Справа № 203/3336/23
Провадження № 1-кс/0203/4939/2023
УХВАЛА

06 грудня 2023 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

підозрюваних ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі заяву захисника підозрюваного ОСОБА_20 адвоката ОСОБА_9 про відвід слідчого судді ОСОБА_21 від розгляду клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_22 про продовження строку досудового розслідування кримінального провадження №0000143 від 12.05.2022 до 9 місяців,

в с т а н о в и в:

Захисник підозрюваного ОСОБА_20 адвокат ОСОБА_9 подала заяву про відвід слідчого судді ОСОБА_21 від розгляду клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_22 про продовження строку досудового розслідування кримінального провадження №0000143 від 12.05.2022 до 9 місяців.

Так, адвокат ОСОБА_9 зазначає, що 20.06.2023 суддя ОСОБА_21 , як слідчий суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська розглядала клопотання прокурора ОСОБА_23 , поданого у вказаному вище кримінальному провадженні, зокрема, стосовно підозрюваного ОСОБА_20 , щодо застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, яке повністю задовольнила, вказавши, що жоден інший запобіжний захід не спроможний забезпечити додержання підозрюваним його обов`язків.

За результатом цього судового засідання по справі №203/3336/2023 (провадженні 1-кс/0203/3034/2023) у сторони захисту склалось стійке враження в упередженості судді ОСОБА_21 , а також в порушенні нею присяги судді, тобто вчиненні дій, що підривають авторитет судової влади та довіру до неї.

Захисник вважає, що суддя не дотрималася вимог КПК України, які зобов`язували її при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу оцінити у сукупності всі обставини: вагомість, достатність й достовірність наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання; наявність у підозрюваного постійного місця роботи; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного.

Захисник також зазначає, що суддя, коли ухвалювала процесуальне рішення про взяття ОСОБА_20 під варту за підозрою у скоєнні кримінального правопорушення, як носій судової влади, покликаний забезпечити дотримання права особи на свободу у разі її переслідування державою, не могла не розуміти, що правила КПК України, які регламентують процедуру обрання запобіжних заходів, спрямовані на захист права кожного на свободу та особисту недоторканність, запобігають можливості позбавлення свободи будь-кого поза порядком, встановленим законом. Цей порядок власне й зобов`язує слідчого суддю шляхом судового контролю гарантувати, що така особа не буде позбавлена волі доти, доки не будуть надані вагомі докази на підтвердження того, що вона не може залишатися на волі, бо існують ризики, що унеможливлюють обрання іншого, більш м`якшого, запобіжного заходу.

Крім того, захисник посилається на те, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя у кожному випадку повинен принципово і критично ставитися до доводів сторони обвинувачення, якими обґрунтовується необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи їх переконливість та необхідність і доцільність застосування такого запобіжного заходу порівняно з іншими запобіжними заходами.

Так, на думку сторони захисту, суддя ОСОБА_21 цих вимог не дотрималась, а тому, вважає, що цього достатньо, щоб за обставинами справи №203/3336/2023 побачити в діях судді ОСОБА_21 ознаки порушення присяги, які є об`єктивними, повними і достатніми для того, аби кваліфікувати її дії як поставлений їй за провину проступок.

24.07.2023 на суддю ОСОБА_21 нею подано скаргу до ВРП про вирішення питання щодо притягнення її до дисциплінарної відповідальності за пп. а, г п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст. 106 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» (істотне порушення норм процесуального права під час здійснення правосуддя, щ унеможливило реалізацію учасниками судового процесу наданих їм процесуальних пав, зволікання з переданням справи до канцелярії суду справи, в якій надійшла апеляційна скарга, перешкоджання реалізації прав інших учасників судового процесу, допущення суддею поведінки, що підриває авторитет правосуддя, прояв неповаги до адвокатів та підозрюваного як учасників судового процесу; умисне або внаслідок грубої недбалості допущення суддею, який брав участь в ухваленні судового рішення, порушення прав людини і основоположних свобод або інше грубе порушення закону, що призвело до істотних негативних наслідків).

Крім того, захисник зазначає, що вважає неповагою до учасників судового процесу те, що засідання призначене слідчим суддею на 10.00 год. 20.06.2023 було фактично було розпочато лише о 21.30 год. і закінчено о 02.27 год. наступного дня 21.06.2023. Тобто, більше 11.00 год. підозрюваний та його захисники під пекельним літнім сонцем очікували свого виклику у засідання біля приміщення суду без можливості відлучитись, наприклад, в магазин, щоб купити води, або належним чином підготуватись до засідання.

Суддя ОСОБА_21 своєю недбалістю перешкодила підозрюваному в строк, визначений ст.422 КПК України предстати перед колегією суддів апеляційного суду для захисту своїх прав, що призвело до неодноразового відкладення розгляду апеляційної скарги його захисників, а також до подовження строків перебування підозрюваного під вартою, який 20 днів очікував на доступ до апеляційного суду, з 28.06.2023 по 17.07.2023 включно і представ перед колегією суддів лише 17.07.2023 замість 28.06.2023).

Вважає, викладені нею підстави достатніми підставами для відводу судді ОСОБА_21 в даній справі на підставі п.4 ч.1 ст. 75 КПК України.

Захисник ОСОБА_9 в судовому засіданні, у режимі відеоконференції, підтримала заяву про відвід слідчого судді, просила її задовольнити. Також зазначила, що ухвала слідчого судді ОСОБА_21 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_20 скасована Дніпровським апеляційним судом, та йому обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту. Крім того, пояснила, що вона подала скаргу на дії судді ОСОБА_21 до Вищої ради правосуддя, та отримала підтвердження про прийняття скарги.

Підозрюваний ОСОБА_20 також підтримав клопотання захисника, просив його задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 просив відмовити у задоволенні клопотання захисника про відвід слідчого судді. Зазначив, що підстави для висновку про упередженість та необ`єктивність судді відсутні, а сторона захисту навмисно намагається затягувати судовий процес.

Захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_24 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_25 , ОСОБА_11 та підозрювані ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , підтримали заяву адвоката ОСОБА_9 та просили її задовольнити.

Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши заяву про відвід та матеріали клопотання, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з п.4 ч.1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 80 КПК України, за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя зобов`язаний заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 7ст. 56 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 суддя зобов`язаний зокрема: справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.

У статті 15 Кодексу суддівської етики України, затвердженого XI черговим з`їздом суддів України 22.02.2013 зазначається, що неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя заявляє про самовідвід від участі в розгляді справи у випадку неможливості ухвалення ним об`єктивного рішення у справі.

Кримінальне процесуальне законодавство висуває загальні вимоги до вмотивованості відводу, тому суд звертається до інших джерел права, які визнані в Україні для більш детального аналізу.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію прозахист правлюдини іосновоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Це положення узгоджується зі статтею 9 Конституції України, що встановлює примат (пріоритет) міжнародного права в Україні.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

За правилами, встановленими Бангалорськими принципами поведінки судді від 19.05.2006, схваленими Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН 27.07.2006 №2006/23, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті ухваленого рішення, ай в усіх процесуальних діях, що супроводжують його ухвалення. При виконанні своїх обов`язків суддя вільний від будь-яких схильностей, упередженості чи забобонів.

Згідно з п. 12 висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських судів для Комітету Ради Європи «Про стандарти незалежності судових органів і незмінності суддів» від 01.01.2001 незалежність судової влади означає повну неупередженість з боку суддів. При постановленні судових рішень щодо сторін в судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає на здатність судді приймати незалежні рішення. Судова влада повинна користуватися довірою не тільки з боку сторін у конкретній справі, але і з боку суспільства в цілому. Суддя повинен не тільки бути реально вільним від будь-якого невідповідного упередження або впливу, але він або вона повинні бути вільними від цього й в очах розумного спостерігача. В іншому випадку довіра до незалежності судової влади буде підірвана.

Суд керується сталою практикою ЄСПЛ в оцінці вмотивованості відводу, зокрема критеріями, що були чітко висвітлені у справі Mironenko та Martenko проти України (Рішення ЄСПЛ від 10 грудня 2009 року, заява № 4785/02, параграфи 66-71) та в основоположних справах Wettstein проти Швейцарії (Рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2000 року, заява № 33958/96, параграфи 42-44) та Kyprianou проти Кіпру (Рішення ЄСПЛ від 15 грудня 2005 року, заява № 73797, параграфи 119, 121). ЄСПЛ вказав, що наявність безсторонності має визначатися, для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв.

