ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 639/6477/21 Номер провадження 11-кп/814/355/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 липня 2021 року за №0000382, за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_7 на вирок Жовтневого районного суду м. Харків від 17 листопада 2021 року,

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку та проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , судиму

26 серпня 2021 року Жовтневим районним судом м. Харків за ч.1 ст.185 КК України на 120 годин громадських робіт,

визнано винуватою та засуджено за ч.1 ст.162 КК України до покарання у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч.4 ст.70 КК України до покарання за оскаржуваним вироком повністю приєднано покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харків від 26 серпня 2021 року та призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді 120 годин громадських робіт та штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України призначене ОСОБА_8 покарання у вигляді штрафу ухвалено виконувати самостійно.

Вирішено питання щодо речових доказів.

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватою та засуджено за те, що вона 06 липня 2021 року приблизно о 14 годині 30 хвилин незаконно проникла всередину належної ОСОБА_9 квартири АДРЕСА_2 , порушивши право останнього на недоторканність житла.

В апеляційній скарзі прокурор просив скасувати вирок Жовтневого районного суду м. Харків від 17 листопада 2021 року та призначити ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.162, ч.4 ст.70 КК України у вигляді 1 року обмеження волі, посилаючись на те, що місцевий суд при призначенні обвинуваченій покарання фактично застосував ст.71 КК України, замість ч.4 ст.70 КК України, яка підлягала застосуванню (шляхом поглинення менш суворого покарання у вигляді штрафу більш суворим покаранням) та не дотримався ст.ст.50, 65 КК України.

Потерпілий ОСОБА_10 та обвинувачена ОСОБА_8 були належним чином повідомлені про місце, дату й час судового засідання апеляційної інстанції. Водночас ОСОБА_8 заявила клопотання про здійснення апеляційного розгляду за її відсутності, що підтверджується довідками про доставку SMS-повідомлень (судових повісток) за абонентськими номерами мобільних телефонів потерпілого ( НОМЕР_1 ), обвинуваченої ( НОМЕР_2 ) і телефонограмою, складеною помічником судді.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу в частині неправильного застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_8 остаточного покарання, уважаючи законним обране їй покарання за ч.1 ст.162 КК України та не порушуючи питання про погіршення її становища, перевірила матеріали кримінального провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_8 у вчиненні нею кримінального правопорушення, обґрунтованості її засудження та кваліфікації дій за ч.1 ст.162 КК України як незаконне проникнення до житла особи, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому відповідно до ст.404 КПК України в зазначеній частині оскаржуваний вирок не переглядається.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи прокурора про неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність під час призначення ОСОБА_8 остаточного покарання є слушними.

Виходячи з положень ч.1 ст.407, п.4 ч.1 ст.408 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі, якщо це не погіршує становища обвинуваченого.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком, особу ОСОБА_8 , яка повністю визнала винуватість, судима (до покарання у вигляді громадських робіт), має: на утриманні двох неповнолітніх дітей ( ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ), постійне місце проживання, на спеціальних обліках у медичних закладах не перебуває, думку потерпілого, який не має претензій до обвинуваченої та поклався на розсуд суду в питанні призначення їй заходу примусу, наявність обставини, що пом`якшує покарання щире каяття, та відсутність обставин, які його обтяжують.

За таких обставин, місцевий суд дійшов правильного висновку про призначення ОСОБА_8 покарання за ч.1 ст.162 КК України у вигляді штрафу в розмірі, передбаченому санкцією цієї норми кримінального закону.

Однак у ході обрання обвинуваченій остаточного заходу примусу суд першої інстанції закон України про кримінальну відповідальність застосував неправильно.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після ухвалення вироку в справі буде встановлено, що обвинувачений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до ухвалення попереднього вироку.

Частиною 1 ст.70 КК України унормовано, що при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

У той же час, ч.1 ст.71 КК України визначає, що якщо обвинувачений після ухвалення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Проте всупереч викладеному вище місцевий суд при призначенні ОСОБА_8 остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, на підставі ч.4 ст.70 КК України, до призначеного обвинуваченій покарання у вигляді 850 гривень штрафу повністю приєднав невідбуте покарання за вироком Жовтневого районного суду м. Харків від 26 серпня 2021 року у вигляді 200 громадських робіт, тобто норму закону, яка підлягає застосуванню, визначив правильно, а фактично застосував принцип призначення покарання за сукупністю вироків, передбачений ст.71 КК України.

Помилково зазначив суд першої інстанції й у мотивувальній частині вироку про необхідність обрання ОСОБА_8 остаточного заходу примусу шляхом повного складання призначених покарань у вигляді штрафу й громадських робіт, оскільки не врахував те, що при призначенні остаточного покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного або часткового їх складання заміна покарань провадиться за правилами, передбаченими ст.72 КК України. Між тим, коли за кримінальні правопорушення, що утворюють сукупність, призначено основні покарання різних видів, які не підлягають заміні (штраф, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю), суд може застосувати лише принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим або призначити кожне з них до самостійного виконання, а не принцип повного чи часткового складання покарань, як це здійснено місцевим судом (абз.4 п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання).

Допущена ж судом першої інстанції помилка призвела до обрання ОСОБА_8 двох видів покарань, які не можуть бути одночасно призначені.

Ураховуючи наведені вище дані та обставини, колегія суддів дійшла висновку про те, що обвинуваченій необхідно призначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання у вигляді штрафу за оскаржуваним вироком більш суворим покаранням у вигляді громадських робіт за попереднім вироком і виключити з оскаржуваного судового рішення посилання на самостійне виконання покарання у вигляді штрафу, що є покращенням становища ОСОБА_8 , а тому оскаржуваний вирок у частині призначення останній покарання підлягає зміні.

Отже, апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Жовтневого районного суду м. Харків від 17 листопада 2021 року в частині призначення ОСОБА_8 покарання змінити.

Уважати ОСОБА_8 засудженою за ч.1 ст.162 КК України до покарання, призначеного судом першої інстанції, у вигляді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за зміненим вироком Жовтневого районного суду м. Харків від 17 листопада 2021 року більш суворим покаранням за попереднім вироком Жовтневого районного суду м. Харків від 26 серпня 2021 року призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді 120 годин громадських робіт.

Виключити з вироку посилання на самостійне виконання покарання у вигляді штрафу.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4