Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/464/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 187 (86, 86-1, 142) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2023 року. м. Кропивницький

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому матеріали кримінального провадження №0000171за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 на вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Олександрія, Кіровоградської області, громадянина України, маючого середню-спеціальну освіту, неодруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 30.10.2015 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України з застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. 26.06.2020 звільнений по відбуттю покарання

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України визнано винним і призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 9 років з конфіскацією всього належного йому майна

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 просить вирок суду скасувати, а провадження закрити у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України. Поновити судове слідство та призначити психологічну експертизу потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Свої вимоги обґрунтовує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Так, суд першої інстанції як на доказ винуватості ОСОБА_6 послався на показання потерпілих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Проте, не взяв до уваги те, що їх показання не були послідовними, логічними та правдивими та не відповідають обставинам справи. При цьому, місцевий суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту щодо призначення психологічної експертизи потерпілих щодо відповідності їх показань. Також вважає не допустимим доказом слідчий експеримент від 21.08.2021 за участю потерпілої ОСОБА_10 та ОСОБА_6 , оскільки під час нього до ОСОБА_6 була застосована фізична сила з метою надати показання, які необхідні слідчому. Крім того, під час слідчого експерименту потерпіла ОСОБА_10 не вказувала на те, що її душив обвинувачений. Також, слідчим не здійснено слідчі дії щодо огляду будинку, де зі слів ОСОБА_6 , він переодягався, щоб його не впізнали та курив сигарети. Зазначає, що стороною захисту було заявлено низьку клопотань про визнання доказів недопустимими, які суд їх такими не визнав. Зокрема, суд прописав, що не мав підстав вважати, що відсутність захисника під час вручення зміненого обвинувального акта обвинуваченому ОСОБА_6 істотним чином порушило права сторони захисту на належну підготовку до розгляду та захисту в судовому засіданні. Також вважає, що протокол огляду місця події від 03.08.2021 року недопустимим доказом, з огляду на те, що на першій сторінці такого протоколу ОСОБА_6 зазначений підозрюваним, хоча на час проведення слідчої дії він не мав такого процесуального статусу. Крім того, вважає не допустимим доказом і висновок експерта від 04.08.2021 року, проведений експертом товарознавцем ОСОБА_11 , згідно якого вартість мобільного телефону марки «Explay», модель: Ехріlау А240, серійний номер НОМЕР_1 , становить 300 гривень. При цьому експерт зазначив, що не перевіряв телефон на його справність та не вказав який метод ним був використаний при оцінці телефону.

В апеляційній скарзі та доповненнях до неї обвинувачений ОСОБА_12 просить вирок суду скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та через істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а кримінальне провадження закрити. Свої вимоги обґрунтовує тим, що показання потерпілої ОСОБА_10 , які покладенні в обґрунтування вироку суду є не правдивими та різняться між собою. Так в протоколі допиту як свідка потерпіла вказувала що невідома особа тримала її за плече та завдала матеріального збитку і вже через півтора роки вона звернулась із заявою, що її душили. При цьому в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази що спричинення ним потерпілій ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень. В подальшому потерпілі неодноразово змінювали свої показання. Також суд не взяв до уваги розбіжності у їх показаннях, що вплинуло на правову кваліфікації злочину. Крім того, потерпілі не надали жодних доказів права власності на вилучений, як доказ, мобільний телефон, оскільки потерпіла вказала, що викрали телефон марки «Samsung», а не телефон марки «Explay», який визнаний речовим доказом. Крім того, судом першої інстанції проігноровано його пояснення. Різняться між собою і показання свідка ОСОБА_13 та їх слід визнати недопустимим доказом, оскільки вони жодним чином не доводять його причетність до скоєного. Витяг з ЄРДР, рапорт слідчого та протокол про прийняття заяви від потерпілих жодним чином не доводять його причетність до вчиненого злочину. Зазначає також, що протокол огляду місця події не підтверджує його причетність, оскільки жодних слідів які б вказували, що саме він вчинив злочин не містить. Вказує, досудове розслідування велося з істотним порушенням вимог КПК України. Так, в протоколі слідчого експерименту від 03.08.2021 він зазначений як підозрюваний, хоча на той момент такого статусу не мав, оскільки повідомлення про підозру йому було вручено 05.08.2021. При цьому, він був незаконно утриманий більше 24 годин, що є порушення його права на захист. Вважає не допустимим доказом протокол огляду місця події від 29.07.2021, так як понятими були його близькі родичі, тим самим слідчим були порушені вимоги ст.223 КПК України. Судом першої інстанції проігноровано те, що прокурор намагався вручити змінений обвинувальний акт, в якому він обвинувачувався в особливо тяжкому кримінальному правопорушенні у відсутності захисника, тим самим порушуючи його право на захист. Також суд першої інстанції не розглянув клопотання про відмову від 09.05.2022 та від 11.05.2022 про відмову від захисника, тим самим знов порушив його право на захист.

Вироком суду ОСОБА_6 визнано винним за те, що він 29.07.2021 року близько 11 год. 15 хв. діючи відкрито, умисно та протиправно, з корисливих мотивів, через вхідні двері, які не були замкнені на запірні пристрої, незаконно проник до житлового приміщення літньої кухні, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_10 . Побачивши сидячу на ліжку особу похилого віку ОСОБА_10 , ОСОБА_6 , невідкладно реалізуючи свій злочинний корисливий намір, вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої з метою безперешкодного заволодіння ним грошовими коштами та майном, подолання можливого опору з її боку, недопущення її криків на допомогу, схопив своєю правою рукою за шию ОСОБА_10 , почав здушувати, обмежуючи доступ повітря, тим самим викликавши в останньої реальні побоювання за своє життя, з урахуванням раніше відомих їй даних про нього, якого впізнала, перебування в будинку наодинці, свій похилий вік та його значну фізичну перевагу. Утримуючи в зазначений спосіб потерпілу, одночасно ОСОБА_6 словесно в підвищеному тоні висловлював до неї вимоги щодо передачі йому грошових коштів, із застосуванням ненормативної лексики. В цей момент, під час здійснення нападу ОСОБА_6 стосовно ОСОБА_10 до будинку зайшла її невістка - ОСОБА_9 , яка побачивши протиправні дії останнього, та взявши до рук телефон марки «EXPLAY» модель: Explay А240, серійний номер НОМЕР_2 , чорного кольору, належний ОСОБА_10 та який мала у користуванні при собі, намагалась здійснити дзвінок про допомогу. Однак ОСОБА_14 , діючи з єдиним корисливим наміром, зрозумівши відсутність грошових коштів чи іншого цінного майна поряд з ОСОБА_10 , залишив останню та раптово підбіг до ОСОБА_9 , вихопивши в неї з рук мобільний телефон марки «EXPLAY», відкрито заволодівши ним, після чого з ним залишив приміщення, чим завдав потерпілій ОСОБА_10 матеріальної шкоди в розмірі 300 грн.

Заслухавши доповідь судді, в дебатах обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які частково підтримали апеляційні скарги та просили вирок суду скасувати, а матеріали кримінального провадження напривити на новий судовий розгляду через порушення обвинуваченого права на захист, думку прокурора, який просив апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду без зміни, дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1, ч. 2 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінальних проваджень передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Матеріалами кримінального провадження встановлено, що досудове і судове слідство в даному кримінальному провадженні проведені з дотриманням вимог розділів ІІІ, ІV КПК України.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 вину не визнав та зазначив, що під час розгляду справи у суді першої інстанції було порушено його право на захист, оскільки йому не було вручено обвинувальний акт за участі захисника. Під час проведення досудового розслідування також було порушено його право на захист, оскільки його було незаконно затримано 03.08.2021, і лише 05.08.2021 пред`явлено підозру у вчиненні інкримінованого йому правопорушення. Вважає, що протокол слідчого експерменту від 29.07.2021 є недопустимим доказом. Зазначив, що до нього застосовувались недозволені методи слідства, а явку з повинною написав під тиском слідчих. Вважає, що потерпілі його оговорили, оскільки навіть плутались в наданих поясненнях.

Незважаючи на не визнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні судом першої доказами, яким надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку.

Винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України підтверджується наступними доказами:

-показами в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілої ОСОБА_10 , яка вказала, що за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , дати та часу не пам`ятає, в приміщенні літньої кухні, консервувала огірки. До приміщення літньої кухні зайшов ОСОБА_6 , схопив її за шию рукою та почав душити. Після цього нападник штовхнув її на ліжко та висловлював до неї вимоги щодо передачі йому грошових коштів, із застосуванням ненормативної лексики. Через деякий час до приміщення літньої кухні ввійшла її невістка потерпіла ОСОБА_9 . Нападник побачивши ОСОБА_9 , припинив свої протиправні дії відносно ОСОБА_10 , побіг до виходу з кімнати та вихватив у ОСОБА_9 , яка стояла біля дверей, з рук мобільний телефон. Коли нападник припинив протиправні дії відносно неї і побіг, ОСОБА_10 побачила його лице. Нападник побіг у невідомому напрямку. ОСОБА_9 по телефону який належав ОСОБА_10 , викликала працівників поліції, які приїхали приблизно через 10 хв. На шиї у ОСОБА_10 були наявні сліди удушення та працівники поліції пропонували поїхати в лікарню на експертизу, але вона відмовилась. Нападник був одягнений у білу майку та штани синього кольору. Потерпіла ОСОБА_10 вказала своїй невістці ОСОБА_9 , що впізнала нападника. Того ж дня, працівники поліції привезли до них додому обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпіла впізнала його як нападника, але поліцейським вона про це не сказала, так як боялася за своє життя, крім того знала батька нападника ОСОБА_15 , котрий живе по сусідству. Телефон який обвинувачений вихопив у ОСОБА_9 , належав ОСОБА_10 та вона дала його у користування потерпілій ОСОБА_9 .. Марку телефона не пам`ятає;

-показаннями в судовому засіданні суду першої інстанції потерпілої ОСОБА_9 , яка вказала, що подія відбулась влітку, точної дати не пам`ятає, але це було ще до початку війни, за адресою АДРЕСА_2 за місцем проживання її свекрухи ОСОБА_10 . Близько 9-10 години ранку вона пішла в магазин, а її свекруха ОСОБА_10 залишилась консервувати огірки в приміщенні літньої кухні. Через деякий час ОСОБА_9 повернулась з магазину. Відкривши вхідні двері приміщення літньої кухні, побачила що її свекруха ОСОБА_10 перебуває на ліжку, зверху неї знаходиться обвинувачений ОСОБА_6 та душить свекруху за шию лівою рукою, а правою рукою нишпорить у тумбочці, що стояла біля ліжка. Побачивши її, нападник відпустив ОСОБА_10 та направився до неї, відштовхнув та вирвав з її рук мобільний телефон чорного кольору, кнопковий, назву та модель не знає так, як не розбирається в телефонах та не знає іноземної мови. Після чого ОСОБА_6 вибіг з приміщення літньої кухні та зник у невідомому напрямку. Після цього, потерпіла викликала по телефону поліцію та вказала, що нападник душив її свекруху ОСОБА_10 . Нападник був одягнений у білу футболку з червоними та синіми полосами та сірі штани. ОСОБА_9 вказала, що вона бачила обличчя нападника та впевнена, що нападником був саме обвинувачений ОСОБА_6 . Поки чекали приїзду працівників поліції, ОСОБА_10 розказала ОСОБА_9 , що нападник вимагав в неї гроші та він мабуть є сином їхнього сусіда, що мешкає неподалік. При дослідженні речового доказу мобільного телефону марки Explay чорного кольору модель: Explay А240 вказала, що це саме той телефон, який обвинувачений ОСОБА_6 вирвав у неї з рук. Вказала, що цей телефон їй надала в користування свекруха ОСОБА_10 у квітні 2021 року та вона ним користувалась до події. Телефон їй передав на відповідальне зберігання поліцейський у відділку поліції та вона після цього ним не користується. Телефон вона впізнала за зовнішніми ознаками, крім того в пам`яті телефону був записаний контакт її куми;

-показаннями в судовому засіданні суду першої інстанції свідка ОСОБА_13 , яка вказала, що раніше проживала з обвинуваченим ОСОБА_6 однією сім`єю. Влітку 2021 року до неї додому в с. Горобіївка Білоцерківського району Київської області приїхали працівники поліції з якими був також присутнім обвинувачений ОСОБА_6 , та вони поїхали всі разом до її будинку, де вона на той час вже не проживала, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 . Коли приїхали на місце та вийшли з автомобіля, вона відкрила двері в будинок та всі присутні зайшли всередину нього. На холодильнику у веранді поліцейські знайшли телефон чорного кольору, кнопковий та поклали його у пакет. При проведенні даної слідчої дії здійснювався відеозапис на відеокамеру та були присутні двоє свідків ОСОБА_16 та ОСОБА_17 . Свідок ОСОБА_13 вказала, що не знає як з`явився телефон в її будинку, кому він належить їй не відомо. Зазначила, що обвинувачений ОСОБА_6 без дозволу проживав у цьому будинку після червня місяця 2021 року. В будинку було вибите скло у вікні. При проведенні слідчої дії ОСОБА_6 не скаржився на дії поліцейський, був спокійний, посміхався;

-показаннями в судовому засіданні суду першої інстанції свідка ОСОБА_18 , який вказав, що був понятим при проведенні слідчої дії в с. Казавчин. Слідчі дії фіксувались на відеокамеру. Під час проведення слідчого експерименту була присутня ОСОБА_10 . Обвинувачений поводив себе спокійно, не вказував, що його хтось примушував чи погрожував робити певні дії. Обвинувачений ОСОБА_6 підписав протокол проведення слідчого експерименту без зауважень.

-

Крім того, вина ОСОБА_6 , в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, підтверджується також дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, а саме:

-протоколом огляду місця події від 29.07.2021 та фототаблицями до нього, відповідно до якого, такий проведено слідчим СВ відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області лейтенантом поліції ОСОБА_19 на підставі заяви власниці ОСОБА_10 ; огляд місця події проведено за участю понятих ОСОБА_20 та ОСОБА_21 , спеціаліста криміналіста ОСОБА_22 , потерпілої ОСОБА_10 . В ході проведення огляду місця події, а саме території домоволодіння АДРЕСА_2 встановлено, що на території домоволодіння знаходиться: житловий будинок, приміщення літньої кухні, підсобне приміщення. Приміщення літньої кухні являє собою одноповерхову споруду, дах вкритий шифером. Вхід до приміщення літньої кухні здійснюється через одностворчасті дерев`яні двері, які на момент проведення огляду у відчиненому стані, пошкоджень не має. Вхід веде до кімнати №1. Розміри кімнати №1 мають 3*2 м. По ходу руху в кімнаті знаходиться дерев`яна тумбочка, ліжко, два дерев`яних стільця. З кімнати АДРЕСА_4 здійснюється вхід до кімнати №2 через одностворчасті дерев`яні двері які на момент огляду у відчиненому стані пошкоджень не має. На фототаблиці, долученій до протоколу огляду місця події, зображено загальний вид: подвір`я житлового будинку, приміщення літньої кухні, вхід до приміщення літньої кухні, кімнат №1,2 приміщення літньої кухні та чагарник навпроти домоволодіння (т. 3 а.с.15-22);

-протоколом огляду місця події від 03.08.2021, відповідно до якого, такий проведено слідчим СВ відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області лейтенантом поліції ОСОБА_19 на підставі заяви власниці ОСОБА_13 , огляд місця події проведено за участю: понятих ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , спеціалістів ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , власника приміщення ОСОБА_13 . Оглядом місця події являється територія домоволодіння АДРЕСА_3 і власником якої являється ОСОБА_24 . В ході проведення огляду місця події, а саме житлового будинку та приміщення веранди, зверху на холодильнику виявлено мобільний телефон марки Explay чорного кольору модель: Explay А240, серійний номер НОМЕР_3 . IMEI1 НОМЕР_4 . IMEI2 НОМЕР_5 . Вказаний телефон поміщено до спец пакету №0651116 та вилучено до відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області (т. 3 а.с.40-42);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 21.08.2021 року, проведений слідчим СВ відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області лейтенантом поліції ОСОБА_19 та відеозаписом його проведення, який було оглянуто в судовому засіданні, відповідно до якого такий проведено за участю потерпілої ОСОБА_10 , підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника, адвоката ОСОБА_25 , в присутності понятих ОСОБА_18 та ОСОБА_26 , в ході слідчого експерименту підозрюваний ОСОБА_6 , в кабінеті слідчого СВ відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області, розповів що він зайшов до приміщення та вирвав телефон та після чого пішов. Під час проведення слідчого експерименту в АДРЕСА_2 , обвинувачений ОСОБА_6 вказав в якому будинковолодінні він вчинив злочин, домоволодіння куди він проник, кімнату де знаходилась потерпіла та на якому ліжку, та де вирвав телефон у потерпілої (т.3 а. с. 36-39);

-висновком експерта від 04.08.2021 року, проведеного експертом товарознавцем ОСОБА_11 , згідно якого вартість наданого на дослідження мобільного телефону марки «Explay», модель: Explay А240, серійний номер НОМЕР_1 , чорного кольору за цінами, які діяли на споживчому ринку України на момент вчинення злочину, тобто 29.07.2021 року становить 300 гривень (т.3 а.с 33-35).

-речовим доказом: мобільний телефон марки «Explay», модель: Explay А240, IMEI1 НОМЕР_4 . IMEI2 НОМЕР_5 який оглянуто в судовому засіданні.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні судом першої інстанції докази, колегія суддів суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законом. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Оцінюючи показання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , надані останніми впродовж судового розгляду, суд першої інстанції обгрунтовано врахував, що показання потерпілих прямо стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення і безпосередньо стосуються фактів, які мали місце 29.07.2021 року, пов`язані з обставинами протиправного посягання: часом, місцем, способом та іншими обставинами кримінального правопорушення, особою, яка його вчинили, мотивами вчинення кримінального правопорушення тощо.

Так, потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в судовому засіданні чітко пояснювали, що нападник був чоловічої статі та впізнали його, вказавши на обвинуваченого ОСОБА_6 , зазначили в чому був одягнений нападник, послідовно розповіли які дії вчиняв нападник відносно потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 . Зокрема, вказали, що ОСОБА_6 душив потерпілу ОСОБА_10 рукою за горло. Після того, як в приміщення літньої кухні зайшла потерпіла ОСОБА_9 він припинив свої протиправні дії відносно потерпілої ОСОБА_10 та вирвав мобільний телефон з рук ОСОБА_9 . Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_10 боялась за своє життя, а саме що нападник її задушить.

При цьому, можливі розбіжності в показаннях потерпілих, про які зазначає сторона захисту, обумовлені низкою як об`єктивних, так і суб`єктивних факторів, пов`язаних з особливостями сприйняття кожною особою індивідуально об`єктів та явищ.

Водночас, вказані показання потерпілих суд першої інстанції визнав чіткими та послідовними, з чим і погоджується колегія суддів.

Тому, доводи сторони захисту про те, що потерпілі неодноразово впродовж досудового розслідування та судового розгляду в іншому складі суду змінювали свої показання є не обгрунтованими, з огляду на те, що вказані показання потерпілих підтверджуються іншими, зібраними по справі доказами та сумнівів у їх правдивості не викликають. Слід також зазначити, що потерпілі допитані судом, в порядку ст.353 КПК України та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показань; а обвинувачений, який дав відмінні, від потерпілих показання, обрав необхідну для захисту позицію та жодної відповідальності за показання, надані в судовому засіданні не несе і нести не може, а відтак, лише за наявності відмінних від показань потерпілих показань обвинуваченого недостатньо для того, щоб вважати, що потерпілі ввели суд в оману та давали неправдиві свідчення. Дійсно впродовж судового розгляду потерпілі неодноразово допитувалися і судом з`ясовувалися щоразу додаткові обставини, однак вказане не впливає на суть самих показань про обставини, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування та пов`язано, зокрема і з тим фактом, що з часу подій, які мали місце 29.07.2021 року, минуло майже два роки. Окрім цього, в судовому засіданні потерпілі неодноразово впізнавали нападника, вказуючи на обвинуваченого, як на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення щодо них 29.07.2021.

За змістом ст.8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції повинні відповідати її змісту.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.

У відповідності до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість даної особи.

Розглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 , суд першої інстанції, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно не взяв до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_6 про те, що обставини, повідомлені потерпілим та зазначені в обвинувальному акті не відповідають дійсності, а відтак він не причетний до кримінального правопорушення, та вважав, що сукупністю зібраних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів вина обвинуваченого доведена в повному обсязі.

Апеляційний суд розцінює такі показання, як обрану обвинуваченим лінію захисту, яка не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні як суду першої інстанції так і під час апеляційного розгляду і у суду відсутні підстави сумніватися в обсягу, пред`явленого йому обвинувачення.

При цьому, всупереч доводам в апеляційній скарзі захисника суд першої інстанції надав оцінку показанням як обвинуваченого, так потерпілих з точки зору належності, допустимості та взаємозв`язку з іншими доказами по провадженню.

Щодо твердження захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченого, що змінений обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні було вручено ОСОБА_6 з порушенням норм КПК України, так як таке відбулось за відсутності захисника, суд зазначає на наступне.

Статтею 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту.

Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 338 КПК України з метою зміни правової кваліфікації та/або обсягу обвинувачення прокурор має право змінити обвинувачення. Дійшовши до переконання, що обвинувачення потрібно змінити, прокурор з дотриманням вимогст. 341 цього Кодексу складає обвинувальний акт, в якому формулює змінене обвинувачення та викладає обґрунтування прийнятого рішення. Копії обвинувального акта надаються обвинуваченому, його захиснику, потерпілому, його представнику та законним представникам, а також представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Обвинувальний акт долучається до матеріалів кримінального провадження.

З журналів судового засідання та технічного носія інформації вбачається, що в судовому засіданні 13.01.2021 прокурор оголосив обвинувальний акт зі зміненим обвинуваченням та судом оголошено перерву для вручення зміненого обвинувального акта учасникам кримінального провадження.

В судовому засіданні, що відбулося 27.03.2023, обвинувачений та його захисник не заперечили факту отримання ними зміненого обвинувального акта за сім діб до наступного судового засідання, що підтверджується журналом судого засідання від 27.03.2023 та зафіксовано на технічому носію інформації ( т.4 а.п.226-231).

Надалі в ході судового розгляду, який відбувався 27.03.2023 сторони кримінального провадження, в тому числі і сторона захисту, не заявляли клопотання про необхідність в проведенні будь-яких процесуальних дій у зв`язку зі зміною обвинувачення.

Тобто, з вказаного слідує, що суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом.

Тож колегія суддів приходить до висновку, що також є не обґрунтованими доводи захисника ОСОБА_27 з приводу того, що порушено право обвинуваченого на захист, з цих підстав, оскількине має підстав вважати, що відсутність захисника під час вручення зміненого обвинувального акта обвинуваченому ОСОБА_6 істотним чином порушило права сторони захисту на належну підготовку до розгляду та захисту в судовому засіданні. Більш того, чиним КПК України не передбачено обов`язкову участь захисника при вручені прокурором обвинуваченому змінений обвинувальний акт.

Є не обгрунтованими доводи обвинуваченого про недопустимість доказу протоколу огляду місця події від 29.07.2021, так як понятими були його близькі родичі, тим самим слідчим були порушені вимоги ст.223 КПК України.

Так, колегія суддів апеляційного суду вважає необхідним зазначити про те, що огляд місця події від 29.07.2021, проведений лише за участю власника домоволодіння ОСОБА_10 , де було вчинено кримінальне правопорушення та в присутності понятих: ОСОБА_28 та ОСОБА_21 , тобто без обвинуваченого ОСОБА_6 ( т.3 а.п.15-22)

Варто наголосити на тому, що понятий це перш за все незаінтересована в результатах кримінального провадження особа, яку запрошує слідчий або прокурор для участі у слідчій (розшуковій) дії з метою засвідчення факту, змісту та результатів її проведення. Під «незаінтересованістю» понятого слід розуміти відсутність його власного процесуального інтересу в кримінальному провадженні. Наявність такого інтересу є підставою для відмови у його залученні як понятого. Участь понятих є гарантією правильного безпосереднього сприйняття під час провадження слідчих дій обставин та фактів, що мають значення для кримінального провадження, їх належного фіксування в процесуальних документах. Показання понятого базуються на обставинах, свідком яких він був.

При цьому, в апеляційній скарзі не вказано належних мотивів та обставин, які могли викликати сумнів у неупередженості понятих ОСОБА_28 та ОСОБА_21 і як це могло вплинути на об`єктивне встановлення обставин під час огляду домоволодіння потерпілої.

Колегія суддів суду апеляційної інстанції також погоджується із висновком місцевого суду про те, щослідчий експеримент 21.08.2021, проведений з дотриманням вимог ст.240 КПК України, проведений слідчим СВ відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області лейтенантом поліції ОСОБА_19 , за участю потерпілої ОСОБА_10 , підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника, адвоката ОСОБА_25 , в присутності понятих ОСОБА_18 та ОСОБА_26 , в ході слідчого експерименту підозрюваний ОСОБА_6 , в кабінеті слідчого СВ відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області, розповів що він зайшов до приміщення та вирвав телефон та після чого пішов. Під час проведення слідчого експерименту в с. Казавчин на вул. Прибугській, Голованівського району Кіровоградської області, обвинувачений ОСОБА_6 вказав в якому будинковолодінні він вчинив злочин, територію будівлі куди він проник, кімнату де знаходилась потерпіла та на якому ліжку, та де вирвав телефон у потерпілої.

З протоколу проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 вбачається, що від учасників слідчої дії, у тому числі обвинуваченого, жодних зауважень не надходило. Відтвореним відеозаписом вказаної слідчої дії встановлено, що останній надавав пояснення добровільно, чітко та послідовно, детально розповідав про обставини вчинення ним злочину, без будь-якого примусу, погроз чи настанов з боку працівників поліції.

Колегія суддів також вважає не обґрунтованими доводи захисника про те, що слідчим не здійснено слідчі дії щодо огляду будинку, де зі слів ОСОБА_6 , він переодягався, щоб його не впізнали та курив сигарети, з огляду на те, що під слідчою (розшуковою) дією, відповідно до вимог, зазначених в ст. 223 КПК України, слід розуміти передбачений Кримінальним процесуальним кодексом захід, який застосовується компетентними особами для збирання, дослідження, оцінки та використання доказів під час конкретного кримінального провадження. Вони мають пізнавальний і водночас процесуальний характер та розшукову спрямованість, сутність якої полягає у намаганні процесуальної особи розшукати й належним чином зафіксувати у відповідних процесуальних джерелах фактичні дані, що мають значення для кримінального провадження. Не менш важливою метою слідчих (розшукових) дій є перевірка раніше отриманих у кримінальному провадженні доказів або інших встановлених фактів.

Разом з тим, колегія суддів зауважує, що слідчий, відповідно вимог ч. 5 ст. 40 КПК України, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку, осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється, а положення глави 19 КПК України, визначають форму та регламентують порядок проведення досудового слідства і не встановлюють переліку процесуальних та слідчих дій, які обов`язково належить здійснити під час досудового розслідування, але, вони повинні бути достатніми для прийняття вмотивованого рішення, яке буде відповідати вимогам КПК України.

Також суд першої інстанції спростував твердження обвинуваченого та його захисникапро визнання висновка експерта від 04.08.2021 недопустимим доказом, так як у ньому експертом не вказано який метод було ним застосовано, експерт не переконався у справності телефону, що впливало на його вартість, з огляду на наступне.

Так, висновок експерта від 04.08.2021, проведений експертом товарознавцем ОСОБА_11 , було досліджено в судовому засіданні, згідно якого вартість наданого на дослідження мобільного телефону марки «Explay», модель: Explay А240, серійний номер НОМЕР_1 , чорного кольору за цінами, які діяли на споживчому ринку України на момент вчинення злочину, тобто 29.07.2021 становить 300 гривень.

Більш того, за клопотанням сторони захисту, в судовому засіданні суду першої інстанції був допитаний експерт ОСОБА_11 для роз`яснення вище згадного висновку. Експерт пояснював, що при проведенні експертного дослідження ним було використано порівняльний метод, але це не було відображено у висновку. Зазначив, що під час проведення експертного дослідження, телефон він не вмикав, не знає чи він був справний, так як, не здійснював перевірку справності такого. Вказав, що якщо телефон був не справний, то це вплинуло б на вартість об`єкта дослідження. Поряд з цим суд зазначає, що в судовому засіданні був оглянутий телефон марки «Explay», модель: Explay А240, серійний номер НОМЕР_1 , який визнаний речовим доказом. Такий телефон вмикався та є справним.

Отже, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про не обгрунтованість твердження сторони захисту про недопустимість зазначеного висновку експерта.

Також незнайшло свого підтвердження посилання захисника та обвинуваченого в апеляційних скаргах щодо недопустимості протоколу огляду місця події від 03.08.2021 року, з огляду на те, що на першій сторінці такого протоколу ОСОБА_6 зазначений підозрюваним, хоча на час проведення слідчої дії він не мав такого процесуального статусу.

Так, колегією суддів встановлено, що на третій сторінці протоколу огляду ОСОБА_6 зазначений як учасник. (т.3 а.п.30-32)

Крім того, в судовому засіданні суду першої інстанції було переглянуто відео проведення огляду місця події, в якому зафіксовано, що слідчий вказує, що така слідча дія проводиться за участю ОСОБА_6 та не вказує, що він є підозрюваним.

В суді першої інстанції був допитаний як свідок слідчий ОСОБА_19 , який зазначав, що ним як слідчим, 03.08.2021 була проведена слідча дія огляд місця події за адресою АДРЕСА_3 . В протоколі огляду місця події від 03.08.2021 ОСОБА_6 був записаний в графі підозрюваний в зв`язку з тим, що в наявності був саме такий бланк, але на звороті ОСОБА_6 записаний правильно, як учасник.

Отже, колегія суддів вважає, що для визнання протоколу огляду місця події від 03.08.2021 недопустимим доказом підстав не має.

При цьому, огляд місця події 03.08.2021, проводився за участю ОСОБА_6 , який не перебував у статусі затриманої особи у розумінні вимог ст. ст. 207-209 КПК України, і не був незаконно затриманий, як про це зазначено в апеляційній скарзі обвинуваченого щодо незаконного затримання, оскільки повідомлення про підозру йому було вручено лише 05.08.2021, так як лише 05.08.2021 ухвалою Гайворонського районного суду Кіровоградської області йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Окрім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду у справі № 357/14462/14-к від 15.02.2018 підставою для визнання доказів недопустимими може бути порушення вимог процесуальної форми їх призначення чи проведення, а не якість змісту документів, складених у ході процесуальних дій.

Одночасно, колегія суддів, вважає, що висновки суду та оцінка доказів по справі, викладенні в оскаржуваному вироку з достатньою повнотою, не містять протиріч та не викликають у апеляційного суду сумнівів щодо правильності таких висновків, в тому числі і з огляду на те, що протилежне не було доведено стороною захисту на стадії апеляційного розгляду.

При цьому, апеляційний суд враховує практику Європейського суду з прав людини, зокрема позицію суду у справах «Малофєєва проти Росії» («Malofeyevav. Russia», рішення від 30.05.2013 року, заява № 36673/04) та «Карелін проти Росії» («Karelin v. Russia», заява №926/08, рішення від 20.09.2016 року), в яких серед іншого, ЄСПЛ зазначив, що «…суд не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом)».

Що стосується доводів сторони засхисту про здійснення на ОСОБА_6 тиску працівниками поліції під час досудового розслідування, слід зазначити наступне.

Як слідує з апеляційної скарги обвинуваченого та технічного запису судового засідання обвинувачений заявляв, що під час досудового розслідування надав показання про свою винуватість під тиском працівників поліції.

Разом з тим, для здійснення повної перевірки можливих фактів здійснення психологічного та фізичного тиску на ОСОБА_6 , ухвалою суду від 24.11.2021 доручено в порядку п. 2 ч. 6 ст. 206 КПК України Територіальному управлінню Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві провести дослідження фактів, викладених в заяві ОСОБА_6 щодо застосування до нього насильства працівниками поліції ВП № 1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області. 14.12.2021 на адресу суду надійшов лист з ТУ ДБР у м. Миколаєві згідно якого ухвала суду від 24.11.2021 була направлена до Кіровоградського управління ДВБ Національної поліції України для розгляду відповідно до вимог чинного законодавства. Згідно листа Кіровоградського управління ДВБ Національної поліції України від 13.12.2021 № 1155/42-11/01-2021 ухвала суду від 24.11.2021 була надіслана до ГУНП в Кіровоградській області за належністю. 18.01.2022 на адресу місцевого суду надійшов висновок службового розслідування за фактами вчинення можливих протиправних дій окремими поліцейськими ВП № 1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області від 30.12.2021. За наслідками службового розслідування доводи ОСОБА_6 застосування щодо нього психологічного та фізичного насильства з боку

працівників поліції ВП № 1 (м. Гайворон) Голованівського РВП не знайшли

підтвердження.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що вказане твердження обвинуваченого ОСОБА_6 є надуманим та є засобом захисту обвинуваченого від пред`явленого йому обвинувачення, проявів упередження щодо останнього як з боку слідчих органів, так і з боку суду першої інстанції, вивченням матеріалів провадження не встановлено.

При цьому слід зазначити, що обвинувачений свою вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України під час судового розгляду у суді першої інстанції не визнав, однак його вина не ґрунтується лише на викривальних свідченнях, наданих під час досудового розслідування, а доведена саме сукупністю вищенаведених доказів, які повністю узгоджуються між собою, а тому викривальні свідчення обвинуваченого, надані під час досудового розслідування, жодним чином не вплинули на обґрунтованість висновків суду щодо його вини.

Не можна погодитися з твердженнями обвинуваченого та захисника стосовно того, що розгляд провадження щодо ОСОБА_6 вівся упереджено, з обвинувальним ухилом. З матеріалів кримінального провадження вбачається, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та захисником, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду, на що є необгрунтовані посилання в апеляційних скаргах.

З приводу посилання ОСОБА_6 про те, що під час судового розгляду суд першої інстанції не розглянув клопотання про відмову від захисника, апеляційний суд зазначає наступне.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження від початку досудового розслідування і під час судового розгляду, ОСОБА_6 скористався своїм правом на захист та користувався правовою допомогою захисника, а також реалізовував інші процесуальні права, передбачені Кримінальним процесуальним кодексом України.

Упродовж розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції обвинувачений ОСОБА_6 неодноразово заявляв клопотання про зміну йому захисника і суд надавав таке право обвинуваченому, чим останній скористався.

Інші доводи апеляційної скарги обвинуваченого та захисника повторюють лінію захисту, обрану у суді першої інстанції, та наведені на їх обґрунтування аргументи були предметом обговорення у суді першої інстанції, знайшли належну оцінку у вироку, правильність якої апелянтами не спростована.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, правильно прийшов до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_6 слід кваліфікувати за ч.3 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло.

Із матеріалів кримінального провадження, журналу судового розгляду та його звукозапису, вбачається, що суд повно та всебічно дослідив всі обставини кримінального провадження, вирішив у відповідності до закону клопотання сторін, належним чином перевірив версію сторони захисту і виклав переконливі мотиви в її спростування, які ґрунтуються на досліджених доказах, яким дав належну правову оцінку, в тому числі й тим, які сторона захисту вважала недопустимими.

Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження та висновків суду, викладених у вироку, апеляційний суд не встановив, що суд першої інстанції не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки. При цьому, місцевий суд у вироку достатньо мотивував, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, а самі висновки суду не містять істотних суперечностей.

Відповідно до положень ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Що стосується призначеного обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, то судом першої інстанції були в повній мірі дотримані вимоги вказаних статей кримінального закону, врахована ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого, який раніше судимий; обставини, що пом`якшують чи обтяжують покарання не встановлено.

Отже суд призначив обвинуваченому покарання, дотримуючись принципу доцільності, врахувавши всі передумови, підстави і порядок призначення покарання, визначені положеннями статей 50, 65-67 КК України, що також не суперечить роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким рішенням суду першої інстанції щодо виду та розміру ОСОБА_6 покарання і вважає його обґрунтованим та вмотивованим, та яке буде слугувати у виправленні обвинуваченого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Судом першої інстанції матеріальний закон застосований правильно, ухвалене законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку, які б слугували підставою для скасування вироку суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника.

Керуючись ст.ст.376 ч.2, 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 в залишити без задоволення, а вирок Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 19 травня 2023 року щодо ОСОБА_6 без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

.

СУДДІ: