УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2023 року м. Київ

Слідчий суддя Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши клопотання про арешт майна у кримінальному провадженні №0000173 від 23.09.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч. 3 ст. 197-1, ч. 3 ст. 362 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

16 серпня 2023 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000173 від 23.09.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 197-1, ч. 3 ст. 362 КК України, про арешт нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень, які перебувають у власності ОСОБА_4 , індивідуальний податковий номер НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна: 000 та 000.

Клопотання слідчого мотивоване тим, що слідчим відділом Шевченківського управління поліції ГУ Національної поліції у місті Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000173 від 23.09.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 197-1, ч. 3 ст. 362 КК України.

Згідно матеріалів клопотання у ході досудового розслідування встановлено, що група невстановлених осіб разом з ОСОБА_4 , на території міста Києва створили злочину схему щодо набуття фіктивних підстав, які в подальшому можуть бути ними використанні для реєстрації право власності за собою на самочинно побудовані (встановлені) будівлі та/або нежитлові приміщення, які перебувають у власності третіх осіб.

Так, група невстановлених осіб разом з ОСОБА_4 , знаючи про наявність так званої будівельної амністії, а саме щодо можливості проведення державними реєстраторами (нотаріусами) реєстраційних дій на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, що закінчені будівництвом до 05.08.1992 р., на підставі спрощеного пакету документів, до переліку якого не входять документи щодо підтвердження ведення об`єкта будівництва у експлуатацію, вирішили використати вказану норму законну на свою користь з метою особистого збагачення.

В подальшому, невстановлені особи з метою створення законних підстав для подальшого проведення реєстраційних дій щодо визнання права власності на нежитлові приміщення за ними, виготовили підроблену технічну документацію та довідки про результати проведення інвентаризації об`єктів нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , до яких внесли неправдиві відомості щодо власника приміщень, часу їх побудови та їх площі.

Як наслідок, отримавши вищевказану завідому підроблену технічну документацію, нібито виготовлену ФОП ОСОБА_5 , невстановлені особи разом із ОСОБА_4 , звернулись до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 з метою проведення подальшої державної реєстрації право власності за ОСОБА_4 .?

В той же день, 01.03.2021 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 , у порушення вимог Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінетом Міністрів України від 25.12.2015 № 1127, здійснила реєстраційні дії щодо нежитлових приміщень за адресою: АДРЕСА_1 за відсутності документів, що підтверджують адресу, ведення об`єкта в експлуатацію та на підставі документів, які містять неправдиві відомості, та не підтверджують набуття третіми особами речових прав на нерухоме майно.

Як наслідок, невстановлені особи разом з ОСОБА_4 , на підставі підроблених документів протиправно отримали у власність нежитлові приміщення, які використовувались власниками багатоповерхового паркінгу, як місця загального користування.

У ході досудового розслідування отримано відповідь від ФОП ОСОБА_5 , який повідомив, що жодних інвентаризаційних документів за адресою: АДРЕСА_1 , не виготовляв та не посвідчував. Інвентаризацію за вказаною адресою не проводив.

У ході досудового розслідування прокурором вживались заходи щодо отримання документації від ОСОБА_4 з метою підтвердження законності реєстрації право власності на нежитлові приміщення, однак останній проігнорував запити прокурора та документи не надав.

14.08.2023 постановою в порядку ст. 98 КПК України нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , які перебувають у власності ОСОБА_4 , визнані в якості речового доказу по кримінальному провадженню так як вони є матеріальним об`єктом, який містить сліди кримінального правопорушення, а також отримані у власність внаслідок вчинення протиправних дій.

На підставі вищевикладеного прокурор звертається до слідчого судді з даним клопотанням.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні клопотання підтримав, з мотивів у ньому наведених.

Стверджуваний прокурором власник майна ОСОБА_4 до суду не прибув, до початку судового розгляду направив на адресу суду заяву, в якій повідомив, що не є власником приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , і жодного стосунку до такого майна не має.

Слідчий суддя, вивчивши клопотання про арешт майна та додані до нього копії матеріалів кримінального провадження, вислухавши прокурора, прийшов до висновку про відмову у задоволенні клопотання, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Правилами частини 10 статті 170 КПК України встановлено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

Разом з тим, аналіз наданих в розпорядження слідчого судді матеріалів, свідчить про те, що в рамках кримінального провадження №0000173 від 23.09.2022 до ЄРДР не внесено будь-яких відомостей, що стосуються зазначеного прокурором майна.

Крім того, відповідно до п. 1 ч. 3. ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Отже, процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого, дізнавача, прокурора довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.

Однак, прокурором ані в клопотанні про арешт майна, ані в судовому засіданні не доведено, що в рамках кримінального провадження №0000173 від 23.09.2022 досудове розслідування здійснюється за фактом можливого незаконного заволодіння нежитловими приміщеннями, які перебувають за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційні номери об`єктів нерухомого майна: 000 та 000.

Окремої уваги заслуговують і сумніви щодо стверджуваного прокурором власника майна, з урахуванням заяви самого ОСОБА_4 .

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи правову кваліфікацію кримінального правопорушення, за фактом вчинення якого розслідується кримінальне провадження та в межах якого подано дане клопотання, зміст обставин, які внесено до ЄРДР у цьому кримінальному провадженні, а також необґрунтованість та недоведеність необхідності застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження в рамках кримінального провадження №0000173 від 23.09.2022, слідчий суддя не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

Керуючись вимогами ст. ст. 131, 132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И Л А :

У задоволенні клопотання прокурора Шевченківської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000173 від 23.09.2022, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 190, ч. 3 ст. 197-1, ч. 3 ст. 362 КК України, про арешт нерухомого майна відмовити.

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1