Справа №293/2211/22
Провадження №1-кп/293/179/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

потерпілого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0001697 від 12.10.2022 року за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Житомир, громадянина України, українця, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовозобов`язаного, розлученого, на утриманні має неповнолітню дитину, з неповною середньою освітою, офіційно не працюючого, раніше судимого, останній раз:

- за вироком Літинського районного суду Вінницької області від 12.11.2020 за ст.391 КК України з урахуванням ч.1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 1 місяць (покарання відбув 10.12.2021)

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України

ВСТАНОВИВ:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

08.10.2022 близько 20 год. 00 хв., ОСОБА_7 перебував за адресою: АДРЕСА_2 , неподалік магазину «Vip-маркет», де у нього на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник словесний конфлікт з ОСОБА_5 .

У ході даного конфлікту у ОСОБА_7 виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій умисел, в цей же день, час, місці та за вказаних обставин, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, ОСОБА_7 взявши із холодильної вітрини до рук скляну пляшку з під пива темно-зеленого кольору, розбив її об лавку, яка стояла поруч біля магазину «Vip-маркет», підійшов до ОСОБА_5 та наносячи хаотичні удари розбитою пляшкою з під пива темно-зеленого кольору, яку тримав у правій руці, спричинив ОСОБА_5 різану рану в нижньощелепній ділянці справа з переходом на бокову поверхню шиї справа.

Продовжуючи свої протиправні дії ОСОБА_7 наніс правою рукою, у якій тримав розбиту пляшку з під пива темно-зеленого кольору, удар ОСОБА_5 в область лівого плеча, у той момент як ОСОБА_5 закривався лівою рукою від цього удару ОСОБА_7

Намагаючись захиститися від неправомірних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_5 схопив ОСОБА_7 за ліву руку, у цей момент ОСОБА_7 наніс ОСОБА_5 наступний удар в область спини з лівого боку правою рукою у якій тримав розбиту пляшку з під пива темно-зеленого кольору.

У результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: різаної рани в нижньощелепній ділянці справа з переходом на бокову поверхню шиї справа, різаної рани спини зліва та різаної рани лівого плеча, які відноситься до категорії легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

За таких обставин ОСОБА_7 інкримінується умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_5 , тобто вчинення кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

II. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, визнав повністю, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті.

Показав, що дійсно в жовтні 2022 року під час словесного конфлікуту з потерпілим заподіяв останньому тілесні ушкодження. Щиро розкаявся у вчиненому. Вказав, що більше такого вчиняти не буде, бажає виправитись. Щодо цивільного позову, то при його вирішенні покладається на розсуд суду та зазначив, що визнає цивільний позов у частині матеріальної шкоди у розмірі 2000 грн, які відшкодував потерпілому, у частині моральної шкоди у розмірі 5000 грн. Просив суворо не карати та попросив вибачення у потерпілого.

Захиснк обвинуваченого підтримав позицію свого підзахисного, просив суд врахувати його щире каяття у скоєному, часткове відшкодування шкоди та суворо не карати. Щодо вирішення цивільного позову покладався на розсуд суду, врахувуючи позицію самого ОСОБА_7 . Також при призначенні покарання просив врахувати перебування на утриманні ОСОБА_7 непрацездатних батьків та малолітньої дитини, про що подав письмове клопотання про долучення до матеріалів справи довідки про хворобу батька, копію пенсійного посвідчення матері, копію свідоцтва про народження дитини, розписку про отримання потерпілим від ОСОБА_7 грошових коштів у сумі 2000 грн на відшкодування матеріальної шкоди.

Потерпілий в судовому засіданні цивільний позов підтримав, просив його задовольнити, не заперечив про відшкодування йому обвинуваченим 2000 гривень, просив застосувати до обвинуваченого сувору міру покарання.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_7 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор та обвинувачений не оспорюють фактичні обставини провадження, судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Суд уважає безпосередньо досліджені докази, що характеризують особу обвинуваченого належними, допустимими та достовірними.

Сторони кримінального провадження не оспорювали фактичних обставин кримінального провадження, викладених у обвинувальному акті.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

За таких обставин, суд уважає доведеним, що ОСОБА_7 вчинив умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я потерпілому ОСОБА_5 , тому ці його дії суд кваліфікує за ч.2 ст.125 КК України.

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

ІІІ. Мотиви призначення покарання.

Згідно з приписами ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Вирішуючи питання про призначення покарання обвинуваченому, суд виходить із встановлених положеннями ст.50 КК України його мети, за якими покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті надати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Загальні засади призначення покарання визначені ст. 65 КК України. Даною нормою закону визначено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно положень Загальної частини цього Кодексу з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003, за N 7 "Про судову практику призначення судами кримінального покарання" суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 відповідно до статті 66 КК України суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове відшкодування шкоди.

При цьому, судом враховується, що щире каяття проявилося в критичній оцінці ним свого діяння шляхом визнання вини, запевнення, що він більше подібного не вчинить і бажає виправитись та частково відшкодував заподіяні збитки потерпілій особі.

Верховний Суд висловив позицію про те, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого (постанова Верховного Суду від 22 березня 2018 року по справі N 759/7784/15-к).

Активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення виражається в тому, що винний добровільно у будь-якій формі своїми активними діями надає допомогу органам досудового розслідування або суду у з`ясуванні тих обставин вчинення кримінального правопорушення, що мають істотне значення для повного його розкриття.

Так, учасниками судового провадження не заперечувалось, що на досудовому розслідуванні ОСОБА_7 розповів про час, місце вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, що стало наслідком їх швидкого розкриття, вказані обставини він підтвердив в судовому засіданні, чим сприяв встановленню істини у кримінальному проваджені.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 відповідно до статті 67 КК України суд визнає рецидив кримінальних правопорушень.

Таким чином при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 виду та міри покарання, суд ураховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст. 12 КК України є кримінальним проступком, наявність обставин, які пом`якшують покарання та обставин, що його обтяжує, дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий, за місцем проживання характерезується позитивно, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, розлучений, має на утриманні неповнолітню дитину та непрацездатних батьків, офіційно не працює.

Враховуючи вищевикладене, дотримуючись засад законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, керуючись ст. ст. 50, 65 КК України, суд уважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді штрафу у межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України, оскільки саме така міра покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам та наслідкам і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню скоєнню ним нових кримінальних правопорушень.

Обрання такого способу призначення покарання у цій ситуації враховує "принцип пропорційності", справедливо співвідноситься із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

ІV. Вирішення цивільного позову

Потерпілим - ОСОБА_5 поданий цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_7 , згідно якого цивільний позивач просить стягнути на його користь з ОСОБА_77100,00грн матеріальної шкоди та 30000 гривень моральної шкоди.

Цивільний позов обґрунтований тим, що внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_7 потерпілому заподіяно тілесні ушкодження у вигляді різаної рани в нижньощелепній ділянці справа з переходом на бокову поверхню шиї справа, різаної рани спини зліва та різаної рани лівого плеча, які відносяться до умисного тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, що підтверджується висновками судово-медичної експертизи.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий тривалий час лікувався в Черняхівському ТМО, де йому на рану в області шиї наклали 18 швів.

Позивач доводить, що через отриману травму він тривалий час не міг жити повноцінним життям, оскільки, зважаючи на те, що рана на шиї була досить глибокою і мала довгу протяжність, він зазнав, крім сильного фізичного болю, ще і великі труднощі із задоволенням своєї нагальної біологічної потреби нормально харчуватися, в зв`язку з чим відчував біль в шлунку. На даний час внаслідок заподіяних йому тілесних ушкоджень в області шиї у нього утворився великий рубець, який спотворює його обличчя, так як він дуже помітний, через це він постійно відчуває дискомфорт, оскільки оточуючі звертають на це увагу.

Також, лікування не завершено, йому необхідно буде звертатися додатково до спеціалістів в області пластичної хірургії для усунення наслідків заподіяних тілесних ушкоджень.

Крім того, під час нанесення тілесних ушкоджень розбитою скляною пляшкою ОСОБА_7 було пошкоджено (порізано) його одяг - куртку осінню, яку я придбав в 2021 році за 3000 грн, кофту, придбану в 2022 за 2500 грн, футболку, придбану в 2022 році за 1600 грн.

Таким чином, неправомірними діями ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_5 заподіяно матеріальну шкоду на суму 7100 грн, а також моральну шкоду, яку він оцінює на суму 30 000 грн.

Цивільний позивач у судовому засіданні цивільний позов підтримав, просив його задовольнит. При цьому зазначив, що обвинуваченим йому відшкодовано 2000 гривень про що він 14.09.2023 написав розписку про отримання цих коштів.

Цивільний відповідач - обвинувачений ОСОБА_7 при вирішенні цивільного позову покладався на розсуд суду, однак зазначив, що цивільний позов у частині відшкодування матеріальної шкоди визнає на суму 2000 гривень, яку ним відшкодовано потерпілому, а моральну шкоду визнає на суму 5000 гривень.

Захисник в судовому засіданні підтримав позицію свого підзахисного.

Прокурор у судових дебатах просив задовольнити позов в частині моральнохї шкоди у повному обсязі , а в частині стягнення матеріальної поклався на розсуд суду.

Дослідивши матеріали цивільного позову, заслухавши пояснення учасників провадження, суд дійшов такого висновку.

Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у статті 16 Цивільного кодексу України.

За статті 16 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є відшкодування шкоди.

Відповідно до статті 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення (ст.1166 ЦК України), необхідними елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Вказані обставини можуть бути елементами складу відповідних злочинів, а також впливати на визначення міри відповідальності винної особи.

У п. 7 ч. 1 ст. 368 КПК України зазначено, що ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов і, якщо так, на чию користь, в якому розмірі та в якому порядку.

Як передбачено у ч. 1 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України, до складу реальних збитків як одного з елементів майнової шкоди входять втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

При цьому, згідно зі ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпіла особа - цивільний позивач пред`явив цивільний позов про стягнення з обвинуваченого збитків, які складаються з вартості пошкодженого останнім одягу потерпілого у сумі 7100 гривень, однак жодних доказів, які слугували б підтвердженням заподіяння саме таких матеріальних збитків суду не надав.

При цьому обвинувачений потерпілому добровільно відшкодованоував матеріальну шкоду у розмірі 2000,00грн і саме таку суду визнає.

Таким чином за встановлених обставин, суд дійшов висновку про задоволення цивільного позову у частині стягнення матеріальної шкоди саме у визнаному обвинуваченим розмірі у сумі 2000 гривень та відшкодованих останнім потерпілому.

В решті позовних вимог у цій частині суд відмовляє за безпідставністю вимог.

Щодо вимог цивільного позивача про відшкодування моральної шкоди заподіяної кримінальним правопорушенням суд зазначає таке.

Відповідно до вимог ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, в тому числі, моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої або членів її сім`ї; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Частиною першою статті 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У той же час, як роз`яснено в п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до вимог ЦПК у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відшкодування моральної (немайнової) шкоди служить виключно меті захисту особистих немайнових прав, які є абсолютними, право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умов порушення права цієї особи, наявності такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Як роз`яснено в Постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до ст.23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Наявність моральної шкоди доводиться позивачем, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв`язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Розмір відшкодування моральної шкоди оцінюється самим потерпілим та визначається у позовній заяві.

Разом з тим, моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, оскільки не має (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (і не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.

З огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.

Окремо суд акцентує увагу на тому, що розмір відшкодування шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Зазначене узгоджується із висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 15 грудня 2020 року в справі 752/17832/14-ц (провадження № 14-538цс19).

За таких обставин, враховуючи думку учасників процесу в частині наявності моральної (немайнової) шкоди у потерпілого, яка була завдана кримінальним правопорушенням, суд визначає розмір такої шкоди з урахуванням характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення), стану здоров`я потерпілого, зокрема, понівеченість його обличчя після завданих обвинуваченим тілесних ушкоджень, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, часу та зусиль, необхідних для відновлення попереднього стану та з урахуванням інших обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та уважає, що заявлена до стягнення потерпілим моральна шкода, визначена ним у сумі 30 000 гривень підлягає повному задоволенню.

Таким чином оцінивши матеріали кримінального провадження, суд цивільний позов потерпілого ОСОБА_5 про стягнення майнової та моральної шкоди задовольняє частково.

В решті позову відмовляє за безпідставністю вимог.

V. Вирішення питання щодо запобіжного заходу

У кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід не застосовувався та підстав передбачених ст. 177, 178 КПК України для обрання обвинуваченому запобіжного заходу до набрання вироком законної сили суд не вбачає.

VІ. Рішення щодо речових доказів

Арешт на майно не накладався.

Долю речових доказів суд, вважає за необхідне вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

VІІ. Процесуальні витрати

Процесуальні витрати у справі відсутні.

Керуючись ст. 2,7, 100, 124, 349, 368-370, 373, 374, 376, 394,395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. ОСОБА_7 визнати винуватим за ч.2 ст. 125 КК України і призначити покарання у виді штрафу у розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1700,00 грн (одна тисяча сімсот гривень 00 копійок).

2. Речові докази:

- футболку та футболку з довгим рукавом, що перебувають на зберіганні у камері зберігання речових доказів при СУ ГУНП в Житомирській області - повернути власнику - ОСОБА_5 .

3. Запобіжний захід ОСОБА_7 до вступу вироку в законну силу не обирати.

4. Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

5. Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 - 30 000,00 грн (тридцять тисяч гривень) завданої моральної шкоди.

6. В решті позову відмовити за безпідставністю вимог.

Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору в порядку, визначеному ст. 376 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Головуючий суддя ОСОБА_1