Дата документу 24.01.2024 Справа№ 336/2064/18
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУ № 336/2064/18 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Провадж. № 11-кп/807/337/24 Доповідач в 2 інстанції ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника - адвоката ОСОБА_8 ,

розглянула 24 січня 2024 року у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_9 на вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 4 липня 2023 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, який отримав повну загальну середню освіту, працює різноробочим у будівельній компанії «ATLAS», одружений, має неповнолітню дитину - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,який проживає та зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше судимого:

- 06.10.2003 року Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 308, ч. 2 ст. 309, ст. 70 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 15.01.2007 року по відбуттю строку покарання;

- 16.09.2010 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя за ч. 1 ст. 306, ч. 2 ст. 307, ст. 70 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, звільнений умовно-достроково 21.01.2014 року, невідбутий строк покарання 1 рік 1 місяць 24 дні,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України.

Встановлені вироком суду першої інстанції обставини:

25.02.2018 року ОСОБА_7 , діючи в порушення вимог ст.ст. 25, 27 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», перебуваючи по вул. Чарівна в м. Запоріжжі, маючи умисел на незаконне придбання і зберігання наркотичних засобів з метою збуту, у невстановленої слідством особи, незаконно придбав за грошові кошти не менше 5 полімерних згортків з наркотичним засобом - метадоном, які, незаконно зберігаючи при собі, переніс за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , де став незаконно зберігати у приміщенні своєї кімнати.

Після чого, 27.02.2018 року приблизно о 13.25 год., ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконний збут наркотичних засобів, взяв раніше придбані ним згортки з наркотичним засобом - метадон, та переніс до під`їзду № 10 будинку АДРЕСА_2 , де, реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконний збут наркотичного засобу, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, незаконно збув ОСОБА_11 за грошові кошти в сумі 500 грн. один полімерний згорток з кристалічною речовиною білого кольору, яка містить у своєму складі наркотичний засіб - метадон, масою 0,1169 г, в перерахунку на основу.

Після того, як 27.02.2018 року приблизно о 13.25 год. ОСОБА_7 , перебуваючи біля під`їзду № 10 будинку № 48 по вул. Чарівна у м. Запоріжжі, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, незаконно збув ОСОБА_11 , один полімерний згорток з кристалічною речовиною білого кольору, яка містить у своєму складі наркотичний засіб - метадон, ОСОБА_7 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконний збут наркотичних засобів, незаконно, зберігаючи при собі з метою подальшого збуту, переніс до будинку АДРЕСА_2 раніше придбані чотири полімерні згортки з наркотичним засобом - метадон, де о 13.43 год., був затриманий працівниками поліції в порядку ст. 208 КПК України, які виявили та вилучили у останнього під светром на лівому плечі, чотири полімерні згортки з кристалічною речовиною білого кольору, яка містить у своєму складі наркотичний засіб - метадон, масами 0,0548 г, 0,0617 г, 0,0623 г, 0,0655 г (в перерахунку на основу), загальною масою 0,2443 г, який він, діючи умисно, повторно, незаконно зберігав при собі з метою подальшого збуту.

Також, 25.02.2018 року ОСОБА_7 , діючи в порушення вимог ст.ст. 25, 27 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», перебуваючи по вул. Чарівній у м. Запоріжжі, маючи умисел на незаконне придбання і зберігання наркотичних засобів без мети збуту, у невстановленої слідством особи, незаконно придбав за грошові кошти не менше 6 полімерних згортків з наркотичним засобом - медатон, які, незаконно зберігаючи при собі, переніс за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_1 , де став незаконно зберігати у приміщенні своєї кімнати.

27.02.2018 року у період часу з 14.34 год. до 15.30 год., під час проведення санкціонованого обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 , у приміщенні кімнати в якій безпоредньо мешкає останній, працівниками поліції було виявлено та вилучено 6 полімерних згортків з кристалічною речовиною білого кольору, яка містить у своєму складі наркотичний засіб - метадон, масами 0,1105 г, 0,1398 г, 0,1421 г, 0,1562 г, 0,0679 г ( в перерахунку на основу), загальною масою 0,7626 г, який він, діючи умисно, незаконно зберігав за місцем свого мешкання, без мети збуту.

Крім того, у січні місяці 2018 року, ОСОБА_7 , перебуваючи на території Шевченківського району у м. Запоріжжі, у невстановленої слідством особи, діючи в порушення Постанови Верховної Ради України від 17.06.1992 року № 2471-ХІІ «Про право власності на окремі види майна» та пунктів 1-4, 9 Положення про дозвільну систему, затвердженого Постановою КМУ від 12.10.1992 року № 576 та Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 року № 622, незаконно придбав предмет схожий на пістолет з магазином, який є короткоствольною гладкоствольною вогнепальною зброєю калібру 6,3 мм, придатною для здійснення пострілів, виготовлений шляхом переробки саморобним способом стартового пістолета «Eklo Major Cal.9 mm P.A.K.» фірми виробника «Voltan Av Silahlari Ins».

Після чого, ОСОБА_7 , діючи умисно без передбаченого законом дозволу, незаконно зберігав вищевказану вогнепальну зброю з метою самооборони за місцем свого фактичного проживання, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , до моменту вилучення працівниками поліції 27.02.2018 року під час проведення санкціонованого обшуку у період з 14.34 год. до 15.30 год.

Також ОСОБА_7 , маючи умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичного засобу, без мети збуту, з метою особистого вживання, діючи повторно, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, придбав кристалічну речовину, котра згідно з висновком судового експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України № 7-853 від 30.05.2019 року є наркотичним засобом, обіг якого обмежено - метадон. Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , зберігаючи вказану речовину при собі, переніс її до приміщення кв. АДРЕСА_3 , де поклав її у паперові згортки, котрі залишив на підвіконні кімнати та поклав на поличку шафи.

Так, 10.05.2019 року о 08.28 год. в ході проведення санкціонованого обшуку приміщення квартири АДРЕСА_3 , в присутності понятих, у приміщенні кімнати на поличці шафи було виявлено та вилучено речовину, яка згідно з висновком судового експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України № 7-853 від 30.05.2019 року містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, маса якого в перерахунку на основу складає 0,1312 г, окрім того, на підвіконні кімнати виявлено та вилучено речовину, яка згідно з висновком судового експерта Запорізького НДЕКЦ МВС України № 7-853 від 30.05.2019 року містить у своєму складі наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, маса якого в перерахунку на основу складає 0,4746 г, загальною масою 0,6058 г.

Вироком Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 4 липня 2023 року:

ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, і йому призначено покарання у виді арешту на строк 6 (шість) місяців.

З урахуванням вимог ст. 74 КК України звільнено ОСОБА_7 від призначеного за ч. 1 ст. 309 КК України покарання на підставі ст. 49 КК України.

ОСОБА_7 визнаний винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, і йому призначено покарання:

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, без конфіскації майна;

- за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 3 (три) роки, якщо він в період всього іспитового строку не скоїть нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Відповідно до ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_7 : періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи та навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави судові витрати в сумі 14754,12 грн.

Зараховано ОСОБА_7 у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 27 лютого 2018 року по 5 березня 2018 року, з розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді застави з покладеними обов`язками до набрання вироком законної сили залишено без змін, після набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді застави з покладеними обов`язками ухвалено скасувати.

Заставу, визначену ухвалою слідчого судді Лелнінського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2018 року у розмірі 51 000 грн., внесену 05.03.2018 року за обвинуваченого ОСОБА_7 - заставодавцем ОСОБА_12 на розрахунковий рахунок територіального управління ДСА України в Запорізькій області, ухвалено повернути заставодавцю ОСОБА_12 , відповідно до ст. 182 КПК України після набрання вироком суду законної сили.

Скасовано арешт з майна, яке вилучено у ОСОБА_7 під час затримання останнього 27.02.2018 року та під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , накладений ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 01.03.2018 року.

Доля речових доказів вирішена в порядку ст. 100 КПК України.

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, вважає оскаржуваний вирок незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості. Просить скасувати вирок суду в частині призначеного обвинуваченому покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, за ч 1 ст. 263 КК України у виді 3 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 309 КК України у виді 2 років позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд у вироку послався на те, що ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненні інкримінованих йому правопорушень. Проте, у ході судового розгляду встановлено, що вину обвинувачений визнав лише за епізодом зберігання наркотичних засобів без мети збуту, а саме за ч. 2 ст. 309 КК України. Як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду пост кримінальна поведінка обвинуваченого жодним чином не була спрямована на залагодження своєї провини та за наведених обставин не свідчить про наявність підстав для застосування відносно останнього ст. 69 КК України. Наявність у обвинуваченого неповнолітньої дитини, дружини з інвалідністю, а також захворювань у самого обвинуваченого не може свідчити про істотне зниження ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень. Вказує, що суд у вироку послався лише на одну пом`якшуючу обставину - щире каяття, інші ж взагалі не вказав як пом`якшуючі та жодним чином не мотивував застосування положень ст. 69 КК України.

Також зазначає, що суд неправильно врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відносяться, у тому числі, до тяжких злочинів, кількість епізодів злочинної діяльності, ставлення самого обвинуваченого до наслідків вчиненого, продовження злочинної діяльності у сфері обігу наркотичних засобів навіть після неодноразового відбування покарань за аналогічні злочини, умовно-дострокового звільнення, яке жодним чином не вплинуло на подальшу поведінку обвинуваченого, а також те, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, суспільно корисною працею не займається, нібито, каявся лише за одним найменш тяжким епізодом. Свідоме нехтування обвинуваченим встановленими загальносуспільними правилами свідчить про схильність ОСОБА_7 до протиправної поведінки. За обставин кримінального провадження, наявні підстави вважати, що цілі покарання у цьому випадку не будуть досягнені призначеним покаранням, що вказує на явну несправедливість призначеного покарання і невідповідність його тяжкості вчиненим кримінальним правопорушенням й особі обвинуваченого через м`якість.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу.

Захисник у судовому засіданні заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, посилаючись на позитивні дані стосовно обвинуваченого, просила вирок суду залишити без змін.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив не призначати йому покарання у виді позбавлення волі. Зазначив, що він розкаявся та сприяв слідству у розкритті злочинів. Він добровільно видав працівникам поліції зброю та заборонені засоби. Вказав, що він перебуває на замісній терапії, є волонтером. Також пояснив, що має на утриманні дружину, яка є особою з другою групою інвалідності, та неповнолітнього сина, офіційно працевлаштований у будівельній фірмі «Атлас» різноробочим.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини та мотиви, з яких суд виходив при ухваленні вироку.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1, 2 ст. 309, ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, правильність кваліфікації дій обвинуваченого, а також правильність звільнення ОСОБА_7 від призначеного за ч. 1 ст. 309 КК України покарання на підставі ст. 49 КК України в апеляційні скарзі не оскаржується, а тому відповідно до вимог ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряється.

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що вид та розмір покарання за ч. 1 ст. 263 та за ч. 2 ст. 309 КК України та принцип складання покарань за сукупністю злочинів прокурором також не оспорюється, тому, з огляду на положення ст. 404 КПК України, апеляційним судом вирок в цій частині не переглядається.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність (ст. 69 КК України) при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є нетяжкими та тяжкими злочинами, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, а саме щире каяття, та відсутність обтяжуючих покарання обставин, що, на переконання суду, істотно знижує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, та, з урахуванням особи обвинуваченого, який має постійне місце проживання, на обліку у лікаря-нарколога не перебуває, має діагноз деформуючий артроз обох колінних суглобів 1 ступеню, раніше судимий, одружений, дружина є особою з інвалідністю 3 групи, має неповнолітню дитину, з 2019 року інших злочинів не вчиняв, офіційно не працевлаштований, призначив на підставі ст. 69 КК України ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією цієї статті, у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна. Після чого, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначив ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна, звільнивши обвинуваченого від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України є необґрунтованим, оскільки воно прийнято без урахування належним чином усіх обставин у даному кримінальному провадженні та даних про особу обвинуваченого, що потягло за собою і необґрунтовано м`яке остаточне покарання.

Так, місцевий суд у вироку послався на те, що ОСОБА_7 щиро розкаявся у вчиненні злочинів.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки, як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, під час судового розгляду ОСОБА_7 визнав свою вину лише за епізодом незаконного придбання та зберігання наркотичних засобів без мети збуту, вчиненого повторно, а саме за ч. 2 ст. 309 КК України.

Посткримінальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_7 жодним чином не була спрямована на залагодження своєї провини та за наведених обставин не свідчить про наявність підстав для застосування відносно останнього положень ст. 69 КК України.

Слід відмітити, що наявність у ОСОБА_7 дружини, яка є особою з інвалідністю, неповнолітньої дитини, а також захворювань у самого обвинуваченого не може свідчити про істотне зниження ступеню тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень.

Нормою ч. 3 ст. 65 КК України передбачено, що підстави для призначення більш м`якого покарання, ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу за вчинене кримінальне правопорушення, визначаються статтею 69 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання. При цьому, суд зобов`язаний встановити не лише їх наявність, а й обґрунтувати, яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Правова конструкція ч. 1 ст. 69 КК України законодавцем побудована таким чином, щоб суди в ході реалізації ними своїх дискреційних повноважень під час призначення винній особі покарання в кожному конкретному випадку вмотивовано аргументували істотність зниження ступеня тяжкості вчиненого діяння. Тобто, встановлення лише факту наявності не менше двох пом`якшуючих обставин не може автоматично тягнути застосування ст. 69 КК України.

З вироку місцевого суду вбачається, що, застосовуючи положення ч. 1 ст. 69 КК України щодо ОСОБА_7 , суд врахував лише одну пом`якшуючу обставину - щире каяття, інші ж, як пом`якшуючі, місцевий суд не встановив, а отже належним чином не мотивував застосування положень ст. 69 КК України.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що полягає у застосуванні ст. 69 КК України та переході до іншого більш м`якого виду основного покарання, ніж передбачено санкцією ч. 2 ст. 307 КК України, за відсутності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.

За таких обставин вирок місцевого суду в частині призначеного за ч. 2 ст. 307 КК України покарання із застосуванням щодо ОСОБА_7 положень ст. 69 КК України колегія суддів вважає незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, з постановленням нового вироку на підставі ст. 420 КПК України.

При цьому, слід відмітити, що суд першої інстанції послався на одні й ті ж самі обставини, які послугували підставою для застосування до ОСОБА_7 положень як ст. 69, так і ст. 75 КК України.

Також заслуговують на увагу й доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок його м`якості.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів зазначає, що санкція ч. 2 ст. 307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі від шести до десяти років з конфіскацією майна.

У відповідності до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання ОСОБА_7 колегія суддів враховує: ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який законом віднесено до категорії тяжких; обставини його вчинення у вигляді чисельності епізодів злочинної діяльності; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, однак останній належних висновків не зробив та продовжив злочинну діяльність у сфері обігу наркотичних засобів навіть після неодноразового відбування покарання за аналогічні злочини, умовно-дострокового звільнення, яке жодним чином не вплинуло на подальшу поведінку обвинуваченого, що свідчить про відсутність динаміки усвідомлення вчиненого та бажання ставати на шлях виправлення.

Означені обставини у своїй сукупності свідчать на користь доводів апелянта про необхідність призначення покарання без застосування положень ст. 69 КК України та у реальному вимірі.

Одночасно, вирішуючи питання щодо розміру покарання, колегія суддів вважає за необхідне врахувати наявність хвороби у ОСОБА_7 , наявність дружини, яка є особою з інвалідністю другої групи, та неповнолітнього сина - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; працевлаштованість обвинуваченого у будівельній фірмі «Атлас» різноробочим; проходження обвинуваченим замісної терапії, що є підставою для призначення ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 307 КК України у мінімальній межі, визначеній санкцією вказаної частини статті, а саме у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією належного обвинуваченому майна.

Оскільки ОСОБА_7 місцевим судом також визнаний винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України, тому остаточне покарання обвинуваченому слід визначити на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією належного обвинуваченому майна.

Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні має місце неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальністьта невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень і особі обвинуваченого внаслідок його м`якості, колегія суддів з підстав, передбачених п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 409, ст. 420 КПК України скасовує оскаржуваний вирок в частині призначення покарання з постановленням свого вироку, що відповідає повноваженням суду апеляційної інстанції, визначеним п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України, що обумовлює задоволення апеляційної скарги прокурора.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414, 420 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 4 липня 2023 року відносно ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 263 КК України в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання:

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки;

- за ч. 2 ст. 307 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією належного ОСОБА_7 майна;

- за ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_7 покарання за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією належного ОСОБА_7 майна.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту приведення вироку апеляційного суду до виконання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4