Справа № 307/326/20
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

05.04.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретарки судових засідань ОСОБА_4 ,

та учасників судового провадження: обвинуваченої ОСОБА_5 та

її захисниці адвокатки ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 11-кп/4806/46/21, за апеляційною скаргою, яку подав прокурор Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 ,

ВСТАНОВИВ :

Вироком Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2020 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка та мешканка АДРЕСА_1 , українка, громадянка України, з повною загальною середньою освітою, не працююча, одружена, має на утриманні одну малолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судима,

визнана винуватою і їй призначено покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України обвинувачену ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, визначивши іспитовий строк тривалістю один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 КК України на обвинуваченому ОСОБА_5 покладено такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Ухвалено стягнути з ОСОБА_5 1570, 10 (одну тисячу п`ятсот сімдесят гривень 10 копійок) гривень судових витрат за проведення судової авто-технічної експертизи.

Скасовано арешт автомобіля марки «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 Латвійської реєстрації, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 жовтня 2019 року.

Речовий доказ автомобіль марки «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 Латвійської реєстрації, після набрання вироком законної сили, ухвалено передати ОСОБА_5 .

Згідно вироку, ОСОБА_5 визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

06 жовтня 2019 року приблизно о 21 годині 20 хвилин, у нічний час доби, ОСОБА_5 , керуючи технічно-справним автомобілем марки «Volkswagen Golf», номерний знак НОМЕР_1 Латвійської реєстрації, разом з пасажирами: ОСОБА_9 та малолітніми ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , рухаючись по вулиці Головній у селі Грушово Тячівського району, в напрямку смт. Тересва Тячівського району, біля приміщення магазину «Летючий Голандець» по вул. Головна, № 134, діючи всупереч вимогам п. п. 2.3 «б», 12.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України, не врахувала дорожні умови та дорожню обстановку та не забезпечила безпеку дорожнього руху, внаслідок чого не впоралась з керуванням та виїхала за межі проїзної частини дороги, де допустила наїзд на надвірну споруду приміщення. У результаті дорожньо-транспортної пригоди : пасажир автомобіля ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримала тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, забою головного мозку важкого ступеню, двосторонніх множинних переломів ребер із забоєм і пошкодженням обох легень та розвитком двостороннього гемо-пневмотораксу, перелому тіла грудини, перелому передньої дужки першого шийного хребця, а також забою та розриву печінки субкапсулярного розриву селезінки, що в комплексі призвело до травматичного шоку 3-4 ступеня, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як являлись небезпечними для життя потерпілого в момент їх спричинення; малолітня пасажир автомобіля ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді ЗЧМТ, забою головного мозку легкого ступеню, перелом кісток мозкового черепа, забійно-рваної рани чола та синця правої підорбітальні області, які відносяться до групи тяжких тілесних ушкоджень, так як являлись небезпечними для життя потерпілої в момент їх спричинення; малолітній пасажир автомобіля ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичного вивиху головки лівого стегна, яке відноситься до групи тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, так як подібного характеру тілесні ушкодження викликають розлад здоров`я більше 21-го дня. Невиконання водієм ОСОБА_5 вимог передбачених п. п. 2.3 «б», 12.1 та 12.3 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку із наслідками у вигляді отримання потерпілими вказаних тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі прокурор Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини, правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України, вказує на те, що вирок у частині призначеного покарання є незаконним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Посилається на те, що суд безпідставно не призначив ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. При цьому, зазначає, що, призначаючи ОСОБА_5 основне покарання у виді позбавлення волі на строк три роки без позбавлення права керування транспортними засобами та звільняючи її на підставі ст. 75 КК України від призначеного основного покарання з іспитовим строком на 1 рік і покладенням передбачених ч. 1 ст. 76 цього Кодексу обов`язків, суд не взяв до уваги вимоги ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті». Просить вирок змінити та призначити ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк три роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки й на підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбування основного покарання із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладенням передбачених ч. 1 ст. 76 КК України обов`язків.

У запереченні на апеляційну скаргу захисниця обвинуваченої ОСОБА_5 адвокатка ОСОБА_6 , вказує на те, що апеляційну скаргу подано з пропуском строку на апеляційне оскарження. Зазначає, що вирок набрав законної сили й перебуває на виконанні в Тячівському РВ ДУ «Центр пробації». Вважає, що вирок є законним та обґрунтованим. Стверджує, що при визначенні ОСОБА_5 покарання суд взяв до уваги всі обставини справи, у тому числі й обставини, які пом`якшують покарання: примирення з потерпілим, визнання вини, відшкодування завданої матеріальної шкоди, відсутність матеріальних та моральних претензій, характеризуючі дані обвинуваченої, наявність у неї на утриманні малолітньої доньки, яка навчається та відвідує додаткові заняття у м. Тячів, територіально віддалене місце проживання сім`ї від районного центру (3 км), відвідування додаткових занять дитиною, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання. Просить апеляційну скаргу залишити без розгляду та повернути її прокурору.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, про основні доводи апеляційної скарги, пояснення учасників судового провадження : обвинуваченої ОСОБА_5 та адвокатки ОСОБА_6 , які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Апеляційний розгляд справи продовжується у відсутності прокурора та потерпілої сторони, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності прокурора та потерпілої сторони береться до уваги те, що вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, клопотань чи заяв про відкладення її розгляду не подавали.

Висновки суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_5 у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження, сторонами кримінального провадження не оспорюється, а тому апеляційним судом, з огляду на положення ст. 404 КПК України, не перевіряється, у зв`язку з чим, визнаються такими, що ґрунтуються на вимогах закону та сукупності досліджених у суді першої інстанції та наведених у вироку доказів.

Дії обвинуваченої ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України кваліфіковані правильно.

При цьому, зі змісту апеляційної скарги та позиції сторони обвинувачення вбачається, що стороною обвинувачення не оспорюється і вид та розмір призначеного ОСОБА_5 основного покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки та встановлений іспитовий строк тривалістю 1 рік. У зв`язку з цим, висновки суду першої інстанції в цій частині апеляційний суд також не перевіряє.

Тому, відповідно до положень ст. 404 КПК України вирок переглядається у межах доводів апеляційної скарги, зокрема у частині не призначення обвинуваченій ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

При оцінці доводів апеляційної скарги про незаконність вироку у частині не призначення обвинуваченій ОСОБА_5 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами колегія суддів бере до уваги таке.

Так, згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної Постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання без додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, вимоги вказаних вище статей Кримінального кодексу України були дотримані й у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченої, пом`якшуючі та обтяжуючі її покарання обставини.

Так, з вироку вбачається, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання без додаткового у виді позбавлення права керування транспортними засобами, враховані ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, конкретні обставини, за яких його скоєно, дані про особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У тому числі, судом взято до уваги те, що передбачене ч. 2 ст. 286 КК України кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, вчинених з необережності; дані про особу обвинуваченої раніше не судима, одружена, має постійне місце проживання, за яким позитивно характеризується, на спеціальних обліках у лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває; обставини, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданих збитків; відсутність обставин, що обтяжують покарання; відсутність претензій з боку потерпілої сторони; висновок органу пробації про можливість виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, оскільки вона не становить небезпеки для суспільства.

Крім того, суд першої інстанції дав належну оцінку тим фактам, що обвинувачена ОСОБА_5 має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка навчається у 5-А класі Грушівської ЗОШ, школа розташована на відстані близько 3 кілометрів від місця проживання дитини, при цьому малолітня донька обвинуваченої - ОСОБА_11 , з метою всебічного розвитку відвідує факультативні заняття по вокалу в смт. Тересва та додаткові уроки англійської мови в м. Тячів, що в свою чергу зумовлює необхідність використання транспортного засобу матір`ю дитини ОСОБА_5 для її перевезення до загальноосвітньої школи в с. Грушево, та на додаткові уроки в смт. Тересву та місто Тячів, оскільки батько дитини ОСОБА_12 дитину відвозити до школи та на додаткові заняття не має можливості, позаяк він постійно виїжджає на заробітки за межі країни.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про можливість призначення обвинуваченій ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами із застосуванням положень ст. ст. 75, 76 КК України та звільненням від відбування покарання з іспитовим строком тривалістю 1 рік.

Погоджуючись із указаним висновком, апеляційний суд із урахуванням наведеного вище, доходить висновку про відсутність обставин, які б свідчили про небезпечність обвинуваченої ОСОБА_5 як водія під час керування транспортними засобами, у тому числі й систематичність порушення нею Правил дорожнього руху України, і вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано не призначив обвинуваченій ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, належним чином вмотивувавши свій висновок.

На підставі наведеного, доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не призначив обвинуваченій ОСОБА_5 додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, апеляційний суд відхиляє як такі, що спростовуються наведеним вище.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги вимоги ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також адміністративні правопорушення на транспорті», апеляційний суд визнає безпідставними і такими, що не знаходять свого підтвердження.

У зв`язку з наведеним, доводи апеляційної скарги про наявність підстав для призначення обвинуваченій ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 286 КК України додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк 2 роки, не заслуговують на увагу.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд бере до уваги й те, що у підтвердження цих доводів сторона обвинувачення не надала жодних доказів, а також не заявляла будь-яких клопотань про дослідження доказів (документів), які підтверджують доводи апелянта у цій частині. Приймаючи рішення колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що апелянт - прокурор просить вирок змінити, одночасно заявляючи вимоги про погіршення становища обвинуваченої.

Тому, апеляційний суд вважає, що призначене обвинуваченій ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки без позбавлення права керування транспортними засобами, а також звільнення ОСОБА_5 від відбування призначеного їй покарання з іспитовим строком 1 рік, відповідає як характеру та ступеню вчинених нею кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченої, сприятиме досягненню основної мети виховання правопорушниці у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, у тому числі й попередження вчинення нею аналогічних злочинів та адміністративних правопорушень на транспорті.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого в кримінальному провадженні судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування з направленням кримінального провадження на новий судовий розгляд, колегія суддів апеляційного суду не вбачає.

За таких обставин, вирок суду першої інстанції як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни, а подана стороною обвинувачення апеляційна скарга як безпідставна та необґрунтована задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав прокурор Тячівської місцевої прокуратури ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Вирок Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 листопада 2020 року щодо обвинуваченої за ч. 2 ст. 286 КК України ОСОБА_5 залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців із дня її проголошення.

Судді: