Справа № 307/1808/23
Провадження № 1-кс/307/291/23
УХВАЛА
17 травня 2023 року м.Тячів
В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що досудовим розслідуванням встановлено, що 9.05.2023 року близько 21:30 год., громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , під час перетину кордону КПП «Солотвино», що знаходиться в смт. Солотвино по вул. Сігетська, 88, а саме виїзду з України, надала для перевірки довідку для отримання пільг інвалідам № НОМЕР_1 від 26.11.2022 року та довідку МСЕК серії AB № 1072411, які містили ознаки підробки.
09 травня 2023 року дізнавачем СД Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області в ході проведення огляду місця події в АДРЕСА_2 , було виявлено та вилучено: довідку для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу № 185 від 26 листопада 2022 року та довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 1072411 видані на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які упаковано до спеціального пакету Національна поліція України ЕХРТ0210657.
Також вилучено паспорт громадянки України для виїзду за кордон номер НОМЕР_2 виданий на ім`я ОСОБА_5 , який упаковано до спеціального пакету Національна поліція України Головне слідче управління INZ1029903.
Дізнавача СД Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області старший лейтенант поліції ОСОБА_4 зазначає що постановленою ним від 10 травня 2023 року постановою, вилучені під час огляду наведені документи, було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.
Дізнавач ОСОБА_4 в судовому засіданні просив не накладати арешт на вилучений та визнаний речовим доказом паспорт громадянки України для виїзду за кордон за номером НОМЕР_2 виданим на ім`я ОСОБА_5 . В решті вимог клопотання підтримав посилаючись на отриману інформцію, яка підтверджує, що вилучені у ОСОБА_5 офіційно відповідними установами, не видавалися.
Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні клопотання дізнавача підтримав.
Власник тимчасово вилученого майна ОСОБА_5 до суду для розгляду даного клопотання не з`явилася, однак 17 травня 2023 року засобами елктронного зв`язку подала заперечення на клопотання про арешт тимчасово вилученого майна.
Заперечуючи вимоги клопотання вказує, що дізнавач до матеріалів клопотання в обґрунтування необхідності накладення арешту, не надав жодного належного та допустимого доказу на підтвердження вимог клопотання, оскільки незрозуміло, яке має відношення вилучене майно, а особливо паспорт громадянина України для виїзду закордон. Крім того зазначає, що матеріали клопотання також не містять відомостей про власника вилученого майна.
Окрім цього вказує, що клопотання прокурора на містить відомостей, зазначених в п. 1 ч. 2 ст.171 КПК України, а саме підстави та мету відповідно ст. 170 цього Кодексу та відповідне обгрунтування необхідності арешту майна. 3 тексту клопотання слідчого вбачається, що воно складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення, встановлених органом досудового розслідування та посилання на ст. 170 КПК без належного обгрунтування співвідношення вказаних вимог процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження. Слідчим не доведено в клопотанні, у зв?язку з чим, це майно слід вважати таким, що є знаряддям вчинення злочину, яке зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі є об?єктом кримінально-протиправних дій, набуте кримінально-протиправним шляхом або отримано внаслідок вчинення злочину, тобто, не доведено, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України. Клопотання слідчого містить лише загальні формулювання підстав і мети арешту майна згідно процесуального закону, не містить відомостей щодо пред`явлення підозри будь-якій особі в даному кримінальному провадженні.
Також зазначає, що по змісту у клопотанні дізнавача взагалі не вказано підстав, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна, що є порушенням пункту 1 частини 2 статті 171 КПК України, та не додано документів, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, що є порушенням пункту 3 частини 2 статті 171 КПК України, також в даному клопотанні зазначено тільки перелік майна, але не зазначено види майна, що належить арештувати що є порушенням пункту 2 частини 2 статті 171 КПК України. Враховуючи вищенаведене просить, відмовити у задоволенні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна.
Заслухавши дізнавача та прокурора, дослідивши клопотання та додані до нього документи та письмові заперечення ОСОБА_5 , приходжу до наступного висновку.
З витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань вбачається, що 09.05.2023 року близько 21:30 год., громадянка України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканка АДРЕСА_1 , під час перетину кордону КПП «Солотвино», що знаходиться в смт. Солотвино по вул. Сігетська, 88, а саме виїзду з України надала для перевірки довідку для отримання пільг інвалідам № 185 від 26.11.2022 року та довідку МСЕК серії АВ № 1072411, які містили ознаки підробки. (а.с. 5).
З рапорту працівника поліції вбачається, що 09.05.2023 о 21:45 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 09.05.2023 о 21:44 за адресою: Тячівський район смт. Солотвино, вулиця Сігетська буд.81, про те, що на КПП "Солотвино" під час перетину кордону гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 надала довідку МСЕК про інвалідність 2-ої групи, яка містить неправдиві відомості (а.с. 6).
З протоколу огляду місця події проведеного (в період часу починаючи з 22 год. 34 хв. по 23 год. 10 хв.) 09.05.2023 року в АДРЕСА_2 , та фототаблиці до нього, складених дізнавачем СД Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області ОСОБА_6 видно, що під час огляду місця події було вилучено довідку для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу № 185 від 26 листопада 2022 року, видану на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії НОМЕР_3 видану на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон номер паспорта НОМЕР_2 виданий на ім`я ОСОБА_5 , які упаковано до спеціальнихо пакетів Національна поліція України Головне слідче управління. (а.с.7-9).
З письмових пояснень ОСОБА_5 вбачається, що нею заперечується факт підтробки поданих нею під час спроби перетину державного кордону 9.05.2023 року, документів про підозру підробки яких їй повідомили працівники прикордонної служби. (а.с.10).
З доданої в судовому засіданні дізнавачем ОСОБА_4 письмової відповіді від МОЗ України Департаменту охорони здоров'я Київської обласної Державної адміністрації щодо проходження МСЕК та видачі довідки до акту огляду МСЕК серії АВ №1072411 ОСОБА_5 вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Київським обласним бюро МСЕ не оглядалася та довідки до акту огляду МСЕК від 09.11.2021 р. серії АВ №1072411 не видавалася (а.с.28).
Згідно зі ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.
При цьому за загальними правилами застосування заходів забезпечення кримінального провадження, визначеними ст. 132 КПК України, для оцінки потреб досудового розслідування слідчий суддя або суд зобов`язаний врахувати можливість без застосованого заходу забезпечення кримінального провадження отримати речі і документи, які можуть бути використані під час судового розгляду для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.
Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.
Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 98 КПК України).
За приписами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.
Оцінивши вищенаведене, враховуючи наявність сукупності розумних підозр вважати, що майно, яке було вилучено дізнавачем СД Тячівського РВП ГУНП в Закарпатській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_4 , а саме довідка для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу № 185 від 26 листопада 2022 року та довідка до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 1072411, які видані на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які упаковано до спеціального пакету Національна поліція України ЕХРТ0210657 є доказом злочину, оскільки таке майно є предметом кримінального правопорушення та може містити інші відомості, що можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, беручи до уваги, що прокурором доведено наявність достатніх підстав для накладення арешту на вказане майно, слідчий суддя дійшов до переконання про обґрунтованість та задоволення поданого клопотання про арешт майна з підстав, визначених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, та накладення на нього арешту шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування.
Водночас слідчий суддя констатує, що положеннями ст. ст. 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.
Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.
До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 року) та Європейська конвенція про захист прав людини і основних свобод (1950 року), учасником яких є Україна. Статтею 1 Протоколу № 1 (1952 року) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини, найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як стаття 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення у справі «Броньовський проти Польщі» від 22.06.2004 року).
У своїх висновках Європейського суду з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).
Слідчий суддя вважає, що на даному етапі досудового розслідування розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження є накладення арешту на вилучені під час огляду місця події довідки, які можуть мати значення для кримінального провадження, оскільки дані довідки є речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.
При цьому слідчий суддя зазначає, що клопотання у частині вимог про накладення арешту на вилучений паспорт громадянки України для виїзду закордон ОСОБА_5 , яка не є підозрюваною та до якої не підлягають застосуванню запобіжні заходи передбачені ст. 176 КПК України, не підлягає задоволенню, оскільки слідчим не доведено необхідність такого арешту. При цьому слідчий суддя бере до уваги фактичну відмову прокурора від задоволення погодженого ним клопотання в цій частині вимог, яку він висловив під час розгляду клопотання.
Вимоги щодо змісту клопотання про арешт майна містяться у ст. 171 КПК України, яка, серед іншого, зобов`язує учасників кримінального провадження, які звернулися з відповідним клопотанням, не лише зазначити про мету застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження, а і вказати на обставини, які дають підстави для застування такого обмежувального заходу та надати докази на підтвердження своїх доводів.
Згідно з вимогами ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.
З урахуванням наведеного та враховуючи вимоги ст. 26 КПК України, зокрема те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом, внесене клопотання про арешт майна підлягає частковому задоволенню.
Керуючись ст. ст. 98, 131, 132, 170-173, 175, 376 КПК України, слідчий суддя,
П О С Т А Н О В И В:
Накласти арешт на майно, яке було вилучено 9.05.2023 р. в ході огляду місця події проведеного в смт. Солотвино, Тячівського району, Закарпатської області, а саме:
- довідку для отримання пільг інвалідами, які не мають права на пенсію чи соціальну допомогу № 185 від 26 листопада 2022 року, видану на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
- довідку до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 1072411 видану на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які упаковано до спеціального пакету Національна поліція України ЕХРТ0210657, шляхом заборони розпорядження, відчуження та користування цим майном.
В решті вимог клопотання відмовити.
Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Час проголошення повного тексту ухвали 22 травня 2023 року о 8 год. 50 хв.

Слідчий суддя ОСОБА_1