинуваченій направлявся обвинувальний акт, повернувся на адресу Верховинського районного відділення поліції. Вказав на те, що доказів перебування обвинуваченої ОСОБА_3 в приміщенні поліції чи прокуратури 17.05.2023, тобто в день направлення обвинувального акту обвинуваченій, надати не може. В той же час зазначив, що за його усним дорученням, слідчий повинен був вручити обвинувальний акт обвинуваченій, однак така на виклик до слідчого не з`явилась, тому його було направлено поштою. При цьому зазначив, що письмових доказів, які б підтверджували виклик ОСОБА_3 до поліції чи прокуратури, для отримання обвинувального акту, надати не може.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства (ч.1 ст.8, ч.1 ст. 9 КПК України).

Відповідно до глави 27 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд зобов`язаний перевірити матеріали кримінального провадження, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття судових рішень, передбачених ч.3 ст. 314 КПК України, вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду.

При цьому завданням цього провадження є процесуальне та організаційне забезпечення проведення судового розгляду, тобто у підготовчому судовому засіданні суд позбавлений можливості досліджувати докази кримінального провадження, оскільки це прерогатива суду під час судового розгляду.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.315 КПК України, законодавцем визначено, що суд проводить підготовку до судового розгляду , якщо під час підготовчого судового засідання не будуть встановлені підстави для прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4 частини третьої статті 314 цього Кодексу.

В свою чергу, положеннями п.п.1-4 ч.3 ст.314 КПК України визначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти такі рішення:

1) затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468-475 цього Кодексу;

2) закрити провадження у випадку встановлення підстав, передбачених пунктами 5-8, 10 частини першої або частиною другою статті 284 цього Кодексу;

3) повернути обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу;

4) направити обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до відповідного суду для визначення підсудності у випадку встановлення непідсудності кримінального провадження.

Аналіз вказаних положень процесуального закону свідчить про те, що стадія підготовчого провадження займає проміжне положення між досудовим розслідуванням, стосовно якого вона має контрольний характер, і судовим розглядом, стосовно якої вона має організуючий характер, а також служить процесуальним фільтром покликана не допускати в судовий розгляд кримінальні провадження, що підлягають закриттю чи по яких складенні не у відповідності із вимогами кримінального процесуального закону обвинувальний акт, клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру або клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності.

Вирішуючи питання щодо відповідності обвинувального акту вимогам процесуального закону, суд звертає увагу на наступне.

Як визначено положеннями п.5 ч.1 ст. 3 КПК України, досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акту, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Згідно з вимогами ст.337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Згідно ст.3 КПК України, обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до положень ч.2 ст.8 КПК України, законодавцем визначено, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до положень п.«а» §3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, кого обвинувачено у вчиненні злочину, має право бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення проти нього.

Про право обвинуваченого на отримання докладної інформації щодо суті та причин обвинувачення, висунутого проти нього, наголошується у рішеннях ЄСПЛ у справах «Маттоціа проти Італії» від 7.03 та 4.07.2000 та «Ващенко проти України» від 26.06.2008, в яких зазначено: «Обвинувачення для цілей п.1 ст.6 конвенції може бути визначене як офіційне доведення до відома особи компетентним органом твердження про вчинення цією особою правопорушення, яке нормою загального характеру визнається осудним і за яке встановлюється відповідальність карного та попереджувального характеру (п.51)».

У рішенні від 25.07.2000, ухваленому у справі «Маттоціа проти Італії», детальніше прописано: «Обвинувачений у скоєнні злочину має бути негайно і детально поінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь детальності інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п.«b» §3 ст.6 конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення».

Відповідно до ч.4 ст. 110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Отже вичерпні вимоги до обвинувального акту визначені ст.291 КПК України

Так, відповідно до положень ч.1 ст.291 КПК України, законодавець визначив, що обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.

Частина друга вказаної норми процесуального закону визначає, що обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Згідно із частиною 3 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Як вбачається із матеріалів справи, обвинувальний акту у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2023 за №0000003, складений старшим слідчим слідчого відділення Верховинського районного відділення поліції Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області капітаном поліції ОСОБА_7 , 17.05.2023 у приміщенні службового кабінету Верховинського РВП ГУНП в Івано-Франківській області в селищі Верховина та скерований до Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області для затвердження.

Цього ж дня, 17.05.2023, в приміщенні службового кабінету №1, обвинувальний акт був затверджений та підписаний прокурором у кримінальному провадженні- прокурором Верховинського відділу Косівської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_4 .

Положеннями статті 283 КПК України визначено, що особа має право на розгляд обвинувачення проти неї в суді в найкоротший строк або на його припинення шляхом закриття провадження.

Прокурор зобов`язаний у найкоротший строк після повідомлення особі про підозру здійснити одну з таких дій: 1) закрити кримінальне провадження; 2) звернутися до суду з клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності; 3) звернутися до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Згідно супровідного листа від 25.05.2023 обвинувальний акт у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2023 за №0000003 щодо ОСОБА_3 за ч.4 ст.185 КК України, скеровано прокурором до суду, та цього ж дня отримано судом.

Частиною 1 статті 293 КПК України визначено обов`язок прокурора щодо надання копії обвинувального акту та копії реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному, його захиснику. Зокрема законодавець визначив, що одночасно з переданням обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру до суду прокурор зобов`язаний під розписку надати їх копію та копію реєстру матеріалів досудового розслідування підозрюваному (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу), його захиснику, законному представнику, захиснику особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо провадження здійснюється щодо юридичної особи, копії обвинувального акта та реєстру матеріалів досудового розслідування надаються також представнику такої юридичної особи.

В свою чергу частиною 4 ст. 291 КПК України передбачено, що до обвинувального акта додається:

1) реєстр матеріалів досудового розслідування;

2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування;

3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу);

4) розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного;

5) довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації.

Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Згідно системного аналізу положень ч.4 ст.110 та ст. 291 КПК України, обвинувальний акт повинен відповідати всім вимогам викладеним у ст. 291 КПК України, зокрема і щодо долучення до обвинувального акта розписки підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України).

З наведеного слідує, що надання копії обвинувального акта підозрюваному це процесуальна дія, яка надає можливість особі, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, бути невідкладно повідомленою про сутність і зміст висунутого проти неї обвинувачення і вжити заходів захисту від безпідставного обвинувачення.

Слід звернути увагу на те, що Кримінальне процесуальне законодавство закріплює вимогу щодо надання обвинувального акта під розписку, однак містить прогалину з цього приводу у випадках, коли його неможливо вручити підозрюваному особисто або коли особа ухиляється від його отримання.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Так, у рішенні ЄСПЛ у справі Mattoccia проти Італії (заява № 23969/94) зазначається, що обов`язок інформування обвинуваченого повністю лягає на плечі сторони обвинувачення і його неможливо виконати пасивно, зробивши інформацію доступною, але не довівши її до відома захисту. У своїй прецедентній практиці ЄСПЛ зазначає, що особа має бути повідомлена про матеріальні факти, тобто ті, що свідчать про вчинення нею певного правопорушення та на яких базується обвинувачення, а також про юридичні факти, тобто кваліфікацію цих фактів відповідно до законодавства. Пункт 3 (а) статті 6 Конвенції вказує на необхідність особливої уваги до повідомлення особи про обвинувачення; деталі злочину відіграють вирішальну роль у кримінальному процесі.

Хоча норма щодо повідомлення особи про обвинувачення не визначає, що відповідна інформація повинна бути надана у письмовій формі … вона вказує на необхідність особливої уваги, яку слід приділяти повідомленню про обвинувачення; ця норма також не зазначає про особливі формальні вимоги до повідомлення особи про фактичні та законні підстави її обвинувачення (параграф 53 Рішення Великої Палати у справі Pelissier та Sassi проти Франції; Рішення у справі Kamasinski проти Австрії від 19 грудня 1989 року, заява № 9783/82, параграф 79). Втім, якщо неможливість ознайомлення з обвинуваченням, розуміння обвинувачення спричинена власними діями обвинуваченого, він не в праві стверджувати про порушення його права на захист (Рішення у справі Campbell та Fell проти Сполученого Королівства від 28 червня 1984 року, заяви № 7819/77, 7878/77, параграф 96).

Підходи, викладені в цих та інших рішеннях Європейського суду з прав людини, в концепції національного кримінального провадження дають змогу визначити такі критерії для вручення обвинувального акта особі, щодо якої відсутня можливість вручити такий обвинувальний акт особисто:

-стороною обвинувачення вжито заходи для повідомлення особі про намір вручити обвинувальний акт;

-стороною обвинувачення вжито заходи для надання особі копії обвинувального акта;

-внаслідок дій сторони обвинувачення, пов`язаних з наданням копії обвинувального акта, особа мала можливість дізнатися про факт наявності щодо неї такого обвинувачення.

Разом з тим, прокурором не в повній мірі дотримано вимог процесуального закону, та при поданні обвинувального акту щодо ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України до суду, не долучено розписки підозрюваної ОСОБА_3 про отримання копії обвинувального акта та копії реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу).

Долучений до матеріалів справи поштовий конверт, яким Верховинське районне відділення поліції ГУНП направляло ОСОБА_3 певні документи, та від отримання якого, остання відмовилась, не може вважатись належним доказом виконання прокурором процесуального обов`язку передбаченого ст. 193 КПК та відповідно доказом вручення ОСОБА_3 копії обвинувального акту та копії реєстру матеріалів досудового розслідування.

Як уже зазначалось судом, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Положеннями ст. 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.

Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Так, згідно ст. 135 КПК України, особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Статтею 136 КПК України передбачено, що належним підтвердженням отримання особою повістки про виклик або ознайомлення з її змістом іншим шляхом є розпис особи про отримання повістки, в тому числі на поштовому повідомленні, відеозапис вручення особі повістки, будь-які інші дані, які підтверджують факт вручення особі повістки про виклик або ознайомлення з її змістом.

Тобто, за допомогою повідомлення, в тому числі направленого в порядку ст.ст. 135,136 КПК України, слідчий чи прокурор можуть повідомити певного учасника кримінального провадження про прийняте процесуальне рішення.

Разом з тим, чинним кримінально-процесуальним законодавством не передбачено можливості вручення обвинувального акта підозрюваному шляхом надсилання поштою чи іншим чином, крім як особистого вручення підозрюваному та відповідно визначеною нормами КПК України особою.

Викладаючи зміст ст.193 КПК України законодавець визначив єдиний порядок вручення обвинувального акту підозрюваному, а саме під розписку, та не передбачив можливості направлення такого підозрюваному у спосіб передбачений цим кодексом для вручення повідомлень, як це було наприклад визначено законодавцем у ст. 278 КПК України, щодо вручення письмового повідомлення про підозру.

Суд також звертає увагу на те, що прокурором не вживались будь які заходи щодо вручення обвинувального акту ОСОБА_3 під розписку, як того вимагає процесуальний закон. Так, згідно долученого до обвинувального акту реєстру матеріалів досудового розслідування, в останнє ОСОБА_3 викликалась до слідчого на 09.05.2023, в той час, як обвинувальний акт складено 17.05.2023. Однак, суду не надано жодних доказів, що після складення обвинувального акту, остання викликалась у встановленому порядку до прокуратури чи поліції для отримання обвинувального акту, та не з`явилась на виклик.

Окрім того, прокурором не доведено наявність обставин, які б підтверджували, що направлення обвинувального акту поштою, було вимушеним та крайнім заходом спрямованим на вручення такого підозрюваній, зумовленим неможливістю вручення обвинувального акту останній у встановленому ст.193 КПК України порядку. Так, прокурором не надано жодних доказів (відео, акту відмови, тощо), які б підтверджували, що обвинувачена відмовилась від отримання обвинувального акту, у зв`язку із чим такий було направлено їй поштою. Аналіз наданих стороною обвинувачення матеріалів свідчить, що обвинувальний акт в день його складення був направлений обвинуваченій поштою, без вжиття прокурором та слідчим передбачених процесуальним законом заходів, щодо вручення такого обвинуваченій під розписку.

Слід також звернути увагу на те, що обов`язок вручення обвинувального акту покладається саме на прокурора. Поштовий конверт, яким обвинувальний акт направлявся ОСОБА_3 , був направлений із Верховинського РВП. Долучене до поштового конверта Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, не містить жодних відміток про те, що таким поштовим відправленням є обвинувальний акт, що в свою чергу не дає підстав стверджувати, що ОСОБА_3 підмовляючись від отримання такого відправлення, достеменно знала, що в ньому знаходиться обвинувальний акт.

Посилання прокурора на те, що ОСОБА_3 була присутня у Верховинському РВП 22.05.2023, однак відмовилась від отримання обвинувального акту, також не підтверджені жодними доказами.

Суд також звертає увагу на те, що після надходження обвинувального акту до суду, підготовче засідання було призначено судом на 21.06.2023.

Клопотання захисника щодо повернення обвинувального акту надійшло до суду в день підготовчого засідання та за клопотанням прокурора підготовче засідання було відкладено.

Станом на 24.11.2023 прокурором також не вжито заходів щодо вручення ОСОБА_3 обвинувального акту у порядку передбаченому процесуальним законом.

З огляду на викладене, оскільки в підготовчому засіданні встановлено, що обвинувальний акт не відповідає вимогам ст.291 КПК України, і суд не може усувати недоліки, допущені на стадії досудового розслідування кримінального провадження, адже здійснює правосуддя, та не перебирає на себе функції державного обвинувачення, а вказані суттєві недоліки не дозволяють повно та всебічно розглянути справу, обвинувальний акт з доданими до нього матеріалами, відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, підлягають поверненню прокурору.

Керуючись, ст. ст. 291, 314, 372, 376, 392 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в:

Обвинувальний акт з доданими до нього матеріалами у кримінальному провадженні відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.01.2023 за №0000003 про обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України повернути прокурору, який його затвердив, для усунення протягом розумного строку недоліків.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_8