Провадження № 11-кп/824/4318/2023 Суддя-доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 липня 2023року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 25 серпня 2023 року включно, з визначення застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 805 200 гривень, -

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002299 відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 369, ч. 1 ст. 358, ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 27 ч. 3 ст. 358 КК України,.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2023 продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 25 серпня 2023 року включно, з визначення застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 805 200 гривень.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний час доби, або зменшити розмір застави з 300 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В обґрунтування своїх вимог посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду. Зазначає, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою не відповідає вимогам КПК України та не підтверджене належними і допустимими доказами, прокурором не було доведено суду ризики та необхідність продовження строку тримання під вартою. Зазначає, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу на даний час суттєво зменшилися.

Також, зазначає, що суд визначив ОСОБА_7 непомірний розмір застави, який не відповідає даним про особу обвинуваченого, його майновому стану.

Відповідно до ч. 4 ст. 422-1 КПК України, у зв`язку з відсутністю клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін, апеляційний розгляд здійснюється без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши надані до апеляційного суду матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Як вважає колегія суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , повно та об`єктивно досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу, при цьому в ухвалі докладно наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення.

При цьому, судом вірно враховано тяжкість покарання, яке може бути призначено ОСОБА_7 , у разі визнання його винуватим, та враховано як ризик переховування від суду, а також дані про те, що він раніше судимий, що вказує на наявність ризику вчинення інших кримінальних правопорушень.

Судом встановлено, що ризики на, які вказує сторона обвинувачення є дійсними та триваючими, а застосування менш суворого запобіжного заходу, в тому числі у виді домашнього арешту, може негативно відобразитися на здійсненні судового провадження та на належному виконанні ОСОБА_7 процесуальних обов`язків.

Оцінюючи вищевказані обставини, колегія суддів враховує також практику ЄСПЛ, зокрема, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також ЄСПЛ в своєму рішенні «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

З урахуванням наведеного, колегія суддів оцінює доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, як безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню.

Твердження захисника в частині необґрунтованості визначеного ОСОБА_7 розміру застави не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненнізокрема тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна, неодноразово судимий за скоєння умисних злочинів, а томусудом обгрунтовано визначено заставу, в розмірі, який не суперечить вимогам п. 3 ч. 3 ст. 182 КПК України, оскільки саме такий розмір застави зможе гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_7 .

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою з визначенням застави в розмірі 805200 гривень, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, за наслідками її розгляду, вважає необхідним вказану скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 177-178, 199, 331,376, 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 27 червня 2023 року, якою продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 25 серпня 2023 року включно, з визначенням застави в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 805 200 гривень, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: