Номер провадження: 11-кп/813/1227/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.04.2023 року Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя: ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю:

секретаря

судового засідання: ОСОБА_5

адвоката: ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000589 за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Оскаржуваною ухвалою суду від 06.04.2023 року продовжено строк застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_7 з раніше встановленим розміром застави до 01.06.2023 року .

Мотивуючи зазначене рішення, суд послався на те, що прокурором було доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з носінням електронного засобу контролю та покладенням на нього певних обов`язків.

Вказує, що ризик втечі не може оцінюватися виключно з огляду на суворість можливого покарання. Ризик втечі обвинуваченого цілком нівелюється тим, що обвинувачений є громадянином України, наразі діє заборона на перетин державного кордону України, запроваджені обмеження у вигляді комендантського часу. Це також сприятиме прояву з боку обвинуваченого належної процесуальної поведінки.

Будь яких доказів продовження злочинної діяльності , незаконного впливу на свідків, потерпілих прокурором надано не було.

ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК є несудимим, а тому є хибними висновки про те, що він раніше судимий і може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Обвинувачений має місце проживання в м. Одесі, за яким він позитивно характеризується, має родину- офіційну дружину, утримує трьох малолітніх дітей, отже має міцні соціальні зв`язки , що безпідставно не було враховано судом.

Твердження сторони обвинувачення та суду про те, що обвинувачений офіційно не працевлаштований, свідчить про те, що він не має матеріальних ресурсів для переховування, але це не його вина, а є проблемою в цілому в державі, де неоформлення трудового договору з працівником є масовим явищем.

За твердженням захисника, суд не надав оцінку особі обвинуваченого та помилково дійшов висновку про неможливість застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Позиція учасників.

Адвокат ОСОБА_6 підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги.

Прокурор в судове засідання не з`явився , заяви про відкладення апеляційного розгляду не подавав.

Відповідно до положень ст. 422-1 , ч. 4 ст. 405 КПК розгляд проведено за відсутності прокурора.

ОСОБА_7 заяву про участь під час апеляційного розгляду не подавав.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, перевіривши матеріали провадження, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Мотиви апеляційного суду.

Частина 1 ст. 404 КПК передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок та межі перевірки ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

В межах апеляційного перегляду ухвали суду першої інстанції апеляційний суд відповідно до положень ст. 422-1 КПК здійснює перевірку обставин, які підтверджують наявність ризиків та досліджує клопотання прокурора та рішення суду першої інстанції, яким вирішувалося питання продовження строку тримання під вартою.

За приписами ст. 331 КПК під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вбачається, що на розгляді Приморського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000589 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Ухвалою суду від 06.04.2023 року продовжено строк тримання ОСОБА_7 під вартою до 01.06.2023 року включно з раніше визначеним розміром застави.

Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу має перевірити чи не зменшилися на цій стадії судового розгляду встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Крім тяжкості покарання, що загрожує особі у разі визнання її винуватою, на стадії продовження запобіжного заходу враховується і сукупність обставин, які визначені ст. 178 КПК України, зокрема соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Застосування запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості обвинуваченого .

Питання про те, чи є розумною тривалість утримання особи під запобіжним заходом у виді тримання під вартою, не може бути оцінено абстрактно. Чи є обґрунтованим залишати обвинуваченого під вартою, слід оцінювати за фактами кожної окремої справи та відповідно до її особливостей. Тому безперервне тримання під вартою у конкретному випадку може бути виправдане за наявності дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до свободи особистості відповідно до статті 5 Конвенції.

Задовольнивши клопотання прокурора, суд дійшов висновку, що на даній стадії кримінального провадження продовжують існувати раніше встановлені ризики, і що інші більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти цим ризикам.

Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого, суд фактично врахував відомості, що передбачені ст. 178 КПК.

Суд підставно взяв до уваги, що судовий розгляд кримінального провадження не завершено, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років позбавлення волі.

Суд дійшов висновку, що на даній стадії судового провадження продовжують існувати ризик переховуватися від суду , вчинити інше кримінальне правопорушення, і такі висновки ґрунтуються на матеріалах кримінального провадження.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку суд має зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути піддана обвинувачена особа, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати її до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральні якості, місце проживання, професію, прибуток, сімейні зв`язки, будь які зв`язки з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Серйозність обвинувачення може бути для суду підставою для постановлення рішення про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень.

Серйозність пред`явленого обвинувачення в світлі обставин справи та характеристики особи обвинуваченого, робить вірогідним продовження існування ризику вчинити інші кримінальні правопорушення, на що вірно вказав суд першої інстанції.

З наявних у провадженні відомостей видно, що ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, раніше засуджений за скоєння тяжких злочинів проти власності, законних джерел доходів не має, що у сукупністю з серйозністю пред`явленого обвинувачення у скоєнні тяжкого злочину проти власності свідчить про вірогідність продовження існування ризику вчинити інше кримінальне правопорушення, на що вірно вказав суд першої інстанції.

Суперечать матеріалам провадження доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_7 в силу ст. 89 КК України вважається таким, що не має судимості, оскільки як зазначено в обвинувальному акті та клопотанні прокурора ОСОБА_7 раніше судимий 13.11.2018 року вироком Татарбунарського районного суду Одеської області за ч.3 ст. 185, ч. 4 ст. 70 КК, звільнений за відбуттям покарання 15.07.2022 року. Наразі обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення 05.09.2022 року .

Переконливих доводів на спростування продовження існування ризику переховування від суду апеляційна скарга також не містить.

Посилання апелянта на те, що єдиною підставою для тримання ОСОБА_7 під вартою є тяжкість інкримінованого йому злочину є безпідставними, оскільки як видно з ухвали, судом взято до уваги сукупність відомостей, передбачених ст. 178 КПК України, а не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі доведеності його вини.

Тривалість перебування обвинуваченого під вартою, сама по собі, не може слугувати безумовною підставою для прийняття рішення про зміну запобіжного заходу і підлягає врахуванню у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 177 та ст. 178 КПК України та існуванням реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, та необхідність забезпечення дієвості кримінального провадження з метою завершення розгляду кримінального провадження.

Як видно з ухвали запобіжний захід у виді тримання під вартою продовжено з раніше визначеним розміром застави, отже він не є безальтернативним.

Апеляційний суд , враховуючи обставини, передбачені ст.177, 178, 183 КПК, зважаючи на тяжкість покарання, що загрожує йому в разі доведеності вини у вчиненні кримінального правопорушення, репутацію обвинуваченого, його соціальні зв`язки, за відсутності доказів того, що вони здатні впливати на процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти існуючим ризикам, зокрема ризику вчинити інші кримінальні правопорушення, вважає, що зміна запобіжного заходу на більш м`який, як про те просить апелянт, з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам , що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК.

Наявність у обвинуваченого офіційної дружини, постійного місця проживання, на що посилається захисник, підлягають врахуванню, як обставини, що свідчать про наявність у обвинуваченого соціальних зв`язків, разом з тим зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі суду висновки та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та нівелюють існуючі ризики.

Додані до апеляційної скарги документи не підтверджують посилання апелянта на те, що діти дружини обвинуваченого перебувають утриманні останнього, зважаючи на недоведеність отримання ним законного джерела доходу.

Посилання захисника на те, що встановлені обмеження під час дії воєнного стану знівелюють ризик переховування обвинуваченого від суду є непереконливими.

Встановлені ризики із сплином часу зменшуються, разом із тим вони ще є достатньо суттєвими, що дає підставу погодитися із висновком суду, що більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам.

Суд, при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, фактично врахував як видно, не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєнні інкримінованих злочинів, а і сукупність даних про особу обвинуваченого, передбачених ст. 178 КПК України, що в цілому і стало підставою для прийняття рішення про необхідність продовження стосовно обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і висновку про те, що застосування до ОСОБА_7 на даній стадії судового розгляду кримінального провадження на час постановлення ухвали суду більш м`якого запобіжного заходу у виді домашнього арешту, як на тому наполягає захисник, не могло забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Захисником в апеляційній скарзі не наведено відомості, які підтверджують, що у соціальному, сімейному, матеріальному стані обвинуваченого сталися суттєві зміни, чи з`явилися нові обставини, які не були предметом дослідження суду першої інстанції і не були ним враховані, та які суттєво могли би вплинути на висновки про вірогідність продовження існування встановлених судом ризиків.

Враховуючи викладене слід дійти висновку, що зазначені в апеляційній скарзі обставини не можна визнати підставами для скасування оскаржуваної ухвали , як про те просить апелянт, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення .

Керуючись ст.ст.177, 178, 331, 404, 405, 407, 419, 422-1, ч.2 ст. 376 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2023 року, якою продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3