В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 квітня 2023 року року смт. Магдалинівка

Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області

у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, яке внесене до ЄРДР за № 0000046 від 09.02.2023 року по обвинуваченню:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, із середньо-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не має, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

раніше судимого 08.12.2017 року Ленінським районним судом м. Дніпро за ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 02.09.2020 року по відбуттю строку покарання,

22.03.2023 року Магдалинівським районним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням строком на 2 (два) роки,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-IX від 24.02.2022 року на всій території України введено воєнний стан (строк дії воєнного стану в Україні продовжено відповідно до Указу Президента України № 58/2023 від 06.02.2023 року).

Так, 30.01.2023 року близько 20 год. 00 хв., більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 перебував у гостях за місцем мешкання свого знайомого ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_3 , де залишився щоб переночувати.

Наступного дня 31 січня 2023 року ОСОБА_4 прокинувся та в приміщенні житлового будинку, перебуваючи у зальній кімнаті, помітив мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy M 52 5 G», з ІМЕІ НОМЕР_1 , з об`ємом оперативної пам`яті 6 Гб та основної 128 Гб, вартістю 7980 гривень 00 копійок, що належить ОСОБА_5 , який в цей час відлучився з дому у справах.

В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене повторно, в умовах воєнного стану, а саме: зазначеного мобільного телефону, який ОСОБА_5 зберігав за місцем свого мешкання.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 , 31.01.2023 року близько 07 годин 00 хвилин, перебуваючи у приміщенні зазначеного будинку, знаючи, що власника будинку ОСОБА_5 , немає вдома, переконавшись, що його дії є таємними для оточуючих та за ним ніхто не спостерігає, діючи таємно, умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану наблизився до зазначеного мобільного телефону та поклав його до кишені куртки, вдягнутої на ньому, після чого місце вчинення кримінального правопорушення покинув та розпорядився викраденим на власний розсуд.

Своїми неправомірними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на загальну суму 7 980 гривень 00 копійок.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою провину в обсязі пред`явленого обвинувачення по ст. 185 ч. 4 КК України визнав повністю та суду пояснив, що він дійсно 30.01.2023 року перебував у гостях за місцем мешкання свого знайомого ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_3 , де залишився щоб переночувати. 31 січня 2023 року він прокинувся та в приміщенні житлового будинку, перебуваючи у зальній кімнаті, помітив мобільний телефон марки «Samsung». ОСОБА_5 в цей час відлучився з дому у справах. Він забрав мобільний телефон та поклав його до кишені куртки, вдягнутої на ньому, після чого пішов з будинку. В подальшому телефон він продав. У скоєному розкаюється.

Потерпілий ОСОБА_5 у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, жодних претензій морального та матеріального характеру до ОСОБА_4 не має, просив призначити мінімальне покарання ОСОБА_4 .

Прокурор та обвинувачений не заперечували проти розгляду кримінального провадження за відсутності потерпілого. Тому суд на підставі ст. 325 КПК України, враховуючи думку учасників судового провадження, можливість за відсутності потерпілого з`ясувати всі обставини під час судового розгляду для прийняття рішення, ухвалив про проведення судового розгляду без потерпілого.

Крім показань самого обвинуваченого, провина ОСОБА_4 в скоєні описаного кримінального правопорушення підтверджується і іншими перевіреними судом доказами.

Згідно протоколу огляду місця події від 09.02.2023 року в присутності понятих за участю потерпілого ОСОБА_5 було оглянуто територію житлового будинку та прилеглих приміщень, розташованих за адресою: АДРЕСА_3 .

Згідно протоколу огляду від 16.02.2023 року у присутності понятих було проведено огляд мобільного телефону марки «Samsung» моделі «Galaxy M 52 5 G», з ІМЕІ НОМЕР_1 , з об`ємом оперативної пам`яті 6 Гб та основної 128 Гб, який добровільно видав ОСОБА_6 під час огляду ОСОБА_6 пояснив, що даний телефон придбав 01.02.2023 року у ОСОБА_4 .

Згідно висновку судової товарознавчої експертизи № 877 від 20.02.2023 року ринкова вартість, з урахуванням зносу, бувшого у використанні, мобільного телефону марки «Samsung» моделі «Galaxy M 52 5 G», з ІМЕІ НОМЕР_1 , з об`ємом оперативної пам`яті 6 Гб та основної 128 Гб, станом на 31.01.2023 року, становить 7 980 грн. 00 коп.

Згідно протоколу проведення слідчого експерименту від 22.02.2023 року за участю ОСОБА_4 , останній у присутності понятих на місці детально розповів про обставини вчинення ним правопорушення 31.01.2023 року.

Оцінивши зазначені докази, суд приходить до висновку про їх належність, допустимість і достовірність. Наведені докази повністю узгоджуються між собою і у своїй сукупності є достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого.

Практикою Європейського суду з прав людини закріплено позицію, що за змістом пункту 2 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, докази, покладені в основу висновку суду про винність обвинуваченого, повинні відповідати як вимогам достатності, так і переконливості.

Визнавши досліджені докази достовірними, належними та допустимими та, оцінивши їх в сукупності з іншими фактичними даними та обставинами скоєних кримінальних правопорушень, суд дійшов висновку, що інкриміноване ОСОБА_4 обвинувачення знайшло підтвердження під час судового розгляду.

При цьому, суд керується принципом «поза розумним сумнівом», зміст якого сформульований у пункті 43 рішення Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) від 14 лютого 2008 року у справі «Кобець проти України». Зокрема, доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом. Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду всіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.

Допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження в повному обсязі, суд вважає, що подія кримінального правопорушення мала місце, провина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані за ст. 185 ч. 4 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, відповідно до якої особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

При призначенні покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

При призначенні покарання, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, яке у відповідності до ст. 12 КК України кваліфікується як тяжкий злочин, а також те, що обвинувачений ОСОБА_4 раніше судимий, не одружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання не перебуває на обліку в медичних установах, групи інвалідності не має, за місцем проживання характеризується задовільно.

Обставинами, що пом`якшують покарання обставини суд визнає активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставини, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Суд не враховує як обтяжуючу обставину вчинення злочину особою повторно, оскільки відповідно до ст. 32 КК України повторністю злочинів визнається вчинення двох або більше злочинів, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини Кримінального кодексу.

При цьому, згідно з Приміткою 1 до ст. 185 КК України у статтях 185, 186 та 189-191 повторним визнається кримінальне правопорушення, вчинене особою, яка раніше вчинила будь-яке із кримінальних правопорушень, передбачених цими статтями або статтями 187, 262 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 67 КК України якщо будь яка з обставин, що обтяжує покарання, передбачена в статті Особливої частини КК як ознака кримінального правопорушення, що впливає на його кваліфікацію, суд не може ще раз враховувати її при призначені покарання як таку, що його обтяжує.

Разом з цим, у ст. 35 КК України передбачені правові наслідки повторності, сукупності та рецидиву кримінальних правопорушень, зокрема, повторність, сукупність та рецидив кримінальних правопорушень враховуються при кваліфікації кримінальних правопорушень та призначенні покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом.

Оскільки дії ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні, як органом досудового розслідування так і судом, кваліфіковано за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення майна (крадіжка) вчинено повторно, в умовах воєнного стану, тому кваліфікуючу ознаку повторність вже враховано при кваліфікації, а тому сторона обвинувачення безпідставно вказала в обвинувальному акті в якості обтяжуючої покарання обставини повторність злочинів, оскільки вона вже врахована, як кваліфікуюча ознака.

Згідно висновку досудової доповіді орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_4 без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить високої небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб.

Однак, суд не бере до уваги даний висновок органу пробації, оскільки обмеження порядку реалізації кримінальної відповідальності наглядовими та соціально-виховними заходами буде очевидно недостатнім для реальної корекції соціальної поведінки ОСОБА_4 та запобігання продовженню кримінально-протиправної діяльності. Суд вважає, що законним, справедливим і таким, що сприятиме перевихованню ОСОБА_4 та попередженню вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі. Цей захід примусу внесе корективи в соціально-психологічні властивості обвинуваченого, нейтралізує негативні настанови, змусить додержуватись положень закону про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові кримінальні правопорушення.

З урахуванням ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та враховуючи обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення обвинуваченого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання у вигляді позбавлення волі.

Призначення покарання в такому необхідному та достатньому розмірі, на думку суду, разом з метою кари одночасно об`єктивно забезпечить досягнення виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22.03.2023 року ОСОБА_4 було засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75, 76 КК України звільнено від відбуття покарання з іспитовим строком на 2 рік. Вирок суду набрав законної сили 22.04.2023 року.

Кримінальні правопорушення за даним вироком ОСОБА_4 вчинив 31.01.2023 року, тобто до постановлення попереднього вироку Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22.03.2023 року.

Статтею 70 КК України встановлено порядок призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень. Зокрема, відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 14.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами), у разі визнання особи винною у вчиненні кількох злочинів рішення про її звільнення від відбування покарання з випробуванням приймається тільки після визначення на підставі частини 1 статті 70 КК остаточного покарання, виходячи з його виду й розміру.

Коли особа, щодо якої було застосоване таке звільнення, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Крім цього, суд зазначає, що відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.02.2021 року (справа № 760/26543/17), у випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально, - виконуються самостійно.

Враховуючи викладене, вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22.03.2023 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з іспитовим строком на 2 роки - необхідно виконувати самостійно.

Суд вважає таке покарання необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, що повністю узгоджується із принципами законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Відповідно до ст. 91 ч. 1 п. 3 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування з метою встановлення обставин кримінального правопорушення призначалась та проводилась судово товарознавча експертиза № 877 від 20.02.2023 року вартістю 200 гривень.

Таким чином, відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України слід стягнути з ОСОБА_4 на відшкодування процесуальних витрат за проведення експертизи, залученими стороною обвинувачення експертами спеціалізованих державних установ, у розмірі 200 грн. 00 коп. на користь держави.

Цивільний позов не заявлений.

Питання про речові докази підлягають вирішенню в порядку, встановленому ст. 100 КПК України.

Речові докази: мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy M 52 5 G», з ІМЕІ НОМЕР_1 , з об`ємом оперативної пам`яті 6 Гб та основної 128 Гб, який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , - вважати повернутими потерпілому ОСОБА_5 ; диск формату DVD-R марки Нр із відеозаписом проведення огляду місця події, диск формату DVD-R марки Нр із відеозаписом огляду добровільно виданого майна ОСОБА_6 , диск формату DVD-R марки Нр із відеозаписом проведення слідчого експерименту, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження № 0000046, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід не обирався.

Керуючись ст. ст. 349, 368, 370, 474, 475 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання за даною статтею кримінального закону у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Вирок Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 22.03.2023 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, - виконувати самостійно.

Початок строку відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту його затримання та взяття під варту.

Виконання вироку в частині затримання ОСОБА_4 та доставки до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» доручити Новомосковському районному відділенню поліції № 1 ГУНП в Дніпропетровській області по вступу вироку в закону силу.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судові витрати за проведення судово товарознавчої експертизи № 877 від 20.02.2023 року у розмірі 200 (двісті) гривень.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази: мобільний телефон марки «Samsung» моделі «Galaxy M 52 5 G», з ІМЕІ НОМЕР_1 , з об`ємом оперативної пам`яті 6 Гб та основної 128 Гб, який переданий на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , - вважати повернутими потерпілому ОСОБА_5 ; диск формату DVD-R марки Нр із відеозаписом проведення огляду місця події, диск формату DVD-R марки Нр із відеозаписом огляду добровільно виданого майна ОСОБА_6 , диск формату DVD-R марки Нр із відеозаписом проведення слідчого експерименту, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження № 0000046, - залишити в матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід не обирався.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Копію вироку не пізніше наступного дня після його ухвалення надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Суддя: ОСОБА_1