Справа № 953/7553/22
н/п 1-кс/953/7989/23
"24" жовтня 2023 р. м.Харків
Слідчий суддя Київського районного суду м. Харкова - ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 ,
захисника адвоката ОСОБА_3 ,
секретар судового засідання ОСОБА_4 ,
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Заволжськ, Іванівської області Російської Федерації, громадянина Російської Федерації, який зареєстрований та фактично проживає: АДРЕСА_1 , військовослужбовця Збройних Сил Російської Федерації гвардії рядового 1 танкового взводу 1 танкової роти 1 танкового батальйону ІНФОРМАЦІЯ_2 ,
підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України,
24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який продовжений у встановлений законом порядку.
20 березня 2022 року, більш точний час не встановлений, під час активного наступу військовослужбовці ЗС РФ, у розпорядженні яких перебувало не менше 4-х танків Т72Б3сДЗ та легко броньованої техніки, бортові номери бойових одиниць якої на даний час не встановлені, увійшли до населеного пункту с. Верхня Роганка Харківського району Харківської області, де на околиці у лісосмузі уздовж бетонної дороги у напрямку с. Шестаково зайняли свої бойові позиції, а важко броньована техніка, яка складалась щонайменше з 4-х танків Т72Б3сДЗ, один з яких замість бортового номеру мав напис, виконаний фарбою білого кольору «За правду», зайняли свої бойові позиції між житловими будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 та біля теплиць, які знаходилися на околиці села, а танк із написом на борті «За правду», не маючи стаціонарної позиції, до 28 квітня 2022 року час від часу курсував уздовж с. Верхня Роганка між лісосмугою, що розташована на околиці селища у напрямку с. Шестаково, та позиціями військовослужбовців РФ, здійснюючі при цьому регулярні обстріли населених пунктів, які перебувають поблизу с. Верхня Роганка, а саме: с. Вільхівка та с. Мала Рогань.
Орган досудового розслідування встановив, що 28 липня 2022 року у світлу пору доби, більш точний час не встановлений, військовослужбовці РФ, які у той час перебували у селищі, з метою поліпшення своїх бойових позицій, стали змінювати місця своєї дислокації, а саме: танки, за виключенням танку з написом «За правду», до складу екіпажу якого входили: командир танку ОСОБА_7 , оператор навідник танку ОСОБА_6 та інші члени екіпажу, анкетні дані яких на даний час не встановлені, залишили село, а вказаний вище танк залишився на території селища біля вулиці Лебединської до ранку 29 квітня 2022 року.
У ході подальшого досудового розслідування встановлено, що 29 квітня 2022 року у період часу з 08 години 00 хвилин до 09 години 00 хвилин, більш точний час не встановлений, після зміни місця дислокації військової техніки ЗС РФ, ОСОБА_7 , виконуючи на той час згідно з вимогами «Бойового уставу з підготовки та ведення загальновійськового бою», введеного в дію наказом головнокомандувача Сухопутними військами РФ № 19 від 24 лютого 2005 року, функції командира танку з написом на борту «За правду», перебуваючи всередині танку в складі екіпажу, курсуючи уздовж бетонної дороги у напрямку виїзду з населеного пункту с. Верхня Роганка у сторону с. Шестаково, усвідомлюючи існування міжнародного збройного конфлікту на території України та діючи в його умовах, умисно та протиправно, з мотивів помсти за викрадений напередодні місцевими жителями рюкзак з особистими речами та ідентифікуючими членів екіпажу танку з написом "За правду" документами, всупереч вимогам ч. 1 ст. 52, ч. 1, п. а. 3) ч. 2 ст. 57 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I) від 08.06.1977, якими передбачено, що при проведенні воєнних операцій повинна постійно виявлятися турбота про те, щоб оберігати цивільне населення, цивільних осіб і цивільні об`єкти; ті, хто планує напад або приймає рішення про його здійснення, утримуються від прийняття рішень про здійснення будь-якого нападу, який, як можна очікувати, викличе випадкові втрати життя серед цивільного населення, поранення цивільних осіб і завдасть випадкової шкоди цивільним об`єктам або те й інше разом, що було б надмірним щодо конкретної і прямої воєнної переваги, яку передбачається одержати, діючи за попередньою змовою з навідником оператором вказаного танку - ОСОБА_6 та невстановленими органом досудового розслідування іншими членами екіпажу, віддав бойовий наказ ОСОБА_6 на здійснення обстрілу прямою наводкою по житловим будинкам по АДРЕСА_4 . ОСОБА_6 з метою швидкого й точного наведення озброєння бойової машини в ціль вчинив активні дії з наведення гармати танку по об`єкту ураження, розуміючи, що виконує явно протиправний наказ, та діючи умисно, здійснив почергово не менше 4-х пострілів із гармати танку.
Орган досудового розслідування встановив, що у результаті виконання вищевказаними військовослужбовцями РФ бойового наказу та здійснення що найменше 4-х пострілів осколково-фугасним снарядом із 125-мм танкової гармати, відбулось влучання артилерійських снарядів по цивільним об`єктам та об`єктам цивільної інфраструктури, а саме: проїжджої частини по АДРЕСА_5 , нежилого будинку поруч із ним. Прямим влучанням були зруйновані будинки по АДРЕСА_6 , в якому проживала родина ОСОБА_8 , що змусило родину ОСОБА_8 евакуюватися із зазначеного населеного пункту, а також будинок АДРЕСА_7 за GPS координатами 50.023915.36.555152, який належав ОСОБА_9 .
Таким чином ОСОБА_6 підозрюється у цілеспрямованому нападі на цивільний об`єкт, який не є військовою ціллю, тобто іншому порушенні законів і звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.
30 червня 2023 року у порядку ст. 276-278 КПК України складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.
Отже повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, вручено у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 20 липня 2023 року до ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави.
Прокурор зазначає, що притягнути ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності у загальному порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, неможливо, оскільки він переховується на території Російської Федерації, тобто у державі, яка Верховною Радою України визнана державою-агресором, у зв`язку з чим просить надати дозвіл на проведення спеціального досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні.
Прокурор у судовому засіданні підтримав клопотання слідчого та просив його задовольнити.
Захисник у судовому засіданні просила вирішити клопотання на розсуд суду.
Положеннями ч. 1 ст. 297-1 КПК України встановлено, що спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.
Відповідно до ч. 2 ст. 297-1 КПК України спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, зокрема передбачених статтею 438 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.
За змістом положень ч. 1, 2 ст. 297-4 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про здійснення спеціального досудового розслідування, якщо прокурор, слідчий не доведе, що підозрюваний переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук, та/або уповноваженим органом прийнято рішення про передачу підозрюваного для обміну як військовополоненого та такий обмін відбувся.
Зі змісту долучених до матеріалів клопотання документів вбачається, що ОСОБА_6 переховується від органів досудового розслідування та суду, та перебуває на території Російської Федерації, яка визнана Верховною Радою України державою-агресором.
З клопотання вбачається, що існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_6 перебуває на території держави-агресора Російської Федерації, тому з дотриманням вимог ст.ст. 111, 135, 278 КПК України в газеті «Урядовий кур`єр» від 30 червня 2023 року за № 130 (7528), яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а також на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, а також повістки про виклик підозрюваного на «03», «04» та «05» липня 2023 року о 120 годині 00 хвилин до СВ УСБ України в Харківській області для вручення письмового повідомлення про підозру та для участі в слідчих і процесуальних діях.
За змістом ч. 1 ст. 42 КПК України статус підозрюваного має, зокрема, особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.
Статтею 278 КПК України передбачений порядок вручення письмового повідомлення про підозру - письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень (ч. 1 ст. 278 КПК України).
Частиною 1 статті 111 КПК України передбачено, що повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію.
Відповідно до ч. 1 ст. 135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.
У разі тимчасової відсутності особи за місцем проживання повістка для передачі їй вручається під розписку дорослому члену сім`ї особи чи іншій особі, яка з нею проживає, житлово-експлуатаційній організації за місцем проживання особи або адміністрації за місцем її роботи (ч. 2 ст. 135 КПК України).
Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.
Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.
У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).
З огляду на наведені положення закону, стаття 278 КПК України покладає на слідчого/прокурора обов`язок вручити підозрюваному в кримінальному провадженні письмове повідомлення про підозру в день його складення, однак, якщо це зробити неможливо, повідомлення про підозру вручається у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень у кримінальному провадженні (ст. 111 КПК України), тобто, - у порядку здійснення виклику в кримінальному провадженні (ст. 135 КПК України) у тому числі шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, у разі, якщо існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті.
Слідчий суддя встановив, що слідчий за погодженням з прокурором 30 червня 2023 року з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України повідомив ОСОБА_6 про підозру відповідно та у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законодавством України.
З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя дійшов висновку, що слідчий дотримався вимог КПК України та вжив усіх можливих заходів для вручення ОСОБА_6 повідомлення про підозру у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.
Відповідно до аналізу положень ч. 1 ст. 42 та ст. 135 КПК України дотримання прав особи при врученні їй складеного щодо неї повідомлення про підозру у разі тимчасової відсутності такої особи за місцем її проживання, полягає не у фактичному врученні такого повідомлення (процесуального документа), а у вжитті органом досудового розслідування усіх можливих заходів для того, щоб така особа могла дізнатися про факт складення такого повідомлення про підозру щодо неї та суть викладених у ньому обставин з усіх доступних для неї джерел, що і було здійснено слідчим та підтверджується матеріалами клопотання.
Нормами КПК України не передбачено обов`язку і права слідчого відкласти вручення повідомлення про підозру та чекати настання сприятливих обставин для його вручення особі, яка тимчасово відсутня за місцем проживання. У свою чергу орган досудового розслідування вчинив усі можливі передбачені законом дії для того, щоб особа, якій повідомляється про підозру, була обізнана про це.
З огляду на те, що повідомлення про підозру, як процесуальний документ, складено та підписано з дотриманням норм кримінального процесуального законодавства і сторона обвинувачення вжила заходів для його вручення підозрюваному ОСОБА_6 у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень, що підтверджується доказами, наданими стороною обвинувачення та дослідженими у судовому засіданні, слідчий суддя вважає, що прокурор довів, що ОСОБА_6 набув статусу підозрюваного у кримінальному провадженні відповідно до положень ч. 1 ст. 42 КПК України.
Так, на переконання слідчого судді, на даному етапі досудового розслідування сторона обвинувачення зібрала та надала слідчому судді достатні та переконливі матеріали кримінального провадження, які формують внутрішнє переконання щодо причетності ОСОБА_6 до вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.
Слідчий суддя, не вирішуючи питання про доведеність вини та остаточної кваліфікації дій ОСОБА_6 , зважаючи на наявні в матеріалах кримінального провадження докази, дійшов висновку про наявність такої сукупності доказів, якої достатньо для підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за викладених у клопотанні слідчого обставин.
Зверненням до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затвердженим Постановою Верховної Ради України від 27.01.2015 № 129-VIII Російську Федерацію визнано країною-агресором.
Як вбачається з наявних в матеріалах кримінального провадження доказів, підозрюваний ОСОБА_6 перебуває та залишається на території Російської Федерації.
Відповідно до ч. 1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного. До оголошення підозрюваного в розшук слідчий, прокурор зобов`язаний вжити заходів щодо встановлення його місцезнаходження.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 20 липня 2023 року до підозрюваного ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави.
З долучених до клопотання матеріалів слідує, що 24 липня 2023 року слідчий 2 відділення СВ СБУ України в Харківській області ОСОБА_14 виніс постанову про оголошення міжнародного розшуку підозрюваного ОСОБА_6 .
З огляду на наведене, слідчий суддя вважає доведеною ту обставину, що підозрюваний ОСОБА_6 переховується на території Російської Федерації та перебуває у міжнародному розшуку.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 297-1, 297-3, 297-4, 309, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя
Якщо підстави для постановлення слідчим суддею ухвали про спеціальне досудове розслідування перестануть існувати, подальше досудове розслідування стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , здійснювати згідно з загальними правилами, передбаченими Кримінальним процесуальним кодексом України.
Копію ухвали невідкладно направити до Офісу Генерального прокурора для організації виконання в частині внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та здійснення відповідних публікацій.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в апеляційному порядку не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1