КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 04.01.2024 року включно з визначенням застави,-

В С Т А Н О В И Л А:

На розгляді Голосіївського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження № 0007931 від 21.07.2018 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06.11.2023 року задоволено клопотання прокурора та продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 04.01.2024 року включно з визначенням застави, що становить 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 268 000 гривень.

На дану ухвалу захисник ОСОБА_5 , діючи в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 06.11.2023 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 із застосуванням засобу електронного контролю.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що обвинувачений має постійне місце проживання, має міцні соціальні зв`язки, матір ОСОБА_7 та малолітнього сина ОСОБА_8 , на обліках у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, за місцем проживання негативних характеристик немає.

Також вказує, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на які послався суд в оскаржуваній ухвалі, доведеним є тільки обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні особливо тяжкого злочину, а інші ризики не підтверджені жодними доказами і матеріали справи свідчать про відсутність таких ризиків взагалі. Заявлений стороною обвинувачення ризик тиску на свідків та потерпілих з боку обвинуваченого був поставлений під сумнів самими ж потерпілими. Ризик переховування обвинуваченого від суду також не підтверджений, оскільки неявка ОСОБА_6 відбулась з поважних причин, а саме перебування у сірій зоні та поранення матері.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, що свідчили б про те, що більш м`якший запобіжний захід не зможе запобігти ризикам, передбаченим у ст. 177 КПК України, а не визнання ОСОБА_6 своєї вини та обвинувачення його в особливо тяжкому злочині не може бути підставою для обрання йому найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апелянт вважає, що клопотання прокурора про подовження строку тримання під вартою мало формальний характер, як наслідок і ухвала суду. Більш того, через деякий час продовження тримання особи під вартою вимагає додаткового обґрунтування, але прокурор не надав, а суд не навів в ухвалі жодних додаткових доводів та фактів.

Відповідно до положень ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявили клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Оскільки особа, яка подала апеляційну скаргу - захисник ОСОБА_5 не просила розглядати дану апеляційну скаргу за участю сторін, а від інших учасників кримінального провадження також не надходило клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін кримінального провадження, апеляційний суд, відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України, вважає можливим розглянути апеляційну скаргу без участі останніх.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали контрольного провадження №1-кп/752/422/23 (справа №752/17860/19) за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 та апеляційні доводи, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скаргизахисника, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів даної справи, 06.11.2023 року під час розгляду кримінального провадження № 0007931, у якому ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, прокурор заявила клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 строком на 60 діб з можливістю внесення застави в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, посилаючись на наявність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема ризиків переховування від суду, незаконного впливу на потерпілих та свідків у даному кримінальному провадженні, які ще не допитані судом та вчинення обвинуваченим інших кримінальних правопорушень.

За змістом положень ч.1 та ч.2 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Вирішуючи питання за клопотанням прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості інкримінованих йому кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим, конкретні обставини даного кримінального провадження та дані про особу обвинуваченого, який офіційно не працевлаштований, раніше судимий, відсутність міцних соціальних зв`язків, а також даних про наявність власного житла та засобів для свого забезпечення, а тому суд дійшов висновку про наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України та продовжив ОСОБА_6 раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави, оскільки суду не доведено обставин зменшення ризиків до того, що інші менш суворі запобіжні заходи зможуть забезпечити виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Також суд вказав, що при обранні обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 08.06.2023 року судом було враховано, серед іншого, обставини ухилення ОСОБА_6 від суду, до якого неодноразово застосовувався примусовий привід, правоохоронними органами вживався ряд заходів для з`ясування місця перебування обвинуваченого, та у зв`язку з чим ОСОБА_6 оголошувався у розшук.

Європейський суд з прав людини неодноразово в своїх рішення наголошував, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Крім того, згідно практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя.

Відповідно до положень ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Таким чином, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Переглядаючи ухвалу суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у виді тримання під вартою та навів мотиви прийнятого рішення, пославшись на існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильних висновків, оскільки конкретні обставини кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 2, 3, 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, одне з яких згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, тяжкість покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, з урахуванням існування ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, свідчить про неможливість застосування стосовно ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки він не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час розгляду даного кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що заявлені прокурором ризики не підтверджені жодними доказами і матеріали справи свідчать про відсутність таких ризиків взагалі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у клопотанні прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого під вартою доведено об`єктивне існування обставин, які виправдовують подальше тримання під вартою ОСОБА_6 та встановлена наявність ризиків, визначених ч.1 ст. 177 КПК України.

Так, ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, а саме у вчиненні кримінального проступку, нетяжкого, тяжкого та особливо тяжкого злочину та тяжкість покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років з конфіскацією майна, що загрожує у разі визнання його винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, а також те, що останній в судові засідання по розгляду даного кримінального провадження не з`являвся та перебував у розшуку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про високу ймовірність ризику переховування ОСОБА_6 від суду з метою уникнення можливого покарання і такий ризик є реальним та дійсним.

Крім того, ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків і потерпілих, які з огляду на стадію кримінального провадження ще не були допитані судом та показання яких суд має сприймати безпосередньо.

Також, колегія суддів вважає доведеним ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення, з огляду на дані про його особу, який раніше судимий та має не зняту і непогашену судимість за вчинення корисливого злочину, офіційно не працевлаштований, а отже не має засобів для існування.

За викладеним, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала Голосіївського районного суду м. Києва від 06.11.2023 року про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави винесена з додержанням вимог кримінального процесуального закону, є обґрунтованою та належним чином вмотивованою і підстав для її скасування та застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, про що ставиться питання в апеляційній скарзі його захисника , колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року, якою продовжено ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 04.01.2024 року включно з визначенням застави, що становить 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 268 000 гривень - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: __________________ _________________ __________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3