Справа № 206/2224/23
Провадження № 1-кп/206/150/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 рокуСамарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про визнання всіх доказів недопустимими в рамках розгляду кримінального провадження № 0000108 від 21 квітня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Самарського районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження № 0000108 від 21 квітня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заявила клопотання про визнання недопустимими всіх доказів, наявних в матеріалах кримінального провадження, обґрунтовуючи його тим, що 10 липня 2023 року після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження №000108 від 21.04.2023 у суді та ознайомлення із матеріалами зазначеного кримінального провадження 18.05.2023, постанова про визначення групи прокурорів від 21 квітня 2023 року станом на 18.05.2023 не мала підпису заступника начальника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_7 , проте у зазначеній постанові станом на 10 липня 2023 року вже наявний підпис заступника начальника Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_7 . Зазначене свідчить про те, що станом на день повідомлення ОСОБА_6 15.05.2023 про підозру та вручення обвинувального акту 18.05.2023 та на протязі досудового розслідування у кримінальному провадженні №000108 був відсутній уповноважений процесуальний керівник. Отже, повідомлення про підозру ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №000108 та складення обвинувального акту від 18 травня 2023 року здійснені в порушення вимог ст.ст.277, 291 КПК України. Так само, доступ до матеріалів кримінального провадження в порядку ст.290 здійснений неуповноваженою особою - прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 . Викладене свідчить, що ОСОБА_6 фактично не набув статусу підозрюваного та обвинуваченого у кримінальному провадженні №000108, оскільки на день повідомлення про підозру, складення та вручення обвинувального акту, які підписані неуповноваженою особою - прокурором Лівобережної окружної прокуратури міста Дніпра ОСОБА_3 , прокурор не мав повноважень погоджувати повідомлення про підозру та складати обвинувальний акт. Відсутність постанови про призначення (визначення) прокурора який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні та у разі необхідності групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні в матеріалах досудового

розслідування або її непідписання керівником відповідного органу прокуратури

обумовлює недопустимість доказів, зібраних під час досудового розслідування, як таких, що

зібрані під наглядом і процесуальним керівництвом прокурора (прокурорів), який не мав на те

законних повноважень, (зазначена позиція викладена у постанові Об`єднаної палати

Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 22 лютого 2021 року у справі №

754/7061/15).

З огляду на викладене, захисник та обвинувачений вважають, що усі докази зібрані у кримінальному провадженні №000108 - є недопустимими.

Прокурор не вбачав підстав для задоволення клопотання, просив відмовити у його задоволенні, оскільки в матеріалах справи існує підписана постанова, а надана копія захисником не може спростовувати її наявність.

Потерпіла погодилась з думкою прокурора.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, приходить до наступного висновку.

Згідно із ч.2, 3 ст.89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате. Сторони кримінального провадження, потерпілий мають право під час судового розгляду подавати клопотання про визнання доказів недопустимими, а також наводити заперечення проти визнання доказів недопустимими.

З правового змісту вказаної норми Закону випливає, що ознаки недопустимості доказів поділяються на очевидні та не очевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду.

Частиною 1 ст. 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та Законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Кримінально-процесуальним Законом не визначено переліку підстав, за наявності яких можливо відокремити очевидно недопустимі докази від недопустимих. Наведене слугує підставою для визнання доказу очевидно недопустимим, коли недопустимість ґрунтується на обставинах, фактах, що є безсумнівними, беззаперечними, зрозумілими для всіх учасників судового провадження і не потребують додаткового дослідження.

Разом з тим, заявлені докази, які просить визнати очевидно недопустимим захисник обвинуваченого, можуть бути визнані недопустимими під час ухвалення судом остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження, шляхом дослідження кожного доказу у сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами, що надані учасниками кримінального провадження. Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

Крім того, за змістом ч. 2 ст. 89 КПК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Враховуючи те, що на даній стадії належним чином не підтверджено факт відсутності підпису у постанові про визначення групи прокурорів від 21 квітня 2023 року на час проведення досудового розслідування та остання міститься з підписом в матеріалах кримінального провадження, суд вважає не застосовувати положення ч. 2 ст. 89 КПК України в частині встановлення очевидної недопустимості всіх доказів з припиненням їх дослідження в судовому засіданні.

Вирішення питання щодо очевидної недопустимості доказів на цій стадії судового провадження без дослідження їх у взаємозв`язку з іншими доказами, на думку суду - є передчасним, а тому відсутні підстави для задоволення вказаного клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 89, 358, 369-372 КПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ :

Залишити без задоволення клопотання захисника адвоката ОСОБА_5 про визнання всіх доказів недопустимими в рамках розгляду кримінального провадження № 0000108 від 21 квітня 2023 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1