Дата документу 30.10.2023 Справа № 322/301/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 322/301/22 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/867/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ч. 3 ст. 286-1 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2023 року м. Запоріжжя

Судова колегія з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 10 березня 2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с. Миколай-Поле Новомиколаївського району Запорізької області, маючий середню освіту, не працюючий, не одружений, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України та йому призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили не обирався.

Строк відбування покарання постановлено рахувати з моменту фактичного затримання.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави 5972 грн. 36 коп. у рахунок відшкодування витрат на проведення експертиз.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст. 100 КПК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком суду ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, за наступних обставин.

27 грудня 2021 року, приблизно о 02.00 годині, водій автомобіля «ВАЗ-2105», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, в темний час доби, здійснював рух зі швидкістю не менше 50 км/год, по проїзній частині дороги по вул. Новогригорівська в с. Новогригорівка Запорізького району Запорізької області.

У салоні вказаного автомобіля на передньому пасажирському сидінні перебував ОСОБА_9 1993 року народження, а на задньому пасажирському сидінні ОСОБА_10 , 2003 року народження.

Під час руху по вказаній проїзній частині, в районі будинку АДРЕСА_2 водій ОСОБА_7 , у зв`язку зі зниженням уваги і реакції, а так само порушенням координації дії, викликаних вживанням алкогольних напоїв, діючи зі злочинною недбалістю, маючи технічну можливість уникнути ДТП, не переконавшись, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, при застосуванні заходів керування автомобілем, не врахувавши дорожню обстановку та не вибравши безпечну швидкість руху, щоб мати змогу постійно контролювати його руху та безпечно керувати ним, допустив занос вказаного автомобіля вправо, внаслідок чого виїхав за межі проїзної частини вправо, де відбувся наїзд на нерухому перешкоду зупинку громадського транспорту.

Своїми діями водій ОСОБА_7 , порушив вимоги п.п. 10.1, 12.1, 12.4, 12.9б ПДР України, відповідно до яких:

- п. 10.1.: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;

- п. 12.1.: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозяться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його руху та безпечно керувати ним»;

- п. 12.4.: «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год»;

- п. 12.9.: «Водієві забороняється: б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4, 12.5, 12.6 та 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29 Знак 3.29 «Обмеження максимальної швидкості», 3.31 Знак 3.31 «Зона обмеження максимальної швидкості» або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил».

Згідно з висновком судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму ДТП № СЕ-19/108-22/5980-ІТ від 17.06.2022, в даній дорожній ситуації, в діях водія ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 10.1, 12.1, 12.4, 12.9б Правил дорожнього руху, і саме невідповідність дій водія ОСОБА_7 вимогам п.п. 10.1, 12.1 Правил дорожнього руху знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди.

Внаслідок вказаної ДТП пасажир ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження та без свідомості був доставлений до лікарні з діагнозом: відкрита ЧМТ, відкриті множинні переломи кісток та основи склепіння черепа. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер у медичному закладі від отриманих тілесних ушкоджень.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи від 07.04.2022 № 105, смерть ОСОБА_9 настала від відкритої черепно-мозкової травми з уламковим переломом правої половини склепіння черепу з розповсюдженням ліній перелому на пірамідку правої скроневої кістки, на потиличну кістку та через сагітальний шов на ліву тім`яну кістку, з крововиливами під м`які оболонки та в речовину головного мозку, ускладненою набряком головною мозку. Весь комплекс ушкоджень виник в умовах ДТП при знаходженні у салоні автомобілю, при зіткненні його з перешкодою. Не виключається можливість виникнення всього комплексу ушкоджень в умовах відомих обставин, а саме у пасажира легкового автомобіля при зіткненні з перешкодою.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 вважає вирок суду незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 370 КПК України.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд у вироку не розкрив, якими саме умисними діями ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Вважає, що суд невірно кваліфікував дії ОСОБА_7 , оскільки після ДТП потерпілий був без свідомості, був доставлений у лікарню, був живий, проте смерть настала в лікарні.

Суд не встановив, чи була необхідність перевозити потерпілого до лікарні.

Також зазначає, що у судовому засіданні було заявлено клопотання про проведення додаткової експертизи, яка б підтвердила чи спростувала висновок експерта ОСОБА_11 .

Крім того, суд не надав оцінки невідповідності використаної експертом літератури, а лише формально відписався, що таке твердження не обґрунтовано посиланням на відповідні норми чинного законодавства.

У вироку суд вказав, що мікрочастка з козирка водійського місця в автомобілі підлягає знищенню, але в суді вказана мікрочастка не досліджувалась, що вона доказувала та кому належала невідомо.

Просить вирок скасувати та перекваліфікувати дії ОСОБА_7 на ч. 2 ст. 286 КК України, призначивши покарання не пов`язане з позбавленням волі.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду апеляційної скарги шляхом особистого отримання судової повістки, до судового засідання апеляційного суду не зявився, із заявою про відкладення розгляду справи до суду не звернувся, у зв`язку із чим відповідно до положень ст. 405 КПК України його неявка не перешкоджає розгляду провадження.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 до судового засідання апеляційного суду також не з`явився, подав клопотання, в якому просить відкласти розгляд справи, посилаючись на незадовільний стан здоров.

Разом з тим, колегія суддів вважає необхідним відмовити у задоволенні вказаного клопотання з огляду на те, що до судового засідання, яке було призначене на 31 липня 2023 року захисник також не з`явився і подав клопотання аналогічного змісту, але а ні до вказаного клопотання, а ні до клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 30 жовтня 2023 року, захисник будь-яких документальних підтверджень захворювання, звернення до лікувальних закладів тощо не додав, тобто поважність причини неприбуття до судового засідання не підтвердив.

Заслухавши доповідь судді по справі, прокурора, який вирок суду вважав законним, обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд першої інстанції згідно з вимогами ст.ст. 370, 374 КПК України та відповідно до ст. 337 КПК України в межах пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, встановивши фактичні обставини кримінального провадження, обґрунтовано прийшов до висновку щодо обсягу та доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, виклавши їх у вироку.

В оскаржуваному вироку суд першої інстанції навів всі встановлені обставини, які відповідно до ст. 91 КПК України підлягають доказуванню, а також виклав оцінку та аналіз досліджених в судовому засіданні доказів, зазначив підстави, з яких приймає одні докази та відкидає інші.

Вина ОСОБА_7 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, підтверджується доказами, які були безпосередньо досліджені в судовому засіданні, а саме показаннями самого обвинуваченого, свідків та дослідженими в судовому засіданні документами.

Так, у суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав та пояснив, що він дійсно керував автомобілем, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Потерпілий ОСОБА_9 зробив йому зауваження щодо малої швидкості автомобіля, після чого обвинувачений збільшив швидкість, увімкнув четверту передачу, від чого автомобіль занесло. У момент заносу автомобіля потерпілий ОСОБА_9 схопився за кермо, а тому він не зміг вийти із заносу, внаслідок чого сталася вищезазначена дорожньо-транспортна пригода.

Таким чином, у суді першої інстанції обвинувачений не заперечував факт керування автомобілем на великій швидкості у стані алкогольного сп`яніння, проте його позиція зводиться до того, що у момент заносу автомобіля потерпілий схопився за кермо, і саме через це сталося ДТП.

Разом з тим, суд першої інстанції, дослідивши безпосередньо всі надані докази, прийшов до правильного висновку про неспроможність такої версії обвинуваченого та доведення в повному обсязі його вини саме в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

Так, потерпіли ОСОБА_12 та ОСОБА_13 у суді першої інстанції показали, що ОСОБА_9 після дорожньо-транспортної пригоди був без свідомості.

Свідок ОСОБА_10 у суді першої інстанції показала, що потерпілий схопився за кермо автомобіля і він заїхав у зупинку громадського транспорту.

Свідок ОСОБА_14 , який є черговим лікарем, у суді першої інстанції показав, що після ДТП він проводив огляд ОСОБА_9 , який перебував у комі.

Свідки ОСОБА_15 у суді першої інстанції показала, що вона у складі бригади швидкої медичної допомоги оглядала ОСОБА_9 , який мав відкриту черепно-мозкову травму внаслідок ДТП та перебував у глибокій комі.

Свідок ОСОБА_16 у суді першої інстанції надала аналогічні показання щодо наслідків дорожньо-транспортної пригоди.

У суді першої інстанції також були допитані свідки ОСОБА_17 та ОСОБА_18 , показання яких, на переконання колегії суддів, не містять інформації про обставини, які підлягають доказуванню, оскільки безпосередніми очевидцями події вони не були.

Підстав не довіряти показанням потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання та приведені до присяги, у суду не було, і їх показання в частині отриманих ОСОБА_9 тілесних ушкоджень внаслідок ДТП є логічними та послідовними, повністю узгоджуються між собою та дослідженими судом першої інстанції документами.

Також суд першої інстанції на вимогу процесуального закону дослідив надані сторонами інші докази, яким зробив обґрунтовану оцінку.

Так, з протоколу огляду місця ДТП від 27 грудня 2021 року, схеми, фототаблиці та відеозапису до нього вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася у темний час доби в районі будинку АДРЕСА_2 . Протоколом та схемою зафіксовано місце ДТП, розташування транспортного засобу, дорожня обстановка та сліди, залишені під час дорожньо-транспортної пригоди (т. 1, а.с. 36-77).

З висновку експерта № СЕ-19/108-22/556-ІТ від 10 лютого 2022 року вбачається, що на момент огляду та експертного дослідження рульове керування та робоча гальмівна система автомобіля ВАЗ 2105, д.н.з. НОМЕР_1 , знаходилась у працездатному стані. Пошкодження ходової частини автомобіля виникли в момент дорожньо-транспортної пригоди (т. 1, а.с. 81-89).

З висновків експерта № СЕ-19/108-22/728-ІТ від 14 квітня 2022 року та № СЕ-19/108-22/5980-ІТ від 17 червня 2022 року вбачається, що в даній дорожній ситуації, в діях водія ОСОБА_7 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 10.1, 12.1, 12.4, 12.9б ПДР України, і саме невідповідність дій водія ОСОБА_7 вимогам п.п. 10.1, 12.1 ПДР України знаходиться в причинному зв`язку з подією даної дорожньо-транспортної пригоди. Технічна можливість уникнути дану дорожньо-транспортну пригоду залежала від виконання ОСОБА_7 вимог 10.1, 12.1 ПДР України (т. 1, а.с. 91-96, 112-117).

З протоколу проведення слідчого експерименту від 13 червня 2022 року та відеозапису до нього вбачається, що ОСОБА_7 продемонстрував, яким чином сталася дорожньо-транспортна пригода, зазначив, що рухався зі швидкістю приблизно 60 км/год, підтвердив, що перед тим, як сісти за кермо, вживав алкогольні напої (т. 1, а.с. 103-111).

З висновку експерта № 105 від 7 квітня 2022 року вбачається, що смерть ОСОБА_9 настала від відкритої черепно-мозкової травми з уламковим переломом правої половини склепіння черепу з розповсюдженням ліній перелому на пірамідку правої скроневої кістки, на потиличну кістку та через сагітальний шов на ліву тім`яну кістку, з крововиливами під м`які оболонки та в речовину головного мозку, ускладненою набряком головною мозку. Весь комплекс ушкоджень виник в умовах ДТП при знаходженні у салоні автомобілю, при зіткненні його з перешкодою. Не виключається можливість виникнення всього комплексу ушкоджень в умовах відомих обставин, а саме у пасажира легкового автомобіля при зіткненні з перешкодою (т. 1, а.с. 132-137).

З висновку щодо результатів медичного огляду обвинуваченого на стан алкогольного сп`яніння від 27 грудня 2021 року вбачається, обвинувачений ОСОБА_7 перебуває в стані алкогольного сп`яніння (т. 1, а.с. 151).

Суд першої інстанції, вивчивши і дослідивши кожний доказ окремо з точки зору належності та допустимості, і в сукупності, з точки зору всебічності, достатності та взаємозв`язку, прийшов до правильного висновку, що саме невиконання обвинуваченим ОСОБА_7 вимог пунктів 10.1, 12.1 ПДР України знаходиться в причинному зв`язку з подією даної ДТП та наслідками, що настали.

Погоджуючись з висновками суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що вищенаведеними дослідженими судом доказами та обставинами, що ними підтверджуються, винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, за фактичних обставин, встановлених судом у вироку, є об`єктивно доведеною поза розумним сумнівом.

З приводу доводів апеляційної скарги про те, що суд у вироку не розкрив, якими саме умисними діями ОСОБА_7 скоїв кримінальне правопорушення, колегія суддів зазначає наступне.

З мотивувальної частини вироку вбачається, що суд першої інстанції дотримався вимог ст. 374 КПК України, зокрема сформулював обвинувачення, яке визнав доведеним, зазначив місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форму вини, статтю закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний ОСОБА_7 .

Таким чином, на переконання колегії суддів, у реченні «Своїми умисними діями ОСОБА_7 , скоїв кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 3 ст. 286-1 КК України, яке кваліфікується як, порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого», слово «умисними» є опискою, яка жодним чином не впливає на законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного вироку.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги щодо невірної кваліфікації дії ОСОБА_7 , оскільки останній керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння (що підтверджується показаннями самого обвинуваченого та висновком щодо результатів медичного огляду обвинуваченого на стан алкогольного сп`яніння від 27 грудня 2021 року), а внаслідок порушення ОСОБА_7 правил безпеки дорожнього руху сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої помер пасажир ОСОБА_9 .

Вказані обставини виключають можливість кваліфікації дій ОСОБА_7 за ст. 286 КК України, оскільки законодавець у ст. 286-1 КК України передбачив окремий склад кримінального правопорушення з кваліфікуючою ознакою «керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння».

Незважаючи на те, що потерпілий ОСОБА_9 безпосередньо після дорожньо-транспортної пригоди був живим та помер лише в лікарні, саме невідповідність дій ОСОБА_7 вимогам п.п. 10.1, 12.1 ПДР України знаходиться у причинному зв`язку з подією дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали смерть ОСОБА_9 від відкритої черепно-мозкової травми з уламковим переломом правої половини склепіння черепу з розповсюдженням ліній перелому на пірамідку правої скроневої кістки, на потиличну кістку та через сагітальний шов на ліву тім`яну кістку, з крововиливами під м`які оболонки та в речовину головного мозку, ускладненою набряком головною мозку.

До того ж, відповідно до висновку експерта № 105 від 7 квітня 2022 року, весь комплекс ушкоджень виник у ОСОБА_9 в умовах ДТП при знаходженні у салоні автомобіля, при зіткненні останнього з перешкодою, а можливість виникнення всього комплексу ушкоджень у пасажира легкового автомобіля при зіткненні з перешкодою не виключається.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції не встановив, чи була необхідність перевозити потерпілого до лікарні, взагалі позбавлено логічного сенсу, оскільки ОСОБА_9 отримав відкриту-черепно-мозкову травму, а за показаннями свідків він перебував без свідомості (у комі), що безсумнівно потребувало доставлення потерпілого до лікарні для медичного втручання.

З приводу не призначення судом першої інстанції додаткової експертизи колегія суддів зазначає, що висновки експертиз, проведених за ініціативою сторони обвинувачення є повними та обґрунтованими, вказані висновки судових експертиз у сукупності з іншими доказами в повній мірі доводять вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

До того ж, у рамках даного кримінального провадження спочатку було проведено експертизу № СЕ-19/108-22/728-ІТ від 14 квітня 2022 року, а після проведення слідчого експерименту за участі ОСОБА_7 , було проведено додаткову судову інженерно-транспортну експертизу № СЕ-19/108-22/5980-ІТ від 17 червня 2022 року, якою повністю підтверджено висновки попередньої експертизи № СЕ-19/108-22/728-ІТ від 14 квітня 2022 року.

Як також вбачається з матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції у відповідності до вимог ст. 356 КПК України допитав в судовому засіданні експерта ОСОБА_11 , який підтвердив достовірність зроблених ним висновків та зазначив, що навіть якщо пасажир ОСОБА_9 дійсно схопився за кермо безпосередньо перед зіткненням, це жодним чином не могло вплинути на рух транспортного засобу до моменту дорожньо-транспортної пригоди, оскільки в момент можливого втручання автомобіль вже рухався у некерованому стані.

З огляду на наведене, судова колегія вважає, що судом першої інстанції шляхом проведення допиту судового експерта ОСОБА_11 повністю усунуто сумніви в повноті проведених ним експертиз, і підстави вважати наведені висновки недопустимими доказами відсутні.

Крім того, оцінка відповідності використаної експертом літератури не відноситься до компетенції суду, натомість сторона захисту не була позбавлена можливості поставити відповідні питання з цього приводу експерту ОСОБА_11 під час його допиту в суді першої інстанції.

Що стосується мікрочастки з козирка водійського місця в автомобілі, то вона, разом з іншими вилученими в ході проведення огляду дорожньо-транспортної пригоди речами і предметами, була визнана речовими доказами в даному кримінальному провадженні, що підтверджується постановою слідчого від 27 грудня 2021 року (т. 1, а.с. 140-141).

У свою чергу суд, при ухваленні вироку, у відповідності до ст.ст. 100, 374 КПК України, повинен прийняти рішення щодо усіх речових доказів і документів у конкретному кримінальному провадженні.

Незважаючи на те, що мікрочастка з козирка водійського місця не мала жодного доказового значення в даній справі, суд першої інстанції обґрунтовано прийняв рішення про знищення цього речового доказу.

Що стосується призначеного ОСОБА_7 покарання, то суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст. 50, 65 КК України, в повній мірі встановив та належним чином оцінив і врахував всі обставини, які за законом повинні бути врахованими при призначенні особі покарання, та прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання, а також попередження вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим можливо лише з призначенням йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 5 років, і підстави для призначення йому більш м`якого покарання відсутні.

Істотних порушень органами досудового слідства чи судом норм кримінально-процесуального закону, які були б підставою для скасування вироку, колегією суддів не встановлено.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 414, 418, 419, КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 10 березня 2023 року відносно ОСОБА_7 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту оголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана протягом трьох місяців з дня її оголошення безпосередньо до Верховного Суду.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4