ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/7246/22
провадження № 1-кп/753/897/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" червня 2023 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веселівки Сакського району АР Крим, громадянина України, який не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судимий, останній раз 27.12.2018 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області за ч. 2, 3 ст. 185 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 353, ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 187 КК України та

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Києва, громадянина України, не працює, не зареєстрований на території України, проживає за адресою: АДРЕСА_3 , раніше неодноразово судимий, останній раз 28 жовтня 2016 року Святошинським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до 6 років позбавлення волі,

- у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 353, ч. 4 ст. 187 КК України

сторони кримінального провадження:

прокурор - ОСОБА_5

обвинувачені - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

захисники - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

в с т а н о в и в:

У Дарницькому районному суді м. Києва на розгляді перебуває вищевказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор просив продовжити строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначивши обставини, які свідчать про існування ризиків, передбачених ч. 1 ст.177 КПК України.

Захисник ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , думку яких підтримали обвинувачені, щодо продовження запобіжного заходу заперечували, просили змінити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на більш м`який, що непов`язаний з позбавленням волі.

Суд, заслухавши думки учасників кримінального провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Суд не вбачає підстав для скасування, зміни запобіжного заходу обвинуваченому на більш м`який, оскільки обставини, які враховувались раніше судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінилися, ризики не зменшились.

В судовому засіданні, на думку суду, встановлена наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_3 вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 353, ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 353, ч. 4 ст. 187.

При цьому суд враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене в національному законодавстві, однак відповідно до вимог ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, відображеній у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», «термін «обґрунтована підозра» означає те, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, N 182), те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

При вирішенні питання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів про можливе вчинення обвинуваченими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 інкримінованих злочинів, тяжкість покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими, вік та стан здоров`я обвинувачених, міцність їх соціальних зв`язків, репутацію, майновий стан, ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Крім того, суд враховує наявність об`єктивних обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою, та те, що заявлені раніше ризики не зменшилися та виправдовують тримання обвинувачених ОСОБА_3 та ОСОБА_4 під вартою.

Так, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні злочинів, які згідно ст.12 КК України відноситься до категорії кримінальних проступків, тяжких та особливо тяжкого тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання у виді позбавленням волі до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Вказані вище обставини, а також підвищена суспільна небезпека злочинів, у вчиненні яких обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , конкретні обставини справи, на думку суду, дають підстави для висновку, що існують з боку обвинуваченого ризики, передбачені ст.177 КПК України, а саме, можливість переховування від суду, незаконно впливати на потерпілих та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Суд оцінює тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у разі визнання їх винуватими у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вони обвинувачуються, а саме покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна; вік та стан здоров`я обвинувачених, які не перешкоджають утриманню під вартою; відсутність у обвинувачених міцних соціальних зв`язків, у тому числі те, що вони не мають постійного місця роботи. Крім того, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є особами раніше судимою за злочини проти власності. У зв`язку з викладеним, на думку суду, з метою ухилення від покарання, яке загрожує обвинуваченим, у разі визнання їх винуватими у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких вони обвинувачуються, вони можуть ухилитися від суду. Тобто в даному випадку, на думку суду, прокурором доведений ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Не продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрання більш м`якого запобіжного заходу, непов`язаного із позбавленням волі може привести до того, що перебування на волі обвинувачені, які усвідомлюючи невідворотність, тяжкість та реальність покарання за вчинені злочини, надасть можливість їм уникнути кримінальної відповідальності шляхом зміни місця проживання, неявки на виклики суду та використати ситуацію, яка склалась у країні, на власну користь, а саме те, що на даний час військова агресія російської федерації проти України суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях.

Суд враховує, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 раніше судимі, зокрема, за злочини проти власності, а отже чітко розуміють та усвідомлює категорію інкримінованого їм кримінальних правопорушень, їх тяжкість та покарання у разі визнання їх винними.

Крім того, прокурором доведено наявність ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих в даному кримінальному провадженні, враховуючи те, що свідки, потерпілі у цьому кримінальному провадженні судом безпосередньо не допитані.

Існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо можливості вчинити інше кримінальне правопорушення, підтверджується зокрема тим, що обвинувачені офіційно не працевлаштовані, не мають постійного джерела доходів, підозрюються у вчинені злочинів з корисливих мотивів, раніше засуджені за аналогічні злочини.

Наявність обґрунтованої підозри та наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, надають підстави для продовження дії запобіжного заходу відносно обвинувачених, оскільки існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, адже судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

При цьому суд враховує те, що відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Ураховуючи санкцію кримінальних правопорушень, в яких обвинувачуються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , до останніх може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підстави, які б свідчили про неможливість утримання обвинувачених в установах попереднього ув`язнення за станом здоров`я, відсутні.

Враховуючи вищевикладене, а також те, що заявлені ризики існують, менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити їх уникнення та забезпечення покладених на обвинувачених обов`язків.

Щодо питання уникнення наявних ризиків шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, то у світлі факторів пов`язаних з особою обвинувачених, їх моральністю, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками, суд вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вказаним ризикам.

Позиція сторони захисту щодо застосування до обвинувачених запобіжного заходу, що не пов`язаний з позбавленням, жодним чином вказані висновки не спростовують.

Таким чином, враховуючи обставини, перераховані у ст.199 КПК України, а також доведеність прокурором під час судового розгляду клопотання, що обставини, зазначені у ч. 3 ст.199 КПК України виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою, тому клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно задовольнити.

Разом із тим, з врахуванням наведеного, враховуючи майновий стан ОСОБА_3 та його стан здоров`я, суд вважає за можливе залишити без змін визначений раніше судом розмір застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 124 050 грн., яка зможе забезпечити виконання ОСОБА_3 покладених на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 331 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обраний відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 353, ч. 1 ст. 357, ч. 4 ст. 187 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ "Київський слідчий ізолятор" до 11 серпня 2023 року включно.

Раніше визначений ОСОБА_3 розмір застави залишити без змін.

Продовжити обраний відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 186, ч. 1 ст. 353, ч. 4 ст. 187 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ "Київський слідчий ізолятор" до 11 серпня 2023 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя