Провадження №1-кп/127/630/18
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі колегії суддів:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

сторони обвинувачення: прокурора ОСОБА_5 ,

сторони захисту: адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

інших учасників судового процесу: потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 12 кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 187, частиною першою статті 263, частиною четвертою статті 189 Кримінального кодексу України та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 15, частиною першою статті 115, частиною четвертого статті 189 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 187, частиною першою статті 263, частиною четвертою статті 189 Кримінального кодексу України (далі КК) та ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною другою статті 15, частиною першою статті 115, частиною четвертого статті 189 КК.

Прокурор в судовому засіданні підтримав подані через відділ прийому клопотання про продовження строку дії, обраних до обвинувачених запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою. Клопотання мотивовані тим, що ризики, які існували на час застосування до обвинувачених запобіжних заходів, на цей час не відпали.

Потерпілий ОСОБА_11 підтримав думку прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_9 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, натомість просив змінити застосований до нього запобіжний захід на більш м`який. Наголосив на тому, що за час перебування під вартою у нього значно погіршився стан здоров`я.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_7 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, оскільки останнім не доведені ризики, передбаченні кримінально-процесуальним законодавством. Зауважив, що прокурором не дотримані вимоги законодавства щодо вручення копії клопотання обвинуваченому. У разі, якщо суд дійде до переконання про доцільність продовження ОСОБА_9 строку дії запобіжного заходу, просив суд визначити обвинуваченому заставу у мінімальному розмірі.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_6 просив відмовити у задоволенні клопотань прокурора, оскільки ризики, на які посилається останній, відсутні. Зауважив, що винуватість ОСОБА_9 не доведена дослідженими доказами, а тому просив змінити застосований до його підзахисного запобіжний захід на більш м`який, а саме особисте зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_10 заперечив проти задоволення клопотання прокурора, просив змінити застосований до нього запобіжний захід на більш м`який.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_10 адвокат ОСОБА_12 , який був залучений судом для здійснення окремої процесуальної дії, зазначив, що ризики, на які посилається сторона обвинувачення не знайшли свого підтвердження, а тому просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора.

Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд дійшов до такого висновку.

Згідно з частиною першою статті 331 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

При цьому частиною другою статті 331 КПК регламентовано, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Крім того, суд враховує, що частиною третьою статті 331 КПК визначено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

Порядок продовження строку тримання під вартою регламентований статтею 199 глави 18 КПК, зокрема, частиною першою зазначеної статті визначено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. При цьому суд враховує, що частина третя статті 199 КПК є відсильною нормою щодо статті 184 КПК. Зі змісту частини другої статті 184 КПК випливає, що копія клопотання та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу, надається підозрюваному, обвинуваченому не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання.

Строк дії застосованих до обвинувачених запобіжних заходів спливає о 23.59 год. 25.09.2023. Клопотання про продовження строку дії запобіжних заходів надійшли до суду 15.09.2023. Зі змісту зазначених клопотань не убачається чи були вручені їх примірники обвинуваченим. Отже, стороною обвинувачення були дотримані вищезазначені вимоги кримінально-процесуального законодавства щодо строку звернення з відповідним клопотанням до суду, проте не дотримані вимоги щодо вручення копій клопотань обвинуваченим. При цьому, суд враховує, що сторона захисту звернула увагу суду на недотриманні прокурором зазначених вимог, разом з тим не заперечувала проти розгляду клопотань прокурора та не наполягала на відкладенні судового засідання для надання можливості ознайомитись зі змістом клопотань, не погоджуючись з доводами сторони обвинувачення. Чинне кримінально-процесуальне законодавство не містить застережень, згідно з якими порушення порядку звернення з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу спричиняє відмову в задоволенні клопотання або ж залишення клопотання без розгляду. Натомість зі змісту статті 350 КПК випливає, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановляється ухвала.

Саме тому, суд вважає за необхідне вирішити клопотання прокурора по суті й надати доводам сторін відповідну правову оцінку.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку дії обраних обвинуваченим запобіжних заходів або їх заміни суд враховує положення частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997.

Згідно з положеннями частини першої статті 183 КПК взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Питання щодо мети і підстав застосування запобіжних заходів регламентовані статтею 177 КПК. Зокрема, з частини першої статті 177 КПК випливає, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Як слідує зі змісту частини другої статті 177 КПК, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Також суд враховує, що відповідно до частини першої статті 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський Суд з прав людини (далі ЄСПЛ) в своїй прецедентній практиці вказує на те, що в розумінні Конвенції є обґрунтованою підозрою. Зокрема, для обґрунтованої підозри повинні бути факти або інформація, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 175, справа «Нечипорук і Йонкало проти України»; п. 32, справа «Fox, CampbellandHartley v. the UK»; п. 88, справа «IglarMammadov v. Azerbaijan»; п. 42 «Котій проти України»; п. 51, справа «Erdagos v. Turkey»; п. 48 «Cebotari v. Moldova»). Водночас наявність щирої впевненості є недостатньою для обґрунтування підозри. Словосполучення «обґрунтована підозра» передбачає наявність існування фактів або інформації, які б переконали неупередженого спостерігача в тому, що ця особа, можливо, вчинила злочин (п. 48, справа «Cebotari v. Moldova»).

Разом з тим, суд враховує, що для вирішення питання щодо можливої причетності обвинувачених до вчинення інкримінованих їм кримінальних правопорушень здійснюється саме на виконання вимог пункту 1 та пункту 2 частини першої статті 91 КПК, якою визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

При цьому частиною першою статті 94 КПК визначено, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Отже, вирішення питання щодо обґрунтованості підозри обвинувачених потребує дослідження доказів у їх сукупності. Натомість, на цей час з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами не завершені, а тому вирішення зазначеного питання на цій стадії судового процесу є передчасним і може призвести до порушення приписів, закріплених у частині шостій статті 22 КПК, якою регламентовано, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Вирішуючи питання щодо наявності ризиків, передбачених частиною першою статті 177 КПК, суд враховує, що ЄСПЛ звернуто увагу на те, що ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання; він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування, або довести, що така можливість є настільки незначною, що може не виправдати досудове тримання під вартою (п. 21, справа «Подвезько проти України»).

Також суд приймає до уваги, що ЄСПЛ звернув увагу на те, що для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку (п. 63, справа «Тодоров проти України»).

Заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, обвинувачений ОСОБА_9 та його захисники послались на те, що за час перебування обвинуваченого під вартою в останнього значно погіршився стан здоров`я, зокрема, з`явились тяжкі захворювання. Разом з тим, суд враховує відповідь начальника філії державної установи «Центр охорони здоров`я державної кримінально-виконавчої служби України» у Вінницькій області ОСОБА_13 , яка надійшла на запит суду, зі змісту якої випливає, що ОСОБА_9 знаходиться під наглядом медичних працівників на стаціонарному лікуванні в умовах Вінницької медичної частини № 1 філії ЦОЗ ДКВС України у Вінницькій області. Загальний стан хворого відповідає наявному у нього захворюванню, встановлений ОСОБА_9 діагноз не підпадає під перелік хвороб, які є підставою для подання до суду матеріалів про звільнення. З огляду на викладене, посилання сторони захисту на стан здоров`я ОСОБА_9 , як на підставу для звільнення останнього, суд оцінює критично.

Натомість в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні умисних особливо тяжких злочинів із застосуванням насильства у співучасті з іншою особою, матеріали відносно якої виділені в окреме провадження. Суд враховує, що згідно з наданими суду матеріалами обвинувачений ОСОБА_10 перебував у розшуку. Крім того, суд приймає до уваги, що судове слідство (з`ясування обставин справи та перевірка їх доказами) на цей час не завершене, а тому суд дійшов до переконання, що в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, що обвинувачені, перебуваючи на волі можуть переховуватися від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, незаконно впливати на потерпілого, вчиняти інші кримінальні правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Як вже суд зазначив вище, відомостей, які б свідчили про неможливість перебування обвинувачених під вартою з поважних причин, у тому числі за станом здоров`я, суду надано не було.

Враховуючи викладене, суд вважає, що правові підстави для зміни застосованих до обвинувачених запобіжних заходів відсутні. Натомість, з метою забезпечення кримінального провадження та попередження вчинення обвинуваченими позапроцесуального впливу на зазначених вище осіб, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає за доцільне продовжити ОСОБА_9 та ОСОБА_10 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

При цьому посилання захисника обвинуваченого ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_7 на доцільність визначення ОСОБА_9 розмір застави суд оцінює критично, з огляду на приписи частини третьої та пункту 1 четвертої статті 183 КПК, а саме те, що ОСОБА_9 та ОСОБА_10 обвинувачуються у вчиненні насильницьких кримінальних правопорушень.

Керуючись статтями 331, 371 КПК, суд

УХВАЛИВ:

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто з 21.09.2023 до 23.59 год. 19.11.2023.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя-доповідач:

Суддя:

Суддя: