Справа № 366/3778/23
Провадження № 1-кп/366/275/23
В И Р О К

Іменем України

27 грудня 2023 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурорів ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

її захисника, адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у смт. Іванків відкритому судовому засіданні у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0001728 від 17.09.2023, обвинувальний акт, який надійшов до суду відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українки, громадянки України, уродженки м. Мелітополь Запорізької області, зареєстрована там же по АДРЕСА_1 , фактично проживає без реєстрації по АДРЕСА_2 , розлучена, утриманців немає, офіційно не працює, раніше не судима,

яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В :

1.Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним

17.09.2023 в період з 09:53 до 08:57 ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні магазину ТОВ «ТРАШ», який розташований за адресою вул. Івана Проскури, 14, смт. Іванків, Вишгородського району Київської області, вирішила вчинити таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення за рахунок нього, шляхом вільного доступу, вона викрала з продуктових полиць цього магазину сумки 44Х32Х10 см GSB2067 у кількості 6 шт. загальною вартістю 389,94 грн. та молоко ультра пастеризоване «Ферма2,5%», вартістю 50,99 грн., спричинивши ТОВ «ТРАШ» матеріальну шкоду на суму 440,93 грн.

Після цього вона залишила місце скоєння злочину та розпорядилась викраденим на власний розсуд.

Повторно, 17.09.2023 приблизно о 09:58, ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу магазину, який орендує ФОП « ОСОБА_6 », який розташований за адресою АДРЕСА_3 , помітивши біля входу до цього магазину манекен, на якому знаходилось жіноче пальто «Альпака» білого кольору, та вирішила його викрасти.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення за рахунок нього, шляхом вільного доступу, вона викрала з манекену жіноче пальто «Альпака» білого кольору, вартістю 1800 грн., спричинивши потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 1800 грн.

Після цього вона залишила місце скоєння злочину та розпорядилась викраденим на власний розсуд.

Повторно, 17.09.2023 в період з 16:52 до 16:57 ОСОБА_4 , перебуваючи в приміщенні магазину ТОВ «ТРАШ», який розташований за адресою вул. Івана Проскури, 14, смт. Іванків, Вишгородського району Київської області, вирішила вчинити таємне викрадення чужого майна.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення за рахунок нього, шляхом вільного доступу, вона викрала з продуктових полиць цього магазину банани вагою 1,340 кг вартістю 54,81 грн. , набір манікюрний «7прGS1111» вартістю 44,99 грн., шкарпетки жіночі «Duna1013 білий р.23-25» вартістю 93,89 грн., сумки 44Х32Х10 см GSB2067 у кількості 2 шт. загальною вартістю 129,98 грн., помістивши зазначені речі до однієї з викрадених сумок 44Х32Х10 см GSB2067, однак не змогла довести свій умисел до кінця, так як була застигнута охоронцями ТОВ «ТРАШ» під час залишення місця вчинення злочину.

Всього ОСОБА_4 намагалася таємно викрасти майна на загальну суму 323,67 грн.

Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022, через військову агресію рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, Указом Президента України, затвердженим Законом України №2119-ІХ від 15.03.2022 року строк дії воєнного стану продовжений.

В період часу з 24.02.2022 року по 31.03.2022 року територія Іванківської територіальної громади Вишгородського району Київської області перебувала під окупацією військових рф.

Таким чином, суд вважає доведеним, що своїми діями, які виразились у таємному викраденні речей з ТОВ «Траш» та пальта у ФОП ОСОБА_6 , ОСОБА_4 скоїла злочин, передбачений ч.4 ст. 185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану. В епізоді щодо викрадення

пальта додатковою кваліфікуючою ознакою є повторність;

Своїми діями, які виразились у потворному таємному викраденні речей з ТОВ «Траш» ОСОБА_4 скоїла закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, повторно і її дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст. 15, ч.4 ст. 185 КК України.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Показання обвинуваченої

Обвинувачена ОСОБА_4 , після роз`яснення суті обвинувачення, свою вину у вчиненні крадіжки визнала, щиро розкаялася. Надані нею суду пояснення зводяться до наступного.

В той день, 17.09.2023, вона пішла в магазин «ТРАШ», що в центрі смт. Іванків. Зайшла в середину. Взяла з полиці кілька сумок, поклала в свою. Ще взяла пакет молока. І вийшла з магазину. Як вчинила крадіжку ніхто не бачив. Викрадене вона принесла до себе у кімнату, яку їй надали у модульному будинку. Трохи пізніше в цей же день, знову прийшла в центр містечка, і напроти магазину «Траш» побачила біля магазину одягу на манекені пальто біле. Зняла його і знову принесла до себе у кімнату по місцю проживання. Як вона це робила ніхто не бачив. Потім, в цей де день, вона прийшла знову до магазину «Траш» і нову намагалась вчинити крадіжку ( взяла банани, манікюрний набір, шкарпетки та дві сумки ( такі як першого разу). Але на виході з магазину її затримала охорона магазину. Що вчиняла крадіжки вона розуміє. Все викрадене було в неї вилучено працівниками поліції. Проте, не може і собі пояснити навіщо це робила. Запевняє, що ніколи такого не робила і таке більше не повториться. Має намір влаштуватися на роботу. Щиро кається.

2.2. Позиція потерпілих

Потерпілі/їх представники у судове засідання не з`явились. Написали заяви про те, що просять справу розглядати без їх участі. Потерпіла ОСОБА_6 зазначила, що не має до обвинуваченої матеріальних претензій. Обидва потерпілих покладалися на розсудщ суду щодо покарання, яке слід призначити.

2.3. Показання свідків

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні дала показання про те, що вона є донькою обвинуваченої. Раніше (до повномасштабного вторгнення рф в Україну) вони проживали в м. Маріуполь. Мати ніколи ні в чому незаконному помічена не була. Вона завжди працювала на кількох роботах. Отримуючи мінімальну заробітну плату, вона могла навіть щось відкладати. Але нещодавно познайомилась з нехорошим чоловіком і різко змінилась. Просто перестала чути рідних. Вона з ним приїхала до Києва. І їй надали тимчасове житло в Іванкові (кімнату у модульному будинку). Наразі той чоловік вже десь зник. Вона вважає, що матір більше такого не зробить. Вона зробила висновки.

Свідок ОСОБА_8 у судовому засідання дала показання про те, що вона працює в магазину «Траш» в смт. Іванків керуючим магазину. Їй відомо про те, що обвинувачена здійснила кілька крадіжок з їх магазину. Найпершу вони навіть не документували. Після першої крадіжки, яку вона вчинила 17.09.2023, викравши молоко і сумки, вони звернулись до РВ, але до кінця того ж дня вона знову намагалась викрасти товар в магазині ( банани, манікюрний набір, сумки), але була затримала охороною.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні показав, що він працює в магазині «Траш» охоронником. 17.09.203 він перебував на робочому місці. До нього підійшла власник магазину, який напроти, і попросила передивитися камери спостереження, бо в неї з манекену, який на вулиці, хтось викрав пальто. Передивились, побачили як крадіжку вчиняє обвинувачена, а потім ще ідентифікували її по записах як особу, яка перед цим скоїла крадіжку у їх магазині. Але в той же день вона знову прийшла до них у магазин, і тоді вже була затримана на виході з магазину під час спроби винести викрадені речі.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні показав, що він працює в магазині «Траш» менеджером торгового залу. 17.09.203 обвинувачена була затримана на виході з магазину під час спроби винести викрадені речі.

Свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у судовому засіданні показали, що вони були присутні у якості понятих, коли у кімнаті за місцем проживання обвинуваченої, остання видала працівникам поліції викрадене нею майно.

2.4. Дослідження письмових матеріалів кримінального провадження, в тому числі щодо речових доказів.

Вина ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих злочинів підтверджується письмовими доказами, наданими прокурором:

За фактом крадіжки пальта

Письмовою заявою ОСОБА_6 від 17.09.2023 року, у якій вона просила внести відомості до ЄРДР за фактом викрадення пальта ( а.с.63) та рапортом працівника поліції про це повідомлення ( а.с.62) ;

Протоколом огляду місця події від 17.09.2023 року з додатками (з 10 год. 24 хв. по 10 год. 34 хв.), в ході якого оглянуте місце скоєння крадіжки (а.с. 64-67);

Актом інвентаризації товару в магазині ПП ОСОБА_6 від 17.09.2023 ( виявлено нестачу пальта альпака вартістю 1800 грн. та накладною від 13.09.2023( а.с.79, 80);

Заявою ОСОБА_4 про добровільну видачу викраденого пальта ( а.с.81) та протоколом огляду в ході якого зафіксовано добровільну видачу викраденого ( а.с.82-88);

Постановою про визнання викраденого пальта речовим доказом та передачу його на відповідальне зберігання потерпілій ОСОБА_6 від 17.09.2023 ( а.с.89-90);

Протоколом пред`явлення особи для впізнання від 18.09.2023 (потерпіла впізнала викрадене у неї біля магазину пальто (а.с.91-92).

За фактом першої крадіжки з магазину «Траш»

Письмовою заявою керуючої магазином «Траш» від 17.09.2023 року, у якій вона просила внести відомості до ЄРДР за фактом викрадення сумок та молока ( а.с.101) та рапортом працівника поліції про це повідомлення ( а.с.100) ;

Протоколом огляду місця події від 17.09.2023 року з додатками (з 13 год. 00 хв. по 13 год. 20 хв.), в ході якого оглянуте місце скоєння крадіжки (а.с. 103-107);

Актом інвентаризації товару в магазині від 17.09.2023 ( виявлено нестачу сумок на суму 389,94 грн. та 1 пакету молока вартістю 50,99 грн. ( а.с.108, 109);

Заявою ОСОБА_4 про добровільну видачу викраденого ( а.с.111) та протоколом огляду в ході якого зафіксовано добровільну видачу викраденого ( а.с.112-118);

Постановою про визнання викраденого речовими доказами та передачу на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП № 1 від 19.09.2023 з квитанцією (а.с.119-121).

За фактом замаху на крадіжку з магазину «Траш»

Письмовою заявою керуючої магазином «Траш» від 17.09.2023 року, у якій вона просила внести відомості до ЄРДР за фактом викрадення товару ( а.с.125) та рапортом працівника поліції про це повідомлення ( а.с.124) ;

Актом інвентаризації товару в магазині від 17.09.2023 ( зафіксовано кількість і вартість товару, який обвинувачена намагалась викрасти ( а.с.139, 140);

Заявою ОСОБА_4 про добровільну видачу викраденого та протоколом огляду місця події в ході якого зафіксовано добровільну видачу викраденого (а.с.127-134);

Постановами про зняття показань технічних приладів ( відеозапису з відеокамер від 18.09.2023 та протоколами зняття цих показань ( а.с.141-146), протоколом їх огляду (а.с.147-160); На перегляді безпосередньо відеозаписів (а.с.161) (диск визнаний речовим доказом (а.с.162-165) сторони кримінального провадження у судовому засіданні не наполягали;

Постановою про визнання викраденого речовими доказами та передачу на зберігання до кімнати зберігання речових доказів ВП № 1 від 19.09.2023 з квитанцією (а.с.135-137).

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинувачену, свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження, в т.ч. ті, які характеризують особу обвинуваченої, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 , поза розумним сумнівом, у вчиненні інкримінованого кримінальних правопорушень, передбачених

ч. 4 ст. 185 КК України - таємне викрадення чужого майна (крадіжки), вчинені в умовах воєнного стану (за фактами вчинення першої крадіжки з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та крадіжки пальта, остання, крім того, має ознаку повторності);

ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України - закінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, повторно ( за фактом замаху на вчинення другої крадіжки з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 »).

Суд звертає увагу, що у обвинувальному акті ці дії обвинуваченої інкримінуються їй як окремі злочини. Однак, за правовим висновком, який міститься в постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року у справі № 591/4366/18 (провадження № 51-1122кмо20), єдиною підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації дій особи за кваліфікуючою ознакою «повторно» без постановлення обвинувального вироку суду стосовно цієї особи за першим епізодом, який дає підстави для кваліфікації ознаки «повторно», є розгляд першого і наступних однорідних або тотожних злочинів в одному кримінальному провадженні. Таким чином, у ситуації, коли в одному кримінальному провадженні розглядаються два і більше епізоди вчинення тотожних чи однорідних злочинів, для повторності злочинів не має значення, була чи не була особа засуджена за раніше вчинений злочин. П.20 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що за правилами ст. 70 КК України призначається покарання і в разі вчинення особою діянь, частина яких кваліфікується як закінчений злочин, а решта як готування до злочину чи замах на нього; проте, за окремими епізодами злочинної діяльності або за окремими пунктами статті (частини статті), які не мають самостійної санкції, покарання не призначається.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого відповідно до п.п.1,2 частини 1 ст. 66 КК України, суд визнає ті обставини, що ОСОБА_4 визнала себе винною, щиро розкаялася, оскільки викрадене повернуто потерпілим, фактично завдана шкода відшкодована.

Так, під час судового розгляду обвинувачена дійсно щиро розкаялася, оскільки таке її каяття ґрунтувалося на визнанні нею своєї провини, виявленню жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалась, що підтверджувалось конкретними діями ( добровільно видала працівникам поліції викрадене). Крім того, щире каяття ґрунтувалося на правдивій розповіді про всі відомі їй обставини вчинених злочинів, як на досудовому розслідуванні так і під час судового розгляду, відповідній належній критичній оцінці нею своєї протиправної поведінки, яку засуджувала та бажанні нести кримінальну відповідальність за вчинене, що також знайшло своє відображення і в матеріалах кримінального провадження.

Обставин, які згідно із статтею 67 КК України обтяжують її покарання, судом не встановлено, як не зазначені вони і у обвинувальному акті.

5. Мотиви призначення покарання

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор у судовому засіданні просив суд:

визнати ОСОБА_4 винуватою та призначити покарання

за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років 1 місяця позбавлення волі;

за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років позбавлення волі;

за ч.2 ст. 15, 4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років позббавлення волі;

На підставі ст. 70 шляхом поглинання більш тяжким покарання менш тяжкого, остаточно призначити покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі.

Обвинувачена та її захисник просили призначити їй покарання, яке не буде пов`язане з реальним позбавленням волі, врахувавши її щире каяття, її ставлення до вчиненого, обставини, які пом`якшують її покарання.

5.2. Висновки суду щодо покарання

Суд, призначаючи обвинуваченій покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченій покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченій ОСОБА_4 , враховуючи, що обвинувачена вчинила умисні діяння, які, згідно ст. 12 КК України, відносяться до тяжких злочинів, раніше не судима, фактично є особою, яка вимушено переселилася з місця свого проживання внаслідок збройної агресії рф проти України, на обліку у лікарів психіатра чи психіатра не перебуває, суд виходить із положень статті 65 КК України, а саме з принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для виправлення та попередження нових злочинів. Суд, крім того, враховує наявність декількох обставин, які пом`якшують її покарання, відсутність обтяжуючих обставин, позицію потерпілих та вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства, оскільки наслідки, які настали в результаті умисних протиправних дій обвинуваченої фактично усунені шляхом добровільної видачі викраденого у повному обсязі. Обвинуваченій слід призначити покарання у виді позбавлення волі у межах санкції ч.4 ст. 185 КК України за скоєння крадіжки з магазину «Траш» та викрадення пальта у ПЕП ОСОБА_6 .

Разом з тим, у судовому засіданні під час дослідження обставин протиправних діянь , скоєних обвинуваченою, та її особистості відповідно до положень ст. 50 КК України, встановлено наявність підстав для призначення покарання в порядку, передбаченому ст. 69 КК України ( в частині призначення покарання за замах на крадіжку).

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у Постанові від 03 лютого 2021 року у справі № 629/2739/18, провадження № 51-3479 км 20.

Згідно з п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину, як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Як встановлено під час судового розгляду, обвинувачена до скоєння інкримінованих їй кримінальних правопорушень не притягувався до кримінальної відповідальності, щиро розкаялася у вчиненому злочині, критично оцінила свою протиправну поведінку, фактично відшкодувала завдану шкоду, добровільно передавши викрадене у повному обсязі працівникам поліції.

Беручи до уваги встановлені фактичні обставини по справі, ступень тяжкості скоєного, характер та мотиви протиправних дій, характеристику особи обвинуваченої, її попередню позитивну соціальну поведінку, обставини, які пом`якшують покарання, які знижують ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення і ступінь небезпеки особи обвинуваченої для суспільства, суд, всебічно оцінюючи викладені обставини, приходить до переконання про можливість застосування положень ст.69 КК України, а саме призначення покарання за епізодом замаху на скоєння крадіжки у виді позбавлення, у розмірі нижчому від найнижчої межі, встановлено санкції ч. 4 ст. 185 КК України.

Суд враховує при цьому, що логіка закону про кримінальну відповідальність, в т.ч. полягає в тому, що призначення покарання особі, яка вчинила більше одного злочину, за жоден із яких вона не була притягнута до відповідальності до ухвалення вироку, має передбачати оцінку всієї сукупності злочинів, вчинених до ухвалення вироку, оскільки така сукупність визначальною мірою характеризує ступінь суспільної небезпечності як винуватої особи, так і вчинених нею злочинів, належна оцінка чого є передумовою обрання як форми реалізації кримінальної відповідальності, так і належного заходу кримінально-правового впливу.

Враховуючи позицію, викладену у постанові ВСУ № 7 від 24.03.2003, про те, що остаточне покарання за вчинення закінчених кримінальних правопорушень та замаху на злочин, слід призначити за правилами ч.1 ст. 70 КК України, суд вважає доцільним призначення покарання за замах на вчинення злочину із застосуванням ст. 69 КК України з метою диференціації кримінально-правової оцінки злочинних діянь особи в контексті положень статей 50, 65 КК.

З досудової доповіді органу пробації вбачається, що вони дійшли висновку про можливість виправлення обвинуваченої без позбавлення її волі.

Підставою звільнення особи від відбування покарання з випробуванням є переконання суду виявлене у мотивованому висновку про можливість її виправлення без відбування покарання. Суд доходить такого висновку на підставі тих відомостей, які оцінює на момент ухвалення вироку, зокрема, відомостей про вчинений особою злочин (злочини). Разом із тим, вчинення особою не одного, а двох і більше злочинів, може мати визначальний вплив на зміст висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, вид і розмір призначеного покарання.

Дійшовши висновку про можливість виправлення особи без реального відбування покарання та призначивши іспитовий строк при звільненні від його відбування, суд має керуватися виключно положеннями ст. 75 КК, вмотивувавши своє рішення щодо цього.

В той же час, оскільки обвинуваченій остаточно призначається покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи дані про її особу, наявність обставин, що пом`якшують її покарання та відсутність обставин, що його обтяжують, суд вважає можливим її виправлення без реального відбування покарання з визначенням іспитового строку з покладанням обов`язків, передбачених п.п. 1), 2) ч. 1 ст. 76 КК України.

Перебіг іспитового строку починається з моменту проголошення вироку.

6. Вирішення питання про долю речових доказів, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Запобіжний захід відносно обвинуваченої у виді тримання під вартою скасувати, обравши на період часу до набрання вироком законної сили більш м`який запобіжний захід особисте зобов`язання.

Зарахувати час перебування під вартою у строк відбутого покарання.

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до статті 100 КПК України, врахувавши, що викрадене пальто передане потерпілій ОСОБА_6 .

Керуючись статтями 100, 124, 174, , 337, 369-371, 373, 374, 392-395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, і із застосуванням ст. 69 КК України призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів покарання призначити шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначивши остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, та з покладенням обов`язків відповідно до ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 скасувати, звільнивши її з-під варти в залі суду.

До набрання вироком законної сили застосувати відносно ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання з`являтися на виклики суду.

Зарахувати строк перебування під вартою з 17.09.2023 до 27.12.2023 в строк відбутого покарання.

Речові докази: набір манікюрний «7прGS1111», шкарпетки жіночі «Duna1013 білий р.23-25», сумки 44Х32Х10 см GSB2067 у кількості 6 шт., пакет молока «Ферма2,5%», які зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів ВП № 1 Вишгородського РУП ГУ НП в Київській області повернути ТОВ «Траш»; компактдиск із записами камер відео спостереження залишити в матеріалах кримінального провадження.

Згідно ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити засудженій, її захиснику, прокурору, надіслати потерпілим.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення вироку шляхом подачі апеляційної скарги через Іванківський районний суд Київської області.

Суддя ОСОБА_1