Провадження №11-кп/801/94/2024
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

законного представника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування ПЗМХ, ОСОБА_8 ,

особи, стосовно якої вирішується питання про застосування ПЗМХ, ОСОБА_9

та потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

розглянувши в відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2019 за №0000364,

за апеляційною скаргою прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 зі змінами та доповненнями на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2023 року,

якою повернуто прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_9 за ознаками вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України,

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшло для розгляду клопотання старшого слідчого СВ Лівобережного відділення поліції ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 , погоджене із прокурором Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_13 , про застосування примусових заходів медичного характеру в виді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із суворим наглядом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2019 за №0000364 за ознаками вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.2 ст.125, ч.3 ст.15-ч.2 ст.194 КК України.

У підготовчому судовому засіданні потерпіла ОСОБА_10 заявила клопотання про повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характе-ру, оскільки воно не відповідає вимогам ст. ст. 291, 292 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_11 підтримав клопотання потерпілої ОСОБА_10 та просив повернути клопотання прокурору.

Захисник особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_14 також просив повернути клопотання прокурору, оскільки воно не відповідає вимогам ст. ст. 291, 292 КПК України.

Позицію захисника підтримали особа, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_9 та його законний представник ОСОБА_8 .

Прокурор ОСОБА_6 просив призначити судовий розгляд клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру. Заперечував щодо задоволення клопотання потерпілої ОСОБА_10 та захисника ОСОБА_14 про повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру прокурору, оскільки вважав, що клопотання відповідає вимогам КПК України.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2023 року задоволено клопотання потерпілої ОСОБА_10 та клопотання захисника особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_14 про повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2019 р. за №0000364, за ознаками вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України.

Повернуто прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру відносно ОСОБА_9 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2019 р. за №0000364, за ознаками вчинення суспільно небезпечних діянь, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 3 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК України.

Прийняте рішення мотивовано тим, що, як вбачається з даного клопотання, підставою для застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом вказано висновок судово-психіатричної експертизи від 30.06.2014 року № 98, згідно з яким ОСОБА_9 потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Проте, зазначена експертиза була проведена 30.06.2014, тобто за шість років до направлення даного клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру до суду, що не дає можливості суду зробити обґрунтований висновок про необхідність застосування відносно ОСОБА_9 примусових заходів медичного характеру та визначити їх вид з урахуванням його дійсного стану здоров`я.

Крім того, враховуючи, що експертиза була проведена 30.06.2014, ставиться під сумнів обгрунтованість самого клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.

Як вбачається з даного клопотання, незважаючи на те, що в клопотанні вказано, що згідно висновку судово-психіатричної експертизи від 30.06.2014 № 98, ОСОБА_9 в період вчинення суспільно небезпечного діяння не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, в клопотанні вказано, що у нього виник злочинний умисел, він вчиняв умисні дії та у нього були відповідні мета і мотив.

Тобто, зазначені в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру обставини суперечать вимогам ст. ст. 291, 505 Кримінального процесуального кодексу України.

Крім того, як вбачається з клопотання, у ньому не вказано характер і розмір шкоди, завданої суспільно небезпечними діяннями.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що викладені в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру обставини, є суперечливими, неповними та не відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України, зокрема й вимогам ст. 291 Кримінального процесуального кодексу України та порушують права як потерпілих так і особи, стосовно якої вирішується питання про застосування примусових заходів медичного характеру, а також позбавляють можливості даних осіб на належну реалізацію ними своїх процесуальних прав, що безперечно, порушує їх права, які гарантуються кожній особі як Конституцією України так і Кримінальним процесуальним кодексом України, а тому суд дійшов до висновку, що клопотання слід повернути прокурору Вінницької окружної прокуратури.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

В апеляційній скарзі з доповненнями та змінами прокурор просить скасувати ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2023 року та призначити новий розгляд клопотання в суді першої інстанції.

Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що суд першої інстанції вийшов за межі наданих йому повноважень на даній стадії судового розгляду та ухвалив незаконне, необґрунтоване рішення про повернення прокурору клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру. Вказує, що необ`єктивними є твердження потерпілої та захисника щодо допущених порушень під час досудового розслідування, а саме: юридичної кваліфікації суспільно-небезпечних діянь ОСОБА_9 , завершення відповідного досудового розслідування. Судом не враховано, що прокурором належним чином виконано вимоги ч.2 ст.292, ст.503-511 КПК України, а також те, що клопотання відповідає вимогам ст.291 КПК України. Окрім того, в резолютивній частині ухвали суд не вказав якому прокурору повернуто вищевказане клопотання.

В доповненнях та змінах до апеляційної скарги прокурор зазначає про те, що судом не вказано в ухвалі в чому саме невідповідність клопотання вимогам ст. 291, 292 КПК України. Суд у порушення вимог надав оцінку висновку судово-психіатричної експертизи щодо визначення стану психічного здоров`я ОСОБА_9 , безпідставно зазначив про те, що в клопотанні не вказано характер і розмір шкоди, завданої суспільно небезпечним діянням, оскільки судом не враховано того, що дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.3 ст.15-ч.2 ст.194 КК України, як замах на вчинення злочину, тобто останній не встиг вчинити усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, адже був виявленим та затриманим потерпілою та іншими особами.

Потерпіла ОСОБА_10 відповідно до ч.1 ст. 402 КПК України скористалася своїм правом та подала заперечення на апеляційну скаргу прокурора, в яких просила суд залишити апеляційну скаргу без задоволення. Вважає скаргу необґрунтованою та такою, що містить суперечливі твердження щодо обставин справи. На переконання потерпілої, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення, оскільки клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру не відповідає вимогам ст. ст. 291, 292 КПК України.

Позиції учасників судового розгляду

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_6 підтримав свою апеляційну скаргу зі змінами та доповненнями, просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Потерпіла ОСОБА_10 та потерпілий ОСОБА_11 заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора зі змінами та доповненнями, просили залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Захисник ОСОБА_7 заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора зі змінами та доповненнями, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Законний представник ОСОБА_8 та особа, стосовно якої вирішується питання про застосування ПЗМХ, ОСОБА_9 підтримали захисника та просили залишити апеляційну скаргу прокурора зі змінами та доповненнями без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Мотиви і висновки суду

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали судового провадження в межах поданої апеляційної скарги та обговоривши наведені у ній доводи, колегія суддів дійшла до наступного висновку.

За правилами ч.1 ст.404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Як убачається із змісту оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, вона відповідає зазначеним вище критеріям законності, належної умотивованості та обґрунтованості.

Так, до Вінницького міського суду Вінницької області надійшло клопотання старшого слідчого СВ Лівобережного відділення поліції ВВП ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_12 , погоджене із прокурором Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_13 , про застосування примусових заходів медичного характеру в виді госпіталізації до закладу з наданням психіатричної допомоги із суворим наглядом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 13.02.2019 за №0000364 за ознаками вчинення ОСОБА_9 суспільно небезпечних діянь, передбачених ч.2 ст.125, ч.3 ст.15-ч.2 ст.194 КК України.

Згідно з ч. 1 ст. 292 КПК України, клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру має відповідати вимогам статті 291 цього Кодексу, а також містити інформацію про захід медичного характеру, який пропонується застосувати.

Як убачається з клопотання про застосування ПЗМХ, у період вчинення злочину ОСОБА_9 страждав на хронічне душевне захворювання в вигляді хронічного маячного розладу. В період вчинення злочину ОСОБА_9 не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. В теперішній час ОСОБА_9 страждає на хронічне душевне захворювання у вигляді хронічного маячного розладу. В теперішній час ОСОБА_9 не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Положеннями ст. 503 КПК України визначено, що кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

З огляду на це, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що експертиза від 30.06.2014, яка була проведена за шість років до направлення даного клопотання, ставить під сумнів обґрунтованість самого клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_9 .

Окрім того, обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються і інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди).

Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме кримінального правопорушення та встановлюються лише щодо осудної особи.

Таким чином, вчинення певного суспільно небезпечного діяння у стані неосудності передбачає відсутність у свідомості особи чітко сформованого умислу в розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву як ознак суб`єктивної сторони кримінального правопорушення.

Разом з тим, у тексті клопотання дії ОСОБА_9 кваліфікуються за ч.2 ст. 125 КК України та ч.3 ст.15-ч.2 ст.194 КК України як діяння, що вчинені із відповідним умислом та мотивом.

На переконання колегії суддів, допущені порушення свідчать про недотримання стороною обвинувачення при зверненні до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру щодо ОСОБА_9 п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, а саме в частині викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правової кваліфікації суспільно небезпечних діянь з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Відповідно при наданні правової оцінки інкримінованим ОСОБА_9 суспільно небезпечним діянням, слідчий та прокурор повинні були виходити лише з обставин, що складають об`єктивну сторону суспільно небезпечного діяння, оскільки стан неосудності пов`язаний із відсутністю у особи інтелектуальної та вольової ознак, і з ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим, а юридичну оцінку суспільно небезпечного діяння в такому випадку слід надавати виходячи з фактичних обставин вчиненого та наслідків, що настали.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_9 за своїм змістом не відповідає вимогам ст. 291 КПК України, і вважає обґрунтованим рішення суду першої інстанції про повернення його прокурору, як це передбачено п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, а покликання прокурора в апеляційній скарзі на те, що клопотання відповідає вимогам ст. 291 КПК України - безпідставними, оскільки перевірка питання, які стосуються змісту та достовірності викладених прокурором фактичних обставин суспільно небезпечних діянь та їх кваліфікації, судом першої інстанції була правильно здійсненна під час підготовчого судового засідання в межах п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України.

Зважаючи на викладене, неспроможними є доводи прокурора стосовно того, що в клопотанні не вказано характер і розмір шкоди, оскільки дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.3 ст.15-ч.2 ст.194 КК України, як замах на вчинення злочину, тобто останній не встиг вчинити усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, адже був виявленим та затриманим потерпілою та іншими особами.

При цьому, під час судового розгляду як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції потерпіла пояснювала, що ОСОБА_9 пошкодив будинок, а саме побив шифер на даху будинку, чим наніс матеріальну шкоду, проте в клопотанні про застосування примусових заходів медичного характеру розмір шкоди відсутній, не проведено також екпертизу вартості пошкодженого майна.

Також не є істотним порушенням вимог КПК те, що суд першої інстанції не зазначив якому прокурору повернути клопотання про застосування примусових засобів медичного характеру, оскільки процесуальний закон не встановлює таких вимог у разі ухвалення рішення про повернення клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру.

До того ж, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що вказане клопотання було затверджено прокурором Вінницької місцевої прокуратури Вінницької області ОСОБА_13 , який тривалий час брав участь у судовому розгляді в суді першої інстанції. Проте, 07.09.2023 заступником керівника Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_15 постановлено постанову про призначення групи прокурорів в кримінальному провадженні. Відповідно до вказаної постанови призначено групу прокурорів у кримінальному провадженні №0000364 від 13.02.2019 у складі прокурорів Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , ОСОБА_18 , де старшим групи призначено прокурора ОСОБА_6 , якому доручено керувати діями інших прокурорів.

Надалі саме прокурор ОСОБА_6 підтримував клопотання в суді першої інстанції та брав участь у судовому розгляді. Окрім того, прокурор ОСОБА_6 як старший групи прокурорів подав апеляційну скаргу та брав участь у її розгляді в суді апеляіцйної інстанції. За таких обставин, очевидно, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_9 підлягає поверненню старшому групи прокурорів, якому доручено керувати діями інших прокурорів, які входять у групу.

Водночас, що стосується посилань прокурора на постанову ВС від 03.08.2023 у справі №716/1511/16 під час апеляційного розгляду, то обставини цієї справи не є тотожними із обставинами кримінального провадження стосовно ОСОБА_9 , тому посилання на висновки, відображені в постанові не є релевантним. При цьому, у справі №716/1511/16 апеляційним судом було виключено посилання на спрямованість умислу та мотиву під час вчинення Особою 6 суспільно небезпечного діяння та перекваліфіковано суспільно небезпечне діяння, вчинене Особою 6 з ч.2 ст.15 - ч.1 ст.115 КК України на ч.1 ст.121 КК України.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку про те, що доводи апеляційної скарги прокурора зі змінами та доповненнями не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому його апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставами для скасування судового рішення, під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено.

Разом з тим, повернення судом даного клопотання прокурору не є перешкодою для подання в подальшому до суду іншого клопотання, якщо для цього будуть відповідні правові підстави.

Керуючись ст.ст.291,292, 404, 407, 419 КПК України, суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Вінницької окружної прокуратури ОСОБА_6 зі змінами та доповненнями - залишити без задоволення.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 22 вересня 2023 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4