За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі.

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Існування неупередженості повинно визначатися на підставі суб`єктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку самого судді, що означає необхідність встановити, чи мав останній у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі об`єктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував слідчий суддя достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його неупередженості, відповідно до практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (п. 43 рішення ЄСПЛ у справі «Ветштайн проти Швейцарії»).

З огляду на наведені норми кримінального процесуального закону, суд зазначає, що процесуальні рішення судді, їх зміст та форма, не можуть бути підставою для відводу судді. Незгода з рішеннями судді має здійснюватись у порядку, передбаченому чинним процесуальним законодавством України, яким передбачено процедуру оскарження будь-яких процесуальних рішень судді окремо або разом з кінцевим процесуальним рішенням по кримінальному провадженню з наведенням мотивів такої незгоди, а заперечення на ухвалу суду, що не підлягає оскарженню, можна включити до апеляційної скарги на рішення суду за наслідками розгляду справи. Аналогічна правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, в ухвалах від 10 травня 2018 року (справа №800/592/17) та від 1 жовтня 2018 року (справа №9901/673/18).

У п.п. 49, 50, 52 рішення Європейського суду з прав людини «Білуха проти України» від 09.11.2006 (заява № 33949/02) зазначається, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію слід визначити, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про безсторонність судді. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Таким чином, сумніви сторони захисту щодо неупередженого розгляду клопотання про продовження строку досудового розслідування та щодо прийняття за результатом його розгляду обґрунтованого, вмотивованого та законного рішення, мають суб`єктивний, а не об`єктивний характер.

Презумпція неупередженості слідчого судді ОСОБА_21 за суб`єктивним критерієм при розгляді даного клопотання жодними доказами не спростована.

Разом з цим, стосовно об`єктивного критерію слід зазначити, що при вирішенні того, чи є в цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справі «Білуха проти України», № 33949/02, § 49-52, від 09.11.2006).

Проте між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не тільки може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а також може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) (рішення у справі «Кіпріану проти Кіпру»).

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини при вирішенні питання про неупередженість суду навіть зовнішні прояви можуть мати певну важливість або, іншими словами, «правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» від 26 жовтня 1984 року, п. 26), важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» та рішення у справі «Кастілло Альгар проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року, п. 45). Вказане зумовлює необхідність відводу судді не лише, коли є докази його неупередженості, а й коли з об`єктивних причин можуть виникнути достатні сумніви в його неупередженості.

Враховуючи, що слідчим суддею ОСОБА_21 була винесена ухвала про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_20 , яка в подальшому була скасована апеляційним судом, суд приходить до висновку, що хоч у даному випадку і відсутні передбачені ст. 76 КПК України підстави для недопустимості повторної участі слідчого судді у кримінальному провадженні, однак у разі незадоволення відводу слідчого судді ОСОБА_21 та розгляду нею по суті клопотання прокурора по продовження строку досудового розслідування у кримінальному провадженні, в якому підозрюється ряд осіб, у тому числі ОСОБА_20 , незалежно від прийнятого рішення, учасники кримінального провадження, або інші сторонні спостерігачі можуть стверджувати, що таке рішення судді є наслідком її упередженості.

Враховуючи, що інститут відводу покликаний ліквідувати найменший сумнів у відправленні суддею правосуддя, навіть якщо сумніви є безпідставними, оскільки тут є головним «публічний інтерес», з метою уникнення будь-яких сумнівів у об`єктивності слідчого судді у стороннього спостерігача, приходить до висновку, що заява про відвід судді ОСОБА_21 підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 75, 76,80 КПК України, суд-

у х в а л и в:

Заяву захисника підозрюваного ОСОБА_20 адвоката ОСОБА_9 про відвід слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська ОСОБА_21 від розгляду клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Дніпрі) ТУ ДБР у м. Полтаві ОСОБА_22 про продовження строку досудового розслідування кримінального провадження №0000143 від 12.05.2022 - задовольнити.

Справу передати до канцелярії Кіровського районного суду м. Дніпропетровська для визначення у встановленому ч.3 ст.35 КПК України порядку іншого слідчого судді для її розгляду.

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1