Справа № 372/2544/22
Провадження 1-кс-877/23
ухвала

Іменем України

14 липня 2023 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши в залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області клопотання прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Прокурор Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 звернулася до суду із клопотанням, в якому просила накласти арешт на майно, у кримінальному провадженні № 0000121, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.07.2022 року за ч. 3 ст. 190, ч. ч. 1, 4 ст. 358 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 22.07.2021 невстановлені особи, діючи умисно, шляхом обману, незаконно заволоділи житловим будинком площею 55,7 кв.м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та належав померлому ОСОБА_4 шляхом реєстрації права власності у державного реєстратора Богуславської міської ради Обухівського району Київської області на підставі договору купівлі-продажу 2012 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу серії ВРІ № 139076 від 06.03.2012, посвідченого приватним нотаріусом Севастопольського міського нотаріального округу за реєстровим № 438, ОСОБА_5 придбав будинок за адресою: АДРЕСА_1 у ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який відповідно до договору проживав за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до актового запису про смерть № 20 від 31.08.2020 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Трилісся, Фастівського району, Київської області.

В той же час, відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухомість право власності на вказаний будинок за ОСОБА_5 зареєстровано 22.07.2021 державним реєстратором виконавчого комітету Богуславської міської ради Київської області під № 59416942, тобто через 9 років після укладення договору та через 1 рік після смерті законного власника ОСОБА_4 .

Допитаний свідок ОСОБА_5 показав, що з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 він не знайомий, ніяких договорів з вказаними особами не укладав, довіреності нікому на надавав. Факт того, що він був власником приватного домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , заперечує, будь-яких договорів про його купівлю або продаж не підписував. Також зазначив, що не відвідував у 2012 році Автономну Республіку Крим та м. Севастополь, тому не міг підписувати будь-які документи у приватного нотаріуса в м. Севастополі.

Таким чином, вказане нерухоме майно незаконно вибуло із власності ОСОБА_4 та в подальшому було незаконно відчужено третім особам.

Крім того, встановлено, що 21.07.2021 група осіб у складі ОСОБА_6 , який є братом ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , діючи умисно, шляхом обману, незаконно заволоділи квартирою за адресою: АДРЕСА_3 , та яка належала померлому ОСОБА_8 . Так, 21.07.2021 за ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 18.11.2011, укладеному між ним та померлим ОСОБА_8 , посвідченого нібито у приватного нотаріуса Бучанського міського нотаріального округу Київської області, зареєстровано право власності на нерухоме майно квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , площею 39,3 кв. м. Вказана квартира належала ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

У подальшому ОСОБА_7 04.08.2021 укладає договір купівлі-продажу вказаної квартири з ОСОБА_6 , який з метою отримання доходів та приховування слідів злочину укладає 28.08.2021 договір купівлі-продажу вказаної квартири із третьою особою ОСОБА_9 . За фактом заволодіння шляхом обману нерухомим майном ОСОБА_8 на підставі повідомлення УСР в Київській області ДСР НП України прокурором внесені відомості до ЄРДР 0000094 за ч. 3 ст. 190 КК України, які об`єднані із матеріалами кримінального провадження № 0000121.

Таким чином, вказане нерухоме майно незаконно вибуло із власності ОСОБА_8 та в подальшому було незаконно відчужено третім особам.

Вказане нерухоме майно, а саме квартира площею 39,3 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 , є предметом злочину в кримінальному провадженні, а також може бути використано для забезпечення можливого цивільного позову та зберігатися до набрання законної сили судовим рішенням по вказаним речовим доказам у кримінальному провадженні.

На теперішній час в ході досудового розслідування встановлено потерпілого, який є братом померлого ОСОБА_8 , у зв`язку із чим для забезпечення в подальшому прав потерпілих на відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, виникла необхідність у накладенні арешту на неї з метою попередження подальшого відчуження нерухомого майна.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, нерухоме майно, яке є предметом вчинення злочину, є таким, що відповідає вимогам, визначеним ст. 98 КПК України.

04.07.2023 винесено постанову про визнання речовим доказам квартиру площею 39,3 кв.м, яка розташована за адресою: АДРЕСА_3 . На теперішній час право власності на вказане нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_9 , адреса: АДРЕСА_4 .

З метою всебічного, повного й неупередженого розслідування, встановлення всіх обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а також з метою припинення злочинної діяльності, попередження збитків, що можуть бути заподіяні державі діями щодо перереєстрації земельних ділянок, виникла необхідність у накладенні арешту на це майно.

Завданням накладення арешту на зазначене нерухоме майно

є запобігання можливості його подальшого відчуження.

Застосування зазначених обмежень надасть змогу зупинити можливе подальше відчуження нерухомого майна третім особам, які можуть бути визнані добросовісними набувачами, а також з метою збереження речових доказів.

Прокурор Обухівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, клопотання підтримала.

Згідно норми ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши та дослідивши матеріали клопотання вважаю клопотання таким, що не підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно із п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно ч. 2, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст.173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення;

3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову;

4) наслідки арешту майна для інших осіб;

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Подане слідчому судді клопотання не відповідає вимогам ч.2 ст.171 КПК України, оскільки не містить повного переліку вказаних вище обов`язкових відомостей.

Відповідно до ч.1 ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Є доцільним звернення до основоположних принципів законності, верховенства права та недоторканності права власності, які вимагають вирішення питання про скасування арешту майна і поновлення права власності особи, яке обмежується в даному випадку без достатніх підстав.

За змістом положень ст. 2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч.2 ст.131 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Оцінюючи подані слідчому судді матеріали слід прийняти до уваги неповноту повідомленої у клопотання прокурора інформації, а також невідповідність доводів клопотання матеріалам кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання не виявлено достатніх правових та фактичних підстав для його задоволення, прокурор не довів належними і допустимим доказами підстав для накладення арешту на майно, що істотно порушує КПК України та права людини у кримінальному провадженні.

Крім того, з наданих слідчому судді матеріалів вбачається, що кримінальне правопорушення вчинено поза межами території м. Обухів та Обухівського району Київської області, тобто поза межами юрисдикції Обухівського районного суду Київської області, при цьому переконливих доводів і доказів дотримання вимог КПК України щодо підслідності кримінального провадження саме Обухівському РВ ГУ МВС України в Київській області прокурором до клопотання не додано, а застосування заходів забезпечення кримінального провадження за умови порушення правил підслідності і, як наслідок, територіальної підсудності може свідчити про порушення загальних засад кримінального провадження та прав людини.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно п.п. 1, 2, 6, 9 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права;, законність; недоторканість житла чи іншого володіння особи;, недоторканість права власності.

Згідно ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Під час розгляду клопотання не виявлено достатніх правових та фактичних підстав для його задоволення, прокурор не довів належними і допустимим доказами підстав для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження та обмеження прав власника, що істотно порушує КПК України та права людини у кримінальному провадженні.

Таким чином, слідчий суддя вважає за необхідне в задоволенні клопотання відмовити.

Керуючись ст.ст. 7-9, 98, 131, 167, 170, 174 КПК України,

У Х В А Л И В:

В задоволенні клопотання прокурора Обухівської окружної прокуратури Київської області про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000121 від 11.07.2021 року, відмовити повністю.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятиденний строк з дня проголошення ухвали, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1