ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/303/24 Справа № 711/2733/23 Категорія: ст.331 КПК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
секретаря судового засідання за участі: прокурора обвинуваченогоОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Черкаси виділені матеріали кримінального провадження №0000860 від 14.03.2023 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 30 січня 2024 року, якою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто по 29.03.2024 включно, з визначенням розміру застави та покладенням, у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України ,-

в с т а н о в и л а :

У провадженні Придніпровського районного суду м.Черкаси перебувають матеріали кримінального провадження №0000860 від 14.03.2023 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.321 КК України.

У судовому засіданні 30 січня 2024 року ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси продовжено відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто по 29.03.2024 включно, з визначенням розміру застави та покладенням, у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Продовжуючи ОСОБА_7 даний запобіжний захід, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч.2 ст.307 і ч.1 ст.321 КК України, які відповідно до ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів та нетяжких відповідно.

Так, про наявність ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: 1) можливості ОСОБА_7 переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, свідчать такі обставини, як вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування діяннях; 2) ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінальних правопорушень, у яких він підозрюється обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 не має стабільного доходу та постійного місця роботи, що може зумовити вчинення ним нових злочинів. Крім того, зважаючи на великі розміри наркотичного засобу, який зберігав при собі підозрюваний, його фасування, що підтверджується доказами дослідженими в судовому засіданні, тому суд вважав це може спонукати його до вчинення подібних кримінальних правопорушень.

Крім того, місцевим судом зазначено, що злочини в сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів це діяння, які створюють загрозу заподіяння шкоди або створюють фактичну шкоду здоров`ю невизначеному колу осіб, що підтверджує наявність об`єктивного суспільного інтересу в даному кримінальному провадженні.

Тому, враховуючи наведене, у суду є всі підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, не забезпечить запобіганню ризиків, передбачених п.п.1, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Суд також врахував доводи сторони захисту, викладені на користь обвинуваченого ОСОБА_7 , але вважав, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення запобіганню процесуальних ризиків.

Крім того, в судовому засіданні, яке відбулось 04.12.2023, суд зменшив розмір застави до мінімального розміру, а саме до 20 мінімальних прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 53 680 грн. Тому підстав для зміни запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 суд не вбачав.

Не погоджуючись з ухвалою Придніпровського районного суду м.Черкаси від 30 січня 2024 року, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі сторона захисту щодо підстав для скасування оскаржуваної ухвали посилається на надмірно тривале, невиправдане та таке, що не відповідає обставинам справи утримання ОСОБА_7 під вартою; ризики, про які повідомив прокурор у клопотанні, не відповідають поданим доказам у справі, а суд безпосередньо в судовому засіданні такі докази не дослідив; невідповідність висновків суду щодо наявності та обґрунтованості існування ризиків, визначених ст.177 КПК України, дійсним обставинам справи; намагання стороною обвинувачення перетворити запобіжний захід на спосіб очікування ОСОБА_7 вироку; відсутність у клопотанні обґрунтувань щодо неможливості обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з утриманням під вартою за неможливості внесення застави та невідповідність прийнятого рішення практиці ЄСПЛ.

В судове засідання, призначене на 12:30 год. 14 лютого 2024 року, захисник ОСОБА_8 не з`явився, при цьому в поданій заяві просив розгляд апеляційної скарги проводити без його участі.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинуваченого ОСОБА_7 про задоволення апеляційної скарги з наведених в ній підстав, прокурора ОСОБА_6 про залишення апеляційної скарги без задоволення, вивчивши виділені матеріали кримінального провадження, та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Нормами ч.2 цієї статті визначено те, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акту чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання наявним ризикам.

Відповідно до вимог ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Положеннями ст.199 КПК України регламентовано порядок продовження строку тримання під вартою.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції при вирішенні питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_7 , в порядку ст.331 КПК України, було врахував норми КПК України та в повній мірі обґрунтовано своє рішення щодо необхідності продовження даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Із виділених матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.1 ст.321 КК України, при цьому, злочин за ч.2 ст.307 КК України, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 6 до 10 років з конфіскацією майна.

Крім того, обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, немає стабільного доходу, що може зумовити вчинення нових злочинів. А зважаючи на великі розміри наркотичного засобу, який зберігав при собі обвинувачений та його фасування, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, є обґрунтовані підстави вважати, що це може спонукати його до вчинення подібних кримінальних правопорушень. При цьому, злочини в сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів це діяння, які створюють загрозу заподіяння шкоди або створюють фактичну шкоду здоров`ю невизначеному колу осіб, що підтверджує наявність об`єктивного суспільного інтересу в даному кримінальному провадженні.

Вищезазначене свідчить про ризик переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від суду, враховуючи тяжкість покарання, яке загрожує в разі доведення винуватості у вчиненні інкримінованих йому злочинів; ризик вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується, враховуючи відсутність у обвинуваченого постійного джерела доходу, оскільки він ніде не працює.

На думку колегії суддів, обрання обвинуваченому ОСОБА_7 менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою є необґрунтованим та невиправданим.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 ОСОБА_8 посилається на те, що утримання ОСОБА_7 під вартою є надмірно тривале, невиправдане та таке, що не відповідає обставинам справи, при цьому ризики, про які повідомив прокурор у клопотанні, не відповідають поданим доказам у справі, а суд безпосередньо в судовому засіданні такі докази не дослідив, тоді як висновки суду щодо наявності та обґрунтованості існування ризиків, визначених ст.177 КПК України, не відповідають дійсним обставинам справи.

Колегія суддів вважає зазначені доводи неприйнятними, позаяк відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

З врахуванням сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особи обвинуваченого, колегія суддів вважає, що обрання останньому менш суворого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, є необґрунтованим та невиправданим.

Безпідставними є доводи сторони захисту з приводу того, що намагання стороною обвинувачення перетворити запобіжний захід на спосіб очікування ОСОБА_7 вироку, оскільки при вирішенні цього питання суд виходить з того, що інші менш суворі запобіжні заходи не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на обставини та тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа, встановлені ризики.

Колегія суддів звертає увагу сторони захисту, що в цьому кримінальному провадженні тримання під вартою обвинуваченого не є для нього безальтернативним запобіжним заходом, адже передбачає в якості альтернативи заставу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали районним судом при продовженні обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обґрунтовано залишено раніше визначений альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 53680,00 грн., в разі внесення якої обвинуваченого буде звільнено з-під варти, а також на думку колегії суддів, внесення застави в цій сумі може гарантувати виконання покладених на нього обов`язків.

Під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження викладені в апеляційній скарзі доводи захисника ОСОБА_8 про те, що оскаржуване рішення не відповідає практиці ЄСПЛ.

Як під час розгляду справи місцевим судом, так і під час апеляційного розгляду, не здобуто даних, які б безумовно свідчили про неможливість тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, а також не отримано відомостей щодо інших обставин, які б переважили ризики, передбачені ст.177 КПК України.

Інформація про те, що обвинувачений ОСОБА_7 за станом здоров`я не може утримуватися під вартою в матеріалах справи відсутня та стороною захисту не надана.

З огляду на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги сторони захисту з мотивів, наведених в ній, та скасування чи зміни ухвали суду із застосуванням до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, на думку апеляційного суду, відсутні.

Керуючись ст.ст.183, 199, 331, 405, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати, -

у х в а л и л а :

Ухвалу Придніпровського районного суду м.Черкаси від 30 січня 2024 року, якою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто по 29.03.2024 включно, з визначенням розміру застави та покладенням, у разі внесення застави, обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді