У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 травня 2023 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000288 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_5 , на вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 лютого 2023 року, стосовно

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Дорошівка Вознесенського району Миколаївської області, українки, громадянки України, з повною загальною середньою освітою, не працюючої, заміжньої, яка має на утриманні одну неповнолітню дитину, зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

- обвинуваченої у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України;

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_6

встановив:

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить вирок суду скасувати. Закрити кримінальне провадження за її обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.126 КК України, за не встановлення достатніх доказів для доведення її винуватості в суді і вичерпані можливості їх отримання.

Короткий зміст вироку.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.126 КК України і призначено їй покарання у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесяти) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн. Вирішено питання щодо речових доказів.

Узагальнені доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі обвинувачена вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають дійсним фактичним обставинам справи, ґрунтуються на недопустимих доказах, а також які не спростовують доводів обвинуваченої на які вона посилалася під час розгляду справи, як на підставу її невинуватості у вчиненні кримінального проступку.

Виклавши в апеляційній скарзі свою версію подій, обвинувачена зауважила, що суд першої інстанції необґрунтовано не прийняв до уваги пояснення свідка ОСОБА_7 , який пояснював, що вона нікого не била, оскільки між потерпілою та нею була відстань не менше двох метрів. Не погоджується апелянт із тим, що суд не прийняв до уваги дані слідчого експерименту, проведений з нею, натомість з метою ухвалення обвинувального вироку, як на доказ послався на слідчий експеримент з потерпілою ОСОБА_8 . Зазначає, що в судовому засіданні на пропозицію прокурора та суду, в присутності експерта, її попросили вказати яка була відстань між нею та потерпілою, та попросили махнути ногою в даному напрямку. Експерт чітко вказав, що при таких обставинах нанести удар в нижню частину тулубу вона не могла, але судом прийнято тільки той факт, що експерт в судовому засіданні давав пояснення тільки про тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці грудини, що не відповідає дійсності.

На думку обвинуваченої, достовірних даних удару правою нового по тулубу в область нижньої частини живота, який завдав потерпілій фізичного болю та спричинив тілесних ушкоджень, судовим слідством не встановлено, а обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях, за такого всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Обставини встановлені судом першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено та визнано доведеним, що 17 липня 2021 року в період часу з 21:50 по 22:10 годину, на АДРЕСА_1 , між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 виник конфлікт. В подальшому у ОСОБА_5 раптово виник протиправний умисел на завдання ОСОБА_8 удару, з метою завдання фізичного болю. Реалізуючи вказаний умисел, усвідомлюючи суспільну небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків у виді завданні шкоди здоров`ю ОСОБА_8 , ОСОБА_5 наблизилась до ОСОБА_8 та нанесла їй один удар правою ногою по тулубу в область нижньої частини живота, який завдав потерпілій фізичного болю та не спричинив тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 судом кваліфіковані за ч.1 ст.126 КК України, як умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Обставини встановлені судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора про законність та обґрунтованість вироку, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, суд апеляційної інстанції дійшов наступного.

Відповідно до вимог статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався зазначених вимог закону. Висновок суду, щодо доведеності винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, за який її засуджено за обставин наведених у вироку, підтверджений зібраними у справі доказами, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку.

Всі обставини справи були детально розглянуті та досліджені судом першої інстанції, що підтверджується наведеними та належно оціненими у вироку доказами про вчинення кримінального проступку обвинуваченою.

Кваліфікація судом першої інстанції дій обвинуваченої ОСОБА_5 за ч.1. ст.126 КК України є правильною.

Крім того, обвинувачена у своїй апеляційній скарзі не наводить доводів на спростування висновків суду першої інстанції, щодо доведеності її винуватості в інкримінованому їй кримінальному проступку, а лише посилається на порушення, на її думку, судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону при розгляді цього кримінального провадження.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, підставами для скасування чи зміни судового рішення є такі порушення норм кримінального процесуального закону, які шляхом позбавлення чи обмеження гарантованих КПК України прав учасників кримінального провадження, недотримання процедури судочинства чи іншим шляхом вплинули чи могли вплинути на винесення законного, обґрунтованого та вмотивованого судового рішення.

При цьому, конкретне порушення кримінального процесуального закону може бути визнано істотним чи неістотним залежно від обставин кримінального провадження.

Апеляційним судом не встановлено порушень, які наведені в апеляційній скарзі обвинуваченої та які перешкодили суду всебічно розглянути матеріали кримінального провадження щодо ОСОБА_5 .

В судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачена ОСОБА_5 свою вину у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України не визнала та пояснила, що відбувалась сварка між чоловіком обвинуваченої та потерпілою. ОСОБА_5 вийшла на вулицю і почула, що ОСОБА_8 висловлювала образи та прокльони на адресу ОСОБА_5 та її неповнолітнього сина. Обвинувачена підійшла до потерпілої та висловила своє невдоволення. Тоді ОСОБА_8 підбігла до неї та вдарила обвинувачену у живіт, а потім відбігла та знову почала ображати її. Потерпіла почала бігати за обвинуваченою. ОСОБА_8 намагались утримати її чоловік та син, але вона продовжувала кричати та ображати обвинувачену. Обвинувачена зазначає, що вона не підходила до потерпілої ближче ніж на відстань витягнутої руки, не била її, так як фізично не могла цього зробити.

Разом з тим, вина обвинуваченої інкримінованому їй кримінальному правопорушенні підтверджується доказами дослідженими в судовому засіданні, а саме поясненнями потерпілої ОСОБА_8 , яка показала суду, що 17 липня приблизно о 22.00 год. в неї та її чоловіка виник конфлікт з ОСОБА_7 . Під час сварки прийшов ОСОБА_9 , обвинувачена та два сина потерпілої, які також втрутились в сварку. Під час сварки, ОСОБА_5 підбігла до потерпілої зліва та вдарила її ногою в живіт, спричинивши сильний фізичний біль.

Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що він є чоловіком потерпілої ОСОБА_8 . Ввечері він біля свого двору запалив траву. Після чого він цим попелом засипав яму на дорозі. Це побачив чоловік обвинуваченої ОСОБА_7 , підбіг до ОСОБА_10 та розпочав сварку. На крики вибігла потерпіла, яка теж втрутились у сварку. Також під час конфлікту були присутні діти ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . На місце сварки прибігла обвинувачена ОСОБА_5 та кинулась битись і він почув, як його жінка кричить що її вдарили. Самого моменту удару він не бачив. Після чого вони розборонили жінок.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_9 надали аналогічні покази.

Натомість свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які були безпосередніми очевидцями події, зазначили, що бачили, як обвинувачена нанесла удар потерпілій ногою у живіт. Пояснення цих свідків узгоджуються між собою, є логічними та послідовними. Дані пояснення узгоджуються з відеофайлом формату МР4 з назвою «20210717_220100», при перегляді якого видно групу осіб в темний час доби, які перебуваючи на вулиці лаються між собою. На 7 хв. 25-27 секундах, зафіксована, як особа жіночої статі наносить удар правою ногою.

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги пояснення свідка ОСОБА_7 , так як його пояснення протирічать поясненням всіх вищевказаних свідків, допитаних в судовому засіданні.

Що стосується не згоди обвинуваченої із тим, що суд не прийняв до уваги відомості, що відображені в протоколі слідчого експерименту, проведеного з ОСОБА_5 , апеляційний суд зауважує, що суд вірно не взяв до уваги дані слідчого експерименту з обвинуваченою ОСОБА_5 від 28.08.2021 року, так як згідно протоколу слідчого експерименту, хід цієї слідчої дії зафіксований та записаний на цифровому носій інформації лазерному диску «Videx DVD R», який долучений до даного протоколу. В судовому засіданні суду першої інстанції при перегляді даного відеозапису, встановлено, що слідчий експеримент зафіксований не в повному обсязі. Так, на наданому лазерному диску відеозапис закінчується о 11 год. 22 хв., тоді як згідно протоколу проведення слідчого експерименту відео зйомка закінчена об 11 год. 37 хв. Отже на диску відсутній відеозапис слідчого експерименту тривалістю 15 хв. Що позбавило суд можливості перевірити достовірність обставин викладених в протоколі слідчого експерименту, за такого суд першої інстанції обґрунтовано визнав цей процесуальний документ неналежним доказом та не послався у вироку на відомості, які в ньому зафіксовані.

Як вбачається з вироку суду, допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 пояснив, що потерпілій при ударі ногою не могли бути спричинені тілесні ушкодження, такі пояснення експерта стосувалися саме тілесних ушкоджень у вигляді садна в ділянці грудини. Суд апеляційної інстанції не має підстав не довіряти вказаним у вироку обставинам, а тому зауваження обвинуваченої про те, що експерт в судовому засіданні давав пояснення ще і щодо нанесення удару в нижню частину тулубу потерпілої, вважає лише індивідуальним сприйняттям обвинуваченою показів експерта.

Всупереч твердженням апелянта, всі докази, покладені в основу вироку та на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_5 , отримані в порядку, визначеному КПК, вони узгоджуються між собою, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення, тому відповідно до вимог ст. 84 КПК України вони є належними, допустимими та достовірними.

Суд повно та об`єктивно дослідив всі обставини справи, прийняв законне та обґрунтоване рішення, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, правильно визнав винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.126 КК України.

З урахуванням наведеного, доводи апелянта щодо порушення судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону є неприйнятними, за такого, підстав для скасування вироку суду першої інстанції, а відтак, і для задоволення апеляційної скарги обвинуваченої, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Керуючись статтями 376, 405, 407, 418, 419, 424, 426, 532 КПК України,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Вирок Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 лютого 2023 року, стосовно ОСОБА_5 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді