ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.11.2023 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у судовому засіданні у приміщенні суду в місті Києві клопотання захисника ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу підозрюваному у кримінальному провадженні №0003484 від 08.10.2023 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю міста Києва, зареєстрованого та жителя цього АДРЕСА_1 , такого, що має вищу освіту, одруженого, маючого на утриманні доньку 2009 року народження, офіційно працевлаштованого (директор ТОВ «Віжн ІТ» (), раніше несудимого,

за участю учасників судового провадження:

захисник ОСОБА_3 ,

підозрюваний ОСОБА_4 ,

прокурор ОСОБА_5 ,

в с т а н о в и в:

15.11.2023 захисник ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді в рамках кримінального провадження №0003484 від 08.10.2023 з клопотанням про зміну запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем його проживання ( АДРЕСА_1 ).

Обґрунтовуючи клопотання, захисник посилається на те, що у кримиінальному провадженні відсутні будь-які відомості, які вказували б або доводили б «поза розумним сумнівом», що ОСОБА_4 може ухилитися від слідства та/або суду. Також посилається на відсутність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки на даний момент всі речі, які мають істотне значення для досудового розслідування визнано речовими доказами та поміщено на зберігання до камери речових доказів. В той же час ризику, передбаченому п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, можливо запобігти шляхом покладення на ОСОБА_4 обов`язку, передбаченого ч. 5 ст. 194 КПК України, утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні. Разом із тим, про необґрунтованість ризиків, передбачених пунктами 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить намір ОСОБА_4 активно сприяти органу досудового розслідування у встановленні об`єктивної істини у кримінальному провадженні, та наявність у останнього сім`ї та дітей на утриманні, а також незадовільний стан здоров`я ОСОБА_4 , котрий потребує лікування в умовах стаціонару. З огляду на вказане, на думку захисника, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку останнього.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_3 клопотання підтримав в повному обсязі та просив задовольнити з наведених у ньому підстав.

Підозрюваний підтримав позицію захисника та просив змінити йому запобіжний захід на більш м`який не пов`язаний з триманням під вартою.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання в повному обсязі. При цьому послався на наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 в учиненні інкримінованого злочину, а також існування ризиків, які на даний час не зменшились та продовжують існувати.

Вивчивши клопотання, заслухавши позиції сторін кримінального провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що Оболонським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0003484 від 08.01.2023 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України.

11.10.2023 ухвалою слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, а саме до 07.12.2023 включно, без визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Згідно з ч. 1 ст. 201 КПК України підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальною юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, та покладених на нього слідчим суддею, судом чи про зміну способу їх виконання.

Відповідно до ч. 5 ст. 201 цього Кодексу слідчий суддя, суд має право залишити без розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу, подане раніше тридцяти днів з дня постановлення попередньої ухвали про застосування, зміну або відмову у зміні запобіжного заходу, якщо у ньому не зазначені нові обставини, які не розглядалися слідчим суддею, судом.

Таким чином, виходячи зі змісту ст. 201 КПК України підставою для зміни запобіжного заходу за клопотанням підозрюваного чи захисника є, в тому числі, наявність нових обставин, які не були предметом судового розгляду.

Вирішуючи питання про зміну підозрюваному запобіжного заходу, слідчий суддя враховує положення КПК України, вимоги пунктів 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та, в силу вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є частиною національного законодавства та яку національні суди повинні враховувати при розгляді справ (ст. 17 Закону України від 23.02.2006 №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та ст. 19 Закону України від 29.06.2004 №1906-IV «Про міжнародні договори України»), згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Так, вирішуючи питання про існування ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного, слідчий суддя відмічає, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

В контексті практики ЄСПЛ, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що такий ризик є маловірогідним і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення у справі «Панченко проти Російської Федерації» від 08.02.2005). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справі «Бекчиєв проти Молдови» від 04.10.2005).

Крім того, відповідно до положень ч. 1 ст. 178 КПК України при обранні чи зміні запобіжного заходу слідчий суддя, окрім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

ЄСПЛ неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011, а також рішеннях у справах «Третьяков проти України» від 29.09.2011, «Єлоєв проти України» від 06.11.2008 зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також про те, що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Так, при постановленні слідчим суддею Оболонського районного суду міста Києва ухвали від 11.10.2023 за №756/13164/23 про застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_4 були предметом судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні (п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, ч. 5 ст. 21 Закону України від 02.06.2016 №1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів») як наявність обґрунтованої підозри, так і існування ризиків у кримінальному провадженні, передбачених ст. 177 КПК України, та неможливість їх запобігання шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу.

При цьому, слідчий суддя при постановленні ухвали, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та даних про особу підозрюваного, а також наявних в матеріалах провадження фактів та обставин у сукупності, дійшов висновку про наявність обґрунтованої підозри на даній стадії кримінального провадження, а також про достатність підстав вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, може вчинити дії щодо переховування від органу досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення та, таким чином, перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Крім цього, при вирішенні даного питання, слідчий суддя врахує, що тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справах «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000, «Рохліна проти Російської Федерації» від 07.04.2005, «Летельє проти Франції» від 26.06.1991).

Таким чином, слідчий суддя вважає, що у даному випадку доводи сторони захисту про зміну запобіжного заходу не перевищують суспільного інтересу у справі, а ризики, про які було заявлено на момент застосування слідчим суддею запобіжного заходу відносно підозрюваного, не втратили свою актуальність та продовжують існувати.

Під час судового розгляду слідчим суддею не встановлено обставин, які не були враховані під час застосування стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу. Поряд із цим, стороною захисту не надано слідчому судді доказів на спростування підозри, а також таких, що свідчили б про зменшення чи невілювання існуючих у провадженні ризиків.

Крім того, вивченням даних про особу обвинуваченого встановлено, що доказів того, що стан здоров`я останнього не допускає його тримання в умовах ДУ «Київського слідчого ізолятора», а також того, що ОСОБА_4 має хронічні захворювання, які відповідно до «Порядку організації надання медичної допомоги засудженим до позбавлення волі», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 15.08.2014 №1348/5/572, можуть бути підставою для звільнення особи з-під варти, стороною захисту не надано.

Також не наведено обґрунтованих доводів щодо наявності інших обставин, які тягнуть за собою зміну застосованого запобіжного заходу.

Отже, слідчий суддя приходить до висновку, що на день розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу обставини, які є підставою для застосування запобіжного заходу, та на які посилався орган досудового розслідування, не спростовані, не змінились та продовжують існувати, з огляду на що, застосований запобіжний захід є пропорційним легітимній меті, яка ставиться до застосування запобіжних заходів, а відтак не приймає доводи сторони захисту з підстав, викладених в мотивувальній частині ухвали вище.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя вважає, що відсутні обґрунтовані підстави для задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу, оскільки в силу принципу змагальності сторін кримінального провадження стороною захисту не спростовано тверджень сторони обвинувачення, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе запобігти існуючим в провадженні ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Також, слідчий суддя звертає увагу, що доведеність винуватості підозрюваного у вчиненні інкримінованого злочину слідчим суддею під час розгляду зазначеного клопотання не вирішувалося, оскільки це є предметом встановлення в ході досудового розслідування і судового розгляду справи по суті.

Керуючись статтями 22, 26, 176-178, 182, 183, 201, 309 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала слідчого судді оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1