Єдиний унікальний номер 205/5235/20
1-кп/205/633/23
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська
Провадження № 1-кп/205/633/23 Справа № 205/5235/20
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2023 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001382 від 06 червня 2020 року стосовно

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Баку, Грузія, громадянина України, який має вищу освіту, офіційно не працює, одружений, має двох дітей на утриманні, зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,-

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участю:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

У невстановлений в ході досудового розслідування час та місці у ОСОБА_3 виник протиправний умисел, спрямований на заволодіння чужим майном шляхом обману.

Реалізуючи протиправний умисел, направлений на заволодіння чужим майном шляхом обману, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 03.06.2020 приблизно о 12:00 годині (більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено), прибув до буд. АДРЕСА_2 . Знаючи, що за вищевказаною адресою знаходиться металошукач марки «CARRETT» АТ-PRO INTERNATIONAL, який належить його знайомому ОСОБА_5 , та те, що останній перебуває під вартою у ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№4)», ОСОБА_3 повідомив родичу ОСОБА_5 - ОСОБА_6 , який мешкає за вказаною адресою, що металошукач марки «CARRETT» АТ-PRO INTERNATIONAL, належить йому на праві власності, оскільки раніше ОСОБА_5 продав його ОСОБА_3 . Після цього ОСОБА_3 висунув вимогу ОСОБА_6 передати йому вказаний металошукач, не маючи наміру повернути його власнику.

ОСОБА_6 будучи введеним в оману ОСОБА_3 , добровільно передав ОСОБА_3 металошукач марки «CARRETT» AT-PRO INTERNATIONAL, що фактично належить сестрі ОСОБА_5 - ОСОБА_7 .

Отримавши від ОСОБА_6 вказаний металошукач, та довівши таким чином свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_3 зник з місця скоєння кримінального правопорушення розпорядившись ним на власний розсуд.

Своїми умисними діями, які виразилися у заволодінні чужим майном шляхом обману, ОСОБА_3 , спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальний збиток у розмірі 7980 гривень.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК за ознаками заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

В судовому засіданні ОСОБА_3 заявив клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК, тобто у зв`язку з закінченням строків давності. В обґрунтування свого клопотання зазначив, що з моменту вчинення ним кримінального правопорушення пройшло більше трьох років, а тому наявні законні підстави для звільнення його від відповідальності.

Прокурор не заперечував проти звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК).

Заслухавши заявлене клопотання, думку сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали справи, суд доходить наступних висновків.

За змістом статті 285 КПК, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Особі, яка обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Згідно з частинами 1, 4 ст. 286 КПК, звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 49 КК, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі...

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Визначені у статті 49 КК строки давності за змістом становлять проміжки часу, у разі спливу яких з моменту вчинення кримінального правопорушення до набрання вироком законної сили особа звільняється від кримінальної відповідальності. Передбачаючи в цих випадках відмову держави від застосування заходів кримінальної репресії, законодавець виходить із того, що з плином часу вчинене в далекому минулому діяння перестає бути показником соціальної небезпечності особи, а тривала законослухняна поведінка людини в подальшому свідчить про її виправлення. В цьому разі притягнення особи до кримінальної відповідальності не узгоджується з принципом гуманізму та є недоцільним (п. 22 постанови Великої Палати Верховного Суду від 02 лютого 2023 року у справі 735/1121/20 ).

Строк давності це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Умовами для звільнення особи від кримінальної відповідальності із зазначених вище підстав є: (1) якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності; (2) якщо протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); (3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); (4) законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК та відповідно до висунутого обвинувачення інкриміновані дії він вчинив 03.06.2020.

В той же час, ухвалою суду від 30 березня 2023 року обвинуваченого ОСОБА_3 було оголошено у розшук, а кримінальне провадження стосовно нього зупинено.

Вирішуючи питання про зупинення строків притягнення до кримінальної відповідальності суд враховує таке.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року № 5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду з огляду на ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, котра ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність є персоніфікованою, у зв`язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові ККС ВС від 24.07.2019 у справі №725/2356/16-к, при з`ясуванні того, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК в разі, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови належного повідомлення їй про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошують його розшук.

Причому підстава для оголошення розшуку під час досудового розслідування «місцезнаходження підозрюваного невідоме» може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин, коли не встановлено його місцезнаходження.

Саме тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме собою ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства.

З цих підстав суд зазначає, що обвинувальний акт надійшов до суду 14 липня 2020 року та підготовче судове засідання було призначено на 20 липня 2020 року. У вказану судом дату та час обвинувачений ОСОБА_8 з`явився, але розгляд справи було відкладено. 13 квітня 2021 року було проведено підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. У судові засідання, призначені на 07 грудня 2021 року, 08 лютого, 10 травня, 16 серпня 2022 року та 30 березня 2023 року обвинувачений ОСОБА_3 не з`явився. При цьому, відомості про отримання ним судового виклику матеріали справи не містять.

Ухвалами суду від 07 грудня 2021 року, 14 лютого 2022 року, 08 липня 2022 року та 14 лютого 2023 року до обвинуваченого ОСОБА_3 було застосовано примусовий привід.

Будь-яких матеріалів щодо виконання зазначених ухвал до суду не надходило, у зв`язку з чим останнього ухвалою суду від 30 березня 2023 року було оголошено у розшук.

Обвинувачений ОСОБА_3 з`явився до суду та повідомив, що весь час проживав за адресою, зазначеною в обвинувальному акті, будь-яких судових викликів йому на адресу не надходило, працівники поліції за місцем його мешкання не приходили.

З огляду на вищевказані обставини та фактичну бездіяльність посадових осіб, яким було доручено виконання примусового приводу та розшук обвинуваченого ОСОБА_3 , суд позбавлений можливості стверджувати про те, що обвинувачений свідомо ухилявся від явки до суду, що було б підставою для зупинення строків давності притягнення його до кримінальної відповідальності.

Таким чином, з 03 червня 2020 року строки давності за ч. 1 ст. 190 КК у цьому кримінальному провадженні розпочали спливати і закінчились 03 червня 2023 року.

Відповідно до правового висновку щодо застосування норм матеріального та процесуального закону, викладеного в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 521/8873/18, за змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, частинами 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК, суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Нероз`яснення судом першої чи апеляційної інстанцій відповідно до вимог ст. 285 КПК зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягнуло неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (ч. 2 - 4 ст. 49 КК).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Під час розгляду кримінального провадження встановлені матеріальні та процесуальні підставі для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, оскільки матеріали провадження не містять даних про те, що перебіг давності зупинявся внаслідок ухилення обвинуваченого від органу досудового розслідування та/або суду, а строк сплинув.

Отже, станом на час розгляду кримінального провадження та постановлення цієї ухвали 13 листопада 2023 року, сплинув трирічний строк притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності, визначений в ст. 49 КК, а тому останній підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

Судом, відповідно до ст. 285 КПК ОСОБА_3 роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, на що обвинувачений підтримав своє клопотання, наполягав на його задоволенні та просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК.

При цьому, обвинувачений підтвердив, що йому зрозуміла як суть обвинувачення, так і підстава звільнення від кримінальної відповідальності, яка не є реабілітуючою, на що надав свою згоду.

Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК, відповідно до якого «сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом», - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.

Отже, встановлення вищевикладених обставин є правовою підставою для прийняття рішення судом про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення чинним законодавством не передбачено.

Тільки у разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку (ч. 3 ст. 285 КПК).

Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що доводи клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 знайшли своє повне підтвердження під час розгляду кримінального провадження, у зв`язку з чим воно підлягає задоволенню, а кримінальне провадження має бути закрито.

Крім цього, під час досудового розслідування кримінального провадження №0001382 органом досудового розслідування було понесено процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта для проведення судової товарознавчої експертизи №1840-20.

Якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, то процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту (Постанова ОП ККС ВС від 12.09.2022 у справі №203/241/17).

Таким чином, суд вважає за необхідне також вирішити питання про віднесення процесуальних витрат, понесених у кримінальному провадженні №0001382 на рахунок держави.

Речові докази у справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 284, 285, 370, 372 КПК, 49 КК, суд, -

У Х В А Л И В :

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК у зв`язку з закінченням строків давності.

Кримінальне провадження № 0001382 за обвинуваченням ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 190 КК закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК у зв`язку зі звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

Процесуальні витрати, пов`язані з залученням експерта за проведення судової товарознавчої експертизи 1840-20 від 23.04.2020 у розмірі 326 гривень 88 копійок віднести на рахунок держави.

Ухвала суду може бути оскаржена протягом 7 днів з дня її проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: ОСОБА_1