Справа № 444/849/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/962/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові у режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 2 серпня 2023 року про обвинувачення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари Київської області, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_6 вирішено рахувати з часу його фактичного затримання 03.01.2023 року.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 залишено до набрання вироком законної сили.

Вирішено питання з арештом майна, речовими доказами та процесуальними витратами.

Згідно з вироком, 03.01.2023 року приблизно о 06:30 год. водій ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «Hyundai Sonata», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним у правій смузі руху автодороги «Львів - Рава-Руська» у смт. Куликів, Львівського району Львівської області в напрямку до м. Жовква порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: Р. 1 п. 1.5 (Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати), 1.10 (безпечна швидкість - швидкість, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах); Р. 2 п. 2.1 а) (водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії); п. 2.3 б) (бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), д) (не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху); п. 2.9 а) (водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції); Р. 12 п. 12.1 (під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним); п. 12.9 б) (перевищувати максимальну швидкість на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки); Р. 33 п. 3.29 (обмеження максимальної швидкості), які виразилися в тому, що він перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння згідно результатів токсикологічного дослідження сечі - 1,23 %о (проміле), згідно результатів токсикологічного дослідження крові - 0,71 %о (проміле) етанолу, будучи не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, не дотримався безпечної швидкості руху та рухаючись з перевищенням дозволеної швидкості в межах 122-133 км/год., на заокругленні дороги праворуч по напрямку руху його автомобіля, без причин технічного характеру виїхав через зустрічну смугу руху на зупинку громадського транспорту та здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 , який в цей час знаходився на вказаній зупинці та в подальшому здійснив зіткнення із автопоїздом у складі сідлового тягача марки «Scania», р.н. НОМЕР_2 , та напівпричепа марки «SDC», р.н НОМЕР_3 , який перебував у нерухомому стані. В результаті порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 , пішохід ОСОБА_10 , отримав наступні тілесні ушкодження: тупу поєднану травму тіла у вигляді відкритої черепно-мозкової травми з ушкодженням головного мозку, травми тулуба з ушкодженням внутрішніх органів та множинних переломів кісток кінцівок, що призвело до гострої крововтрати. Вказані тілесні ушкодження утворилися від контакту з тупими твердими предметами, якими могли бути зовнішні елементи транспортного засобу при ДТП, та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.

Не погоджуючись із цим вироком, обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 звернулися з апеляційною скаргою, у якій просять вирок Жовківстького районного суду Львівської області від 2 серпня 2023 року змінити, призначити ОСОБА_6 покарання у вигляді обмеження волі строком на 5 років, без позбавлення права керування транспортними засобами.

В обґрунтування апеляційних вимог апелянти покликаються на те, що ОСОБА_6 повністю розуміє протиправність своїх дій, щиро розкаявся у вчиненому, сприяв розкриттю кримінального правопорушення та надав показання щодо цього, але не погоджується із суворістю вироку через призначене йому покарання. Просять врахувати позицію потерпілої ОСОБА_9 , котра у судовому засіданні 5 квітня 2023 року подала заяву, у якій зазначила, що під час досудового розслідування родичі обвинуваченого, зокрема його мати ОСОБА_11 , всіляко намагалася її морально підтримувати, а також відшкодовувала завдану моральну шкоду; її участь суттєво допомогла потерпілій пережити горе, що її спіткало. Крім цього, потерпіла вказала, що, поспілкувавшись з ОСОБА_12 , зрозуміла, що він теж дуже переживає за свій вчинок, щиро розкаюється у вчиненому. Зазначила, що їй у повному обсязі відшкодовано матеріальну та моральну шкоду, цивільного позову подавати не буде, претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого у неї немає та в подальшому не буде. Просила застосувати щодо ОСОБА_6 ст. 69 КК України.

Як зазначають апелянти, до обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 місцевий суд відніс щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Вважають, що до ОСОБА_6 можливо застосувати ст. 69 КК України та призначити йому покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Окрім цього, просять не призначати обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. При цьому просять врахувати молодий вік ОСОБА_6 , сімейний та матеріальний стан, незадовільний стан здоров`я, виключно позитивні характеристики з місця проживання та роботи.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Потерпіла ОСОБА_9 просила суд обвинуваченого ОСОБА_6 суворо не карати та задовольнити апеляційну скаргу сторони захисту.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачений та захисник не оспорюють висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за встановлених і викладених у вироку обставин, кваліфікацію його дій за ч. 3 ст. 286-1 КК України, а тому вирок у цій частині в апеляційному порядку не перевіряється.

За визнаних судом першої інстанції встановленими та доведеними фактичних обставин кримінального правопорушення, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 286-1 КК України, а саме як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керувала транспортним засобом, перебуваючи в стані сп`яніння, що спричинило смерть потерпілому ОСОБА_10 .

Стосовно доводів апеляційної скарги сторони захисту про невідповідність призначеного ОСОБА_6 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі, то такі, на переконання колегії суддів, в ході апеляційного розгляду свого підтвердження не знайшли.

Так, згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети, а також принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчиненого діяння, його небезпечності та особі винного. Пропорційність покарання вищезазначеним складовим є проявом справедливості як однієї з основоположних засад кримінального провадження.

Положення ст. 65 КК України визначають загальні засади призначення покарання, які наділяють суд правом вибору між однією із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, кожна з яких є законною. Завданням такої форми є виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого суспільно-небезпечного діяння, особи винного та обставин, що впливають на покарання.

Із вироку слідує, що суд при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, його непоправні наслідки у вигляді загибелі людини; особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання та позитивну характеристику, його стан здоров`я та молодий вік; позицію потерпілої ОСОБА_9 , яка просила обвинуваченого суворо не карати; щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди як обставини, що пом`якшують покарання; відсутність обставин, що його обтяжують.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції дійшов висновку, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень ОСОБА_6 слід призначити мінімальне покарання в межах санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України, а саме у виді 5 років позбавлення волі з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

На переконання колегії суддів апеляційного суду, місцевий суд в повній мірі дослідив матеріали провадження та надав правильну оцінку особі обвинуваченого.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім окремих випадків, призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, за це кримінальне правопорушення.

Частина 1 цієї норми надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину». Таке формулювання призводить до висновку, що застосування статті 69 КК України можливе, якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України, й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, Верховний Суд у постанові від 17 вересня 2019 року у справі №744/884/17 зазначав, що обставини, що пом`якшують покарання, чи сукупність цих обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, роллю, яку виконувала особа, визнана винуватою, у вчиненні злочину, її поведінкою під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватця.

На переконання апеляційного суду, хоча встановлені у справі обставини пом`якшують покарання обвинуваченого, проте істотно не знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та ступінь його суспільної небезпеки та не є достатніми для застосування положень ст. 69 КК України, оскільки вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння не може знижувати ступінь суспільної небезпеки особи винуватого, який грубо порушив правила дорожнього руху, керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, наражаючи на небезпеку оточуючих, в тому числі і учасників дорожнього руху.

Покликання апелянтів на те, що ОСОБА_6 є особою молодого віку та має незадовільний стан здоров`я, не є тими обставинами, які тісно пов`язані із вчиненим злочином і такими обставинами, які істотно знижують ступінь його тяжкості.

Оцінюючи такі доводи апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що дорожньо-транспортна пригода, в якій потерпілому було завдано тяжких тілесних ушкоджень, від яких останній помер, виникла внаслідок того, що ОСОБА_6 , своїми діями порушив відразу декілька норм правил дорожнього руху, які регламентують безпечне управління транспортним засобом, що призвело до таких тяжких наслідків.

Хоча обвинувачений вчинив злочин з необережності, проте його дії призвели до незворотних наслідків у виді смерті людини

При цьому ОСОБА_6 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, тим самим грубо знехтував правилами дорожнього руху, пов`язаними з імперативною забороною керувати транспортним засобом у такому стані, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого.

Тому наведені апелянтами обставини не можна визнати такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Думка потерпілої ОСОБА_9 щодо призначення покарання, висловлена як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, підлягає врахуванню, однак така позиція не є вирішальною при прийнятті відповідного рішення судом, з огляду на конкретні обставини справи, і вона враховується у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 65 КК України.

Більше того, колегія суддів враховує, що хоча ОСОБА_6 і відшкодував потерпілій завдану шкоду, смерть близької людини є непоправним наслідком, який ніколи не може бути компенсований повністю.

Водночас, викладені в апеляційній скарзі доводи були повною мірою враховані судом першої інстанції, який, врахувавши, у тому числі обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 , його ставлення до вчиненого, визнання вини та намагання відшкодувати заподіяну потерпілій шкоду, призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у розмірі, що відповідає мінімальній межі санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Погоджується з таким висновком місцевого суду й апеляційний суд.

При цьому обставини, на які покликаються в апеляційній скарзі апелянти щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості не є безумовними і достатніми для зміни вироку в частині призначеного покарання.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність вироку суду першої інстанції, вмотивованість його висновків з питання призначення обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу, апелянти не навели.

Суд навів переконливі мотиви свого рішення в частині призначення покарання і доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів вважає, що покарання, призначене судом обвинуваченому ОСОБА_6 у повній мірі відповідає статтям 50, 65 КК України, є необхідним та достатнім для його виправлення, попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав вважати таке покарання явно несправедливим через суворість за доводами, викладеними в апеляційній скарзі, суд не вбачає.

В той же час, колегія суддів зазначає, що відсутні підстави для не призначення ОСОБА_6 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки це додаткове покарання визначене санкцією ч. 3 ст. 286-1 КК України як безальтернативне, а колегія суддів не знайшла підстав для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого покарання, ніж передбачено законом.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що вирок суду першої інстанції з підстав зазначених в апеляційній скарзі сторони захисту, зміні не підлягає, тому у задоволенні цієї апеляційної скарги належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Жовківського районного суду Львівської області від 2 серпня 2023 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4