Провадження № 1-кп/243/586/2023
Справа № 243/1648/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2023 року

Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів у системі EasyCon на підставі наказу № 29 про впровадження дистанційної роботи Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 10 травня 2022 року, кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0001075 від 12 квітня 2023 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нижньотепле Станично-Луганського району Луганської області, одруженого, маючого двох малолітніх дітей, маючого неповну вищу освіту, маючого нагороду "Захиснику Вітчизни", військовослужбовця військової служби за мобілізацією, на особливий період, який проходив військову службу на посаді техніка-водія 2 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 та 22 вересня 2022 року призначений на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії водія третього відділення інспекторів прикордонної служби першої прикордонної застави відділу прикордонної служби № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , головного сержанта, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, -

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3 ,

захисник ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Згідно із ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

На підставі Указу Президента України «Про введення воєнного стану в України» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні із

05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб введено воєнний стан.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 14 березня 2022 року № 2119-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від

21 квітня 2022 року № 2212-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від

22 травня 2022 року № 2263-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від

17 серпня 2022 року № 2500-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 07 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в України» від 16 листопада 2022 року № 2738-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06 лютого 2023 року №58/2023, затвердженого Законом України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від

07 лютого 2023 року № 2915-IX, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 558-ОС, головного сержанта ОСОБА_3 29.07.2021 призначено на посаду техніка-водія

2 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 94-ОС, головного сержанта ОСОБА_3 03.03.2022 призначено на посаду техніка водія прикордонної застави вогневої підтримки відділу № НОМЕР_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Згідно витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 № 127-ОС від 19.03.2020 заступник начальника прикордонного загону комендант прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 полковник ОСОБА_6 вважається таким, що приступив до виконання обов`язків за посадою.

Згідно зі ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Відповідно до ст. 28 Статуту, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтями 29, 31 Статуту також передбачено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звання полковник належать до старшого офіцерського складу, звання головний сержант належить до старшого сержантського і старшинського складу.

Статтею 32 Статуту також передбачено, що військовослужбовці старшого офіцерського складу є начальниками для військовослужбовців сержантського і старшинського складу.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЗУ «Про Державну прикордонну службу України» до складу прикордонного загону можуть входити прикордонні комендатури, відділи прикордонної служби, прикордонні застави, контрольно-пропускні пункти, відділення прикордонного контролю.

Абзацом 4 ст. 11 Статуту також передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників).

Таким чином, заступник начальника прикордонного загону комендант прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 полковник ОСОБА_6 , по відношенню до техніка-водія 2 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 головного сержанта ОСОБА_3 є прямим начальником за своїм службовим становищем та начальником за військовим званням, а останній підлеглим полковника ОСОБА_6 .

Поряд із цим, статтею 35 Статуту, серед іншого, передбачено, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості, наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Згідно ст. 36 Статуту, командир (начальник) відповідає за відданий наказ, його наслідки та відповідність законодавству, а також за невжиття заходів для його виконання, за зловживання, перевищення влади чи службових повноважень.

Стаття 37 Статуту визначає, що військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його, військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання.

Крім того, Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Згідно ст.ст. 6, 11, 16, 127, 128 Статуту, ст.ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України також передбачено, що кожен військовослужбовець зобов`язаний знати й сумлінно виконувати вимоги цього Статуту, свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України, вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни.

Більше того, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України визначено право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

Під наказом у ст. 401 КК України розуміється одна із форм реалізації владних функцій, організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків військової службової особи, змістом якої є пряма, обов`язкова для виконання вимога начальника про вчинення або невчинення підлеглим (групою підлеглих) певних дій по службі. В контексті ст. 402 КК України під наказом розуміється також пряма вимога у вигляді розпорядження, вказівки, команди тощо.

Особа, яка одержала законний наказ, зобов`язана його виконати. