ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2330/23 Справа № 203/2928/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2023 року м. Дніпро

Головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в режимі відеоконференції матеріали судового провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 , поданої в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 вересня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей не маючого, офіційно не працюючого, зареєстрованого за адресою місця проживання: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч.4 ст.28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 317 КК України (далі КК),-

В С Т А Н О В И Л А :

18 вересня 2023 року до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська із клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0000034 від 31.01.2020, звернувся прокурор відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 , в якому порушувалося питання про продовження строку тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 строком на 60 діб в межах строку досудового розслідування, без можливості внесення застави.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 вересня 2023 року клопотання прокурора було задоволено та продовжено строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 до проведення підготовчого судового засідання, але не більше ніж на 60 днів, тобто до 23.11.2023 року, включно, з утриманням в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» Управління державної пенітенціарної служби у Дніпропетровській області, без визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави.

В апеляційній скарзі захисник порушує питання про скасування ухвали слідчого судді у зв`язку з незаконністю та помилковістю.

В обґрунтування зазначає, що суд вийшов за межі прохальної частини клопотання прокурора та прийняв рішення, яке сторона обвинувачення не просила, оскільки у поданому клопотанні прокурор просив продовжити строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 на 60 днів в межах строку досудового розслідування, тоді як слідчий суддя постановив продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_8 з 24.09.2023 року до проведення підготовчого судового засідання, але не більше ніж на 60 днів, тобто до 23.11.2023 року.

Крім того вказує, що у судовому засіданні прокурор на запитання сторони захисту пояснив, що наразі досудове розслідування не проводиться та його строк не тече. Разом з цим, Дніпровським апеляційним судом була визначена підсудність обвинувального акту даного кримінального провадження за Самарським районним судом м. Дніпропетровська, який своєю ухвалою від 30.08.2023 року обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні, в тому числі, відносно ОСОБА_8 повернув прокурору. Натомість, відповідно до дослідженого в судовому засіданні витягу з ЄРДР від 22.09.2023 року вбачається, що повернення не відбулося та останніми зазначені відомості про подання обвинувального акту. При цьому, прокурор наполягав на тому, що ним подана апеляційна скарга на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська про повернення обвинувального акту.

Таким чином, захисник вважає, що жодних фактів, які дають право стверджувати про повернення обвинувального акту не існує, у зв`язку з чим склад Кіровського районного суду м. Дніпропетровська є незаконним, а питання тримання під вартою повинно було слухатися в Самарському районному суді м. Дніпропетровська.

При цьому, звертає увагу, що Дніпровським апеляційним судом, зокрема, у справах №629/5000/19, 629/3808/20, 211/6341/21, 202/1798/22, за клопотанням прокурора під час розгляду апеляційної скарги сторони обвинувачення на ухвалу суду про повернення обвинувального акту вирішувалося питання про продовження строку тримання під вартою, що ще раз підтверджує розгляд питання про продовження тримання під вартою незаконним складом суду та є підставою для скасування судового рішення у будь-якому випадку.

Також сторона захисту наголошує, що під час дослідження додатків до клопотання було встановлено, що додане повідомлення про підозру не містить підпису ані адвоката, ані підозрюваного, а прокурор з цього привод послався лиш на те, що всі матеріали надавалися при виконанні вимог ст.290 КПК. В свою чергу відсутність повідомлення про підозру виключає можливість обрання будь-якого запобіжного заходу, а наявні в матеріалах справи додатки не містять інформації про причетність ОСОБА_8 до інкримінованих злочинів.

Поміж іншого захисник вказує на вибіркове правосуддя в даному кримінальному провадженні, оскільки іншим учасникам справи було визначено альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

На підставі вищевикладеного захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2023 року та відмовити у задоволенні клопотання прокурора, а у випадку продовження строку тримання під вартою визначити ОСОБА_8 заставу, як альтернативний запобіжний захід в єдино завідомо непомірній сумі 120 000 грн.

Одночасно просить поновити йому строк на апеляційне оскарження. В обґрунтування зазначає, що повний текст ухвали слідчого судді було проголошено 26.09.2023 року, а до цього часу він не розумів мотивів, не мав можливості надати оцінку ухвалі суду та підготувати мотивовану апеляційну скаргу. Тому, на переконання захисника, вказані обставини свідчать про поважність причин пропуску ним строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги, який наполягав на її задоволенні у повному обсязі, вислухавши думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив залишити без змін ухвалу слідчого судді, перевіривши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з п.3 ч.2 ст.395 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвали слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Правило дотримання строку на оскарження ухвали слідчого судді з дня її оголошення, передбачене п.3 ч.2 ст. 395 КПК, надає потенційному заявникові достатньо часу для роздумів стосовно подачі апеляційної скарги, чіткого визначення своїх аргументів та окреслення стверджувальної правової позиції. Це правило чітко визначає як для осіб, так і для органів влади період, після закінчення якого контрольна функція суду не здійснюється.

Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності.

За змістом ч.1 ст.117 КПК строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин.

Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати скаргу у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Зазначені обставини мають бути підтверджені належними та допустимими доказами.

З цього питання Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у своїй постанові від 27.05.2019 (справа № 461/1434/18, провадження № 51-6470 кмо 18) зробила правовий висновок про те, що у випадку, коли слідчий суддя з посиланням на ч.2 ст.376 КПК постановив ухвалу та оголосив її резолютивну частину, а повний текст ухвали оголосив в інший день, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з дня оголошення резолютивної частини ухвали.

Натомість у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч.1 ст.117 КПК.

Свою правову позицію щодо тлумачення поняття поважності причин, які можуть бути підставою для поновлення строку на апеляційне оскарження, неодноразово висловлював у своїх рішеннях Верховний Суд. Зокрема у Постанові Першої судової палати ККС ВС від 30 жовтня 2018 року (справа №299/2987/15-к провадження № 51-4594 км18) зазначено наступне.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими, оскільки в кожній справі національні суди мають перевіряти, чи виправдовують підстави для поновлення строків для оскарження втручання у принцип res judicata (принцип юридичної визначеності) (див.: рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року; рішення у справі «Устименко проти України» (Ustimenko v. Ukraine), заява №32053/13, п. 47, від 29 жовтня 2015 року).

Частиною 1 статті 117 КПК передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин. Отже, в ініційованому учасником кримінального провадження клопотанні про поновлення процесуального строку має бути наведено причини, через які цей строк пропущено.

При цьому Суд визначив, що під поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали можливість своєчасного звернення до суду у вищезазначений законом строк.

Як убачається з матеріалів судового провадження розгляд клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 та ухвалення слідчим суддею оскаржуваного рішення відбулися 22 вересня 2023 року. Натомість слідчим суддею цього дня було оголошено лише вступну та резолютивну частину свого рішення (а.с.98).

Згідно розписки (а.с.108) 28.09.2023 року адвокат ОСОБА_7 отримав повний текст ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22.09.2023 року. Строк подання апеляційної скарги спливав 27 вересня 2023 року, що свідчить про відсутність у сторони захисту достатнього часу для ознайомлення з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення та підготовки і подання апеляційної скарги.

Враховуючи приписи п.3 ч.2 ст.395 КПК та вищенаведені правові позиції, як Об`єднаної палата ККС ВС, так і Першої судової палати ККС ВС, суд апеляційної інстанції вважає, що у даній справі наявні поважні причини, які унеможливили захисника ОСОБА_7 своєчасно звернутися з апеляційною скаргою до суду у визначений законом строк, а тому цей строк підлягає поновленню відповідно до приписів ч.1 ст.117 КПК.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

За змістом ч.3 ст.197 КПК строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з положеннями частини третьої, четвертої та п`ятої статті 199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів вважає, що зазначених вимог закону слідчим суддею не дотримано у повному обсязі.

Одним із методів державної реакції на порушення, що носять кримінально-правовий характер, є заходи забезпечення кримінального провадження, передбачені ст.131 КПК, які виступають важливим елементом механізму здійснення завдань кримінального провадження при розслідуванні злочинів. Одним з таких заходів є запобіжні заходи.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до ст.17 Закону України № 3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду, як джерело права, а статтею 18 цього Закону встановлено порядок посилання на Конвенцію та практику Суду.

ЄСПЛ стверджує, що вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про продовження строку дії до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень ЄСПЛ.

Так, у справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» ЄСПЛ зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України», наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Мотивуючи своє рішення про задоволення клопотання прокурора та необхідність продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 строком на 60 днів, слідчий суддя врахував, що встановлені слідчим суддею під час обрання запобіжного заходу ризики, передбачені п.п.1,3,4 ч.1 ст.177 КПК, а саме можливість підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, продовжують існувати, що не оспорюються захисником в апеляційній скарзі, а тому відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК апеляційним судом не перевіряються.

Водночас, доводи сторони захисту щодо відсутності обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, суд апеляційної інстанції на даній стадії кримінального провадження не розглядає, оскільки ці питання є предметом перевірки суду першої інстанції під час розгляду кримінального провадження по суті висунутого обвинувачення.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги щодо незаконності складу суду під час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а також щодо відсутності в матеріалах справи даних про повернення прокурору обвинувального акту у даному кримінальному провадженні, є неспроможними, з огляду на таке.

Відповідно до ч.ч.2,6 ст.199 КПК клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.

У разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Зі змісту матеріалів справи вбачається, що органом досудового розслідування у даному кримінальному провадженні був Третій слідчий відділ (з дислокацією в місті Дніпрі) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтаві, який знаходиться за адресою: м.Дніпро, вул. Старокозацька, 54, та перебуває в межах територіальної юрисдикції Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Таким чином, вищенаведене свідчить, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 було вірно спрямовано на розгляд до слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська.

У той-же час, ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.08.2023 року було повернено прокурору обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000034 від 31.10.2020 року (а.с.83). Згідно ухвали Дніпровського апеляційного суду від 14.09.2033 року (а.с.93-94) було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 30.08.2023 року про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000034 та ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25.09.2023 року апеляційну скаргу призначено до розгляду на 19.10.2023 року о 14-00 годині, що спростовує доводи апелянта про відсутність в матеріалах справи даних про повернення прокурору обвинувального акту у даному кримінальному провадженні.

Водночас, визначений слідчим суддею строк дії ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 не суперечить вимогам ч.1 ст.197 КПК, а тому доводи захисника про те, що слідчий суддя вийшов за межі своїх повноважень при встановленні строку дії оскаржуваної ухвали, є також неспроможними.

Разом з цим, колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту про можливість обрання підозрюваному ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, заслуговують на увагу колегії суддів з огляду на наступне.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право на свободу. Наявність підстав для тримання особи під вартою та доцільність продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Крім того, у своїй практиці ЄСПЛ зазначив, що автоматична відмова у заставі в силу закону, без будь-якого судового контролю, несумісна з гарантіями статті 5 § 3 Конвенції (рішення у справі "Пірузян проти Вірменії", § 105; "S.B.C. проти Сполученого Королівства", § § 23-24). Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні під заставу: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (рішення у справах "Тирон проти Румунії", § 37; "Смирнова проти Росії", § 59; "Пірузян проти Вірменії", § 94).

Оцінюючи потреби досудового розслідування по даному кримінальному провадженню у контексті засад верховенства права та недопущення дискримінаційного поводження з особою, беручи до уваги гарантії невідворотності кримінальної відповідальності за вчинення злочинів та презумпцію невинуватості і забезпечення доведеності вини, з огляду на обставини кримінального провадження та ступінь обґрунтованості підозри, апеляційний суд приходить до висновку, що у даному випадку безальтернативне тримання під вартою підозрюваного не відповідає засадам розумності і пропорційності застосування запобіжного заходу, а також не забезпечує справедливої рівноваги між публічним інтересом демократичного суспільства та необхідністю поважати право на свободу.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Застава як запобіжний захід у розумінні ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод слугує меті забезпечення виконання підозрюваним своїх процесуальних обов`язків. Тому її розмір визначається особистістю підозрюваного, його майновим становищем, стосунками з іншими особами.

Таким чином, враховуючи практику ЄСПЛ та тривалість перебування підозрюваного ОСОБА_8 під вартою більше чотирьох місяців, колегія суддів вважає, що у даному випадку є потреба у визначенні підозрюваному застави, як альтернативного запобіжного заходу, в розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає - 536 800,00 грн., яка є пропорційною щодо особи підозрюваного ОСОБА_8 , враховуючи тяжкість інкримінованих злочинів, його роль у їх вчиненні, а також майнового, сімейного стану підозрюваного ОСОБА_8 , та наявності вищевказаних ризиків, а також вважає такий розмір застави достатнім для забезпечення виконання ОСОБА_8 покладених на нього обов`язків, та який буде належним запобіжником для встановлених ризиків, що належним чином забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для підозрюваного, колегія суддів не вбачає, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання підозрюваного/обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа. Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тому такий розмір застави, на думку колегії суддів, є справедливим, здатним забезпечити високі стандарти охорони загально-суспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні та не порушує права підозрюваного ОСОБА_8 .

За приписами ч.3 ст.407 КПК за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 слід задовольнити частково, а ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2023 року скасувати на підставі п.2 ч.1 ст.409 та п.1 ч.1 ст.411 КПК, у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про часткове задоволення клопотання прокурора та продовження ОСОБА_8 строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до положень ст.ст.197,199 КПК, з визначенням застави у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 800, 00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ч.1 ст.117 та ст.ст.182-183, 197, 199, 404, 405, 407, 409, 411, 418, 419, 422 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Клопотання захисника ОСОБА_7 задовольнити та поновити йому строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 22 вересня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 .

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2023 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора відділу Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 311, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 317 КК задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 днів, тобто до 23 листопада 2023 року, включно, з утриманням в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» Управління державної пенітенціарної служби у Дніпропетровській області.

Встановити заставу у розмірі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 536 800,00 гривень.

На підставі ч.5 ст.194 КПК у разі внесення застави, покласти на підозрюваного ОСОБА_8 наступні обов`язки:

- прибувати за кожним викликом до прокурора та суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- не відлучатися з м. Дніпро без дозволу прокурора та суду;

- утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними та свідками у даному кримінальному провадженні;

- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання, а також про працевлаштування;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі внесення застави ОСОБА_8 підлягає негайному звільненню з-під варти та вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Встановити термін дії покладених судом на ОСОБА_8 обов`язків до 23 листопада 2023 року, включно, який починається з моменту звільнення з-під варти після внесення застави.

Роз`яснити ОСОБА_8 , що у разі невиконання ним покладених на нього цією ухвалою обов`язків, застава звертається у дохід держави.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4