Справа № 357/5740/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.01.2024 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурорів Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біла Церква кримінальне провадження, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001295 від 16.03.2023, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Борзна Чернігівської області, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, водія-слюсаря відділення слюсарно-механічних робіт ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 01.11.2017 вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 80 годин громадських робіт; 02.03.2018 вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст.70 КК України до покарання у вигляді арешту строком 5 (п`ять) місяців 8 (вісім) днів; 16.05.2018 вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 186, ст. 71, ст. 72 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 2 (два) місяці; 26.06.2018 вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців; 12.07.2018 вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців; 21.07.2023 вироком Новозаводського районного суду м.Чернігова за ч.4 ст.185, ч.1 ст.361, ч.2 ст.361, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 3 (три) місяці; 01.11.2023 вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч.1 ст.309, ч.1 ст.71, ст.72 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 4 (чотири) місяці,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185. ч.1 ст.361 КК України, -

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним.

ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на посаді водія-слюсаря відділення слюсарно-механічних робіт ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти батальйону матеріально- технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , 14 березня 2023 року, приблизно о 02 годині 20 хвилин, перебував в приміщенні казарми військової частини НОМЕР_1 , що в АДРЕСА_2 , де шляхом вільного доступу заволодів мобільним телефоном марки «Redmi» моделі «Note 7», що належить потерпілому ОСОБА_7 . В цей час у ОСОБА_5 виник умисел на вчинення крадіжки грошових коштів із банківського рахунку потерпілого ОСОБА_7 № НОМЕР_2 , відкритого в АТ КБ «ПриватБанк», яким емітовано банківську картку № НОМЕР_3 . Реалізовуючи свій протиправний умисел, ОСОБА_5 за допомогою мобільного телефону потерпілого ОСОБА_7 авторизувався у мобільному додатку веб-банкінгу «Приват24», після чого діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, таємно, з корисливих мотивів, користуючись вигідною для себе обстановкою, а саме тим, що за його діями ніхто не спостерігає, з банківської картки № НОМЕР_3 , емітованої АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я потерпілого ОСОБА_7 , 14 березня 2023 року в період часу з 02:21 по 02:38 вчинив крадіжку грошових коштів останнього, а саме: о 02:21 здійснив банківську транзакцію у сумі 5000 гривень на свою банківську картку № НОМЕР_4 , емітовану АТ «УніверсалБанк», о 02:33 здійснив банківську транзакцію у сумі 6180 гривень (з яких комісія за транзакцію складає 180 гривень) на свою банківську картку № НОМЕР_3 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», о 02:34 здійснив банківську транзакцію у сумі 6180 гривень (з яких комісія за транзакцію складає 180 гривень) на свою банківську картку № НОМЕР_3 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», о 02:36 здійснив банківську транзакцію у сумі 6365 гривень 40 копійок (з яких комісія за транзакцію складає 185 гривень 40 копійок) на свою банківську картку № НОМЕР_3 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», о 02:36 здійснив банківську транзакцію у сумі 6556 гривень 36 копійок (з яких комісія за транзакцію складає 190 гривень 96 копійок) на свою банківську картку № НОМЕР_3 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк», о 02:38 здійснив банківську транзакцію сумі 2575 гривень (з яких комісія за транзакцію складає 75 гривень) на свою банківську картку № НОМЕР_3 , емітовану АТ КБ «ПриватБанк». Викраденими грошовими коштами ОСОБА_5 розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, протиправними діями ОСОБА_5 потерпілому ОСОБА_8 спричинено майнову шкоду на загальну суму 32 856 гривень 76 копійок.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.4 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками, а саме як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Крім цього, 14 березня 2023 року, приблизно о 02 години 20 хвилин, ОСОБА_5 перебував в приміщенні казарми військової частини НОМЕР_5 , що в АДРЕСА_2 , де шляхом вільного доступу заволодів мобільним телефоном марки «Redmi» моделі «Note 7», що належить ОСОБА_7 . Маючи доступ до мобільного телефону останнього, ОСОБА_5 діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів та з метою заволодіння грошовими коштами потерпілого, шляхом випадкового набору цифр, підібрав пін-код для входу в систему мобільного додатку «Приват24», зареєстрованого та належного ОСОБА_7 до банківського рахунку АТ КБ «ПриватБанк» № НОМЕР_2 , тим самим здійснив несанкціоноване втручання в роботу інформаційної (автоматизованої) системи АТ КБ «ПриватБанк», отримавши при цьому можливість розпоряджатися коштами та функціями вищевказаного банківського рахунку всупереч волі власника.

Таким чином, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ч.1 ст.361 КК України, без кваліфікуючих ознак, а саме як несанкціоноване втручання в роботу інформаційних (автоматизованих) систем.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиція сторони захисту та сторони обвинувачення.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.361 КК України визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме час, місце, мотив та спосіб вчинення ним інкримінованих злочинів, викладених в обвинувальному акті, які відповідають дійсності.

2.2. Обсяг доказів.

Судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст фактичних обставин, встановлених в обвинувальному акті.

Судом було поставлено на обговорення питання щодо доцільності дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Судом роз`яснено обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстав вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 ,ч.1 ст.361 КК України.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, врахувавши, що обвинувачений ОСОБА_5 не оспорює фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.361 КК України, і як встановлено судом, правильно розуміє зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, суд дійшов висновку про недоцільність дослідження інших доказів по справі, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_5 , дослідженням письмових матеріалів щодо речових доказів, процесуальних витрат та матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

2.3. Показання обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 вину визнав в повному обсязі, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

2.4. Дослідження доказів.

До матеріалів справи надано документи, зокрема, протокол затримання особи від 01.11.2023, копію ухвали Богунського районного суду м.Житомира від 09.08.2021, постанова про визнання речовим доказом та приєднання до матеріалів кримінального провадження від 18.03.2023, постанова про визнання речовим доказом та приєднання до матеріалів кримінального провадження від 28.03.2023, розписка ОСОБА_7 від 28.03.2023, розписка ОСОБА_7 від 16.05.2023.

2.5. Дослідження матеріалів, які характеризують обвинуваченого.

До матеріалів справи надано документи, які свідчать, що обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, обіймає посаду водія-слюсаря відділення слюсарно-механічних робіт ремонтного взводу автомобільної техніки ремонтної роти батальйону матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , призваний по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 28.05.2022, за місцем проходження військової служби зарекомендував себе з нейтральної сторони, раніше неодноразово судимий: 01.11.2017 вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 80 годин громадських робіт; 02.03.2018 вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області за ч. 1 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст.70 КК України до покарання у вигляді арешту строком 5 (п`ять) місяців 8 (вісім) днів; 16.05.2018 вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області за ч. 2 ст. 186, ст. 71, ст. 72 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 2 (два) місяці; 26.06.2018 вироком Борзнянського районного суду Чернігівської області за ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ч. 1 ст. 70, ч.4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців; 12.07.2018 вироком Шевченківського районного суду м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки 6 (шість) місяців; 21.07.2023 вироком Новозаводського районного суду м.Чернігова за ч.4 ст.185, ч.1 ст.361, ч.2 ст.361, ч.1 ст.70, ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 3 (три) місяці; 01.11.2023 вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч.1 ст.309, ч.1 ст.71, ст.72 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 4 (чотири) місяці, на обліку Ніжинського районного сектору № 4 філії Держаної установи «Центр пробації» в Чернігівській області не перебуває.

3.Кваліфікація дій обвинуваченого судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, в тому числі ті, що характеризують особу обвинуваченого, щодо речових доказів, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 , поза розумним сумнівом, у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч.1 ст.361 КК України, а саме у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, а також несанкціонованому втручанні в роботу інформаційних (автоматизованих) систем.

4. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які передбачені ст.66 КК України, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставиною, яка передбачена ст. 67 КК України, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , суд визнає рецидив злочинів.

5. Мотиви призначення покарання.

5.1. Позиції учасників провадження щодо покарання.

Прокурор зазначив, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміновані протиправні діяння вчинено обвинуваченим, просив призначити обвинуваченому за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 5 місяців, за ч.1 ст.361 КК України - у виді обмеження волі строком 1 рік, на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 5 місяців. На підставі ч.1 ст.71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.11.2023 та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком 5 років 6 місяців.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник погодились з думкою прокурора щодо призначення покарання.

Потерпілий ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що претензій матеріального та морального характеру до обвинуваченого не має, завдана йому шкода відшкодована у повному обсязі, при призначенні покарання покладався на розсуд суду.

5.2. Висновки суду щодо покарання.

Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_5 покарання, ураховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК України, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості злочину.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинений злочин, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових злочинів як самим засудженим, так і іншими особами.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст.65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», та враховує позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання, як втручання держави в приватне життя особи, повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, воно має бути законним, тобто несвавільним, пропорційним, тобто не становити надмірного тягаря для особи, виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжкого злочину та кримінального проступку відповідно до ст. 12 КК України, обставини його вчинення, форму вини, наслідки діяння, особу винного, який є військовослужбовцем, за місцем проходження служби характеризується нейтрально, його відношення до вчиненого, зі слів перебуває у фактичних сімейних відносинах, має вагітну дружину (5 місяць), у зв`язку з чим має бажання виправитись та припинити вчиняти злочини, відомості про притягнення до кримінальної відповідальності, а також обставини, які пом`якшують покарання, обтяжуючу обставину, позицію потерпілого, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для призначення ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі наближеної до мінімальної межі.

Призначення ОСОБА_5 такого покарання відповідає принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року, не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь, саме така міра покарання буде необхідною та достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень, таке покарання повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Окрім цього, судом встановлено, що вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.11.2023 ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 309, ч.1 ст.71 КК України до покарання у виді позбавлення вол строком 5 (п`ять) років 4 (чотири) місяці.

Кримінальні правопорушення, які вчинено обвинуваченим ОСОБА_5 , та які є предметом вказаного кримінального провадження, скоєно обвинуваченим до винесення вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.11.2023, а тому суд остаточне покарання призначає на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, за правилами призначення покарання, застосовує принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

6. Цивільний позов не заявлений.

7. Вирішення питання про долю речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення кримінального провадження, інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Судом встановлено, що у даному кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжний захід не обирався.

Разом з тим, згідно протоколу затримання особи, обвинуваченого ОСОБА_5 фактично затримано 01.11.2023 о 09:56 на підставі вироку Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21.07.2023.

Питання про долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.

Витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 7, 100, 124, 128, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, ст.185, 361 КК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 5 (п`ять) місяців.

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.361 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років 5 (п`ять) місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.11.2023 та остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком 5 (років) років 6 (шість) місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту його фактичного затримання - 01.11.2023.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 в даному кримінальному провадженні не обирався.

Речові докази:

-DVD-R диск «MyMedia» із серійним номером CMFP638YG04214556 3, на якому знаходяться відеозаписи з камер спостереження АЗС з магазином № КВ75 ТОВ «ОККО_ДРАЙВ», яка розташована за адресою: Київська область, місто Біла Церква, бульвар Олександрійський, 55, від 14.03.2023, який відповідно до постанови про визнання речовим доказом та приєднання до матеріалів кримінального провадження від 18.03.2023 зберігається при матеріалах кримінального провадження - залишити при матеріалах кримінального провадження;

-мобільний телефон марки «Redmy» моделі «Note 7» (IMEI НОМЕР_6 , IMEI2 НОМЕР_7 ), який відповідно до постанови про визнання речовим доказом та передачу на відповідальне зберігання від 28.03.2023, розписки ОСОБА_7 від 28.03.2023 передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_7 - залишити власнику ОСОБА_7 .

На вирок суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя: ОСОБА_1