Справа №295/9152/23
УХВАЛА

Іменем України

05.09.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

представника колонії ОСОБА_4 ,

засудженого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференцзв`язку клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від відбування покарання,

В С Т А Н О В И В :

12.07.2023 засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про його звільнення від відбування покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Представник установи ОСОБА_4 залишив розгляд клопотання засудженого на розсуд суду.

Засуджений ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав раніше подане клопотання.

Захисник ОСОБА_6 підтримав клопотання засудженого та просив задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання засудженого з підстав його необґрунтованості.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи засудженого, дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що вироком Донецького обласного суду від 16 лютого 1998 року ОСОБА_5 засуджений за ст. ч.2 ст.17, 93 п.п. "г,е,ж,з,і", 93 п.п. "г,е,ж,з,і", 42 КК України до смертної кари розстрілу. Початок строку відбування покарання з 25 грудня 1996 року.

Ухвалою Верховного Суду України від 12 листопада 1998 року вирок Донецького обласного суду від 16 лютого 1998 року змінено. Виключено з вироку передбачену п. «е» ст.93 КК України кваліфікуючу ознаку умисного вбивства особлива жорстокість стосовно ОСОБА_7 . В решті вирок залишено без зміни. Постановлено вважати засудженим ОСОБА_5 за ст.ст.93 п.п. «г», «е», «ж», «з», «і», ст.17 ч.2 93 п.п. «г», «ж», «з», «і» та призначено покарання у виді виключної міри покарання смертної кари - розстрілу.

Ухвалою Донецького обласного суду від 26 червня 2000 року на підставі ст. 409 КПК України вирок суду приведено у відповідність до Закону України від 20 лютого 2000 року Про внесення змін до Кримінального, Кримінально-процесуального та Виправно-трудового кодексів України» та постановлено вважати ОСОБА_5 засудженим до покарання у виді довічного позбавлення волі.

Ухвалою Судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 17 листопада 2011, залишено без змін ухвалу Донецького обласного суду від 26 червня 2000 року.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 29.01.2018, яка залишена без змін Апеляційного суду Житомирської області від 07.06.2018, ОСОБА_5 зараховано у строк попереднього ув`язнення строк попереднього ув`язнення з 25 грудня 1996 по 12 листопада 1998 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за вироком Донецького обласного суду від 16 лютого 1998 року за ст. ст. 17 ч.2, 93 п.п. "г,ж,з,і", 93 п.п. "г,е,ж,з,і",, 42 КК України та з 22 листопада 2003 року по 02 лютого 2004 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі за постановою апеляційного суду Донецької області від 13 жовтня 2003 року.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 09.06.2020, яка залишена без змін ухвалою Житомирського апеляційного суду від 22.07.2020, відмовлено в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про зміну вироку суду та заміну довічного позбавлення волі, призначеного засудженому, на позбавлення волі строком на 15 років та звільнення його від подальшого відбування покарання.

Згідно ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

Частиною 2 статті 21 КПК України встановлено, що вирок та ухвала суду, що набрали законної сили у порядку, визначеному цим Кодексом, є обов`язковими і підлягають безумовному виконанню на всій території.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Устименко проти України» (заява № 32053/13) одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

Рішенням Конституційного суду України №1-33/99 від 29.12.1999р. положення статті 24 Загальної частини та положення санкцій статей Особливої частини Кримінального кодексу України, які передбачають смертну кару як вид покарання, визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними).

Законом України від 22.02.2000 N 1483-III ККУ 1960 року доповнено новою статтею 25-2, яка визначила новий вид кримінального покарання - довічне позбавлення волі, що "встановлюється за вчинення особливо тяжкого злочину і застосовується у випадках, спеціально передбачених цим Кодексом, якщо суд не вважає за можливе застосувати позбавлення волі на певний строк"; слова "смертна кара" в усіх випадках їх застосування у тексті Кодексу 1960 року замінено на слова "довічне позбавлення волі" у відповідних відмінках.

А тому ухвалою Донецького обласного суду від 26.06.2000 року на підставі ст. 25-2 КК України (в редакції 1960р.) вирок суду щодо ОСОБА_5 був приведений у відповідність до вимог Закону, визначене покарання у виді смертної кари було замінено на довічне позбавлення волі. Вказана ухвала залишена без зміни ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.11.2011.

Отже, призначене ОСОБА_5 покарання у виді довічного позбавлення волі відповідає положенням та нормам діючого КК України, та законних підстав вважати засудженим його до 15 років позбавлення волі, як на тому помилкового наполягає ОСОБА_5 , немає.

Що стосується позиції засудженого щодо незаконності постановлення вироку, то місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого відбуває покарання засуджений, не має права на перегляд постановлених вироків, які вже набрали законної сили.

Слід відзначити, що засуджений ОСОБА_5 просить суд фактично переглянути в порядку, визначеному п.14 ч.1 ст. 537 КПК України, законність призначеного йому покарання за вироком, що набрав законної сили у виді довічного позбавлення волі та звільнити його від відбування покарання.

Про те, така вимога засудженого не може бути задоволена, з огляду на те, що в порядку виконання вироку суд першої інстанції не перевіряє законність та обґрунтованість судових рішень, які набрали законної сили та не вправі вирішувати питання, що стосуються суті вироку та призначеного покарання, а лише може вирішувати питання, що виникли після винесення вироку у процесі його виконання, не змінюючи при цьому зміст та суть вироку.

Крім того, ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 09.06.2020, яка набрала законної сили 22.07.2020, вже відмовлено у задоволенні аналогічного клопотання засудженого ОСОБА_5 про звільнення його від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі.

Згідно ч.1 ст.533 КПК України вирок або ухвала суду, які набрали законної сили, обов`язкові для осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, а також для усіх фізичних та юридичних осіб, органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх службових осіб, і підлягають виконанню на всій території України.

На підставі викладеного, суд відмовляє у задоволенні клопотання засудженого про звільнення від відбування покарання у виді довічного позбавлення волі, оскільки клопотання не засноване на вимогах закону та вже є судове рішення, яке набрало законної сили, яким подібне клопотання вже було вирішене.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 537, 539 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про звільнення від відбування покарання, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду через Богунський районний суд м. Житомира протягом 7 днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення їй копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлений та проголошений 17 год. 05.09.2023.

Суддя ОСОБА_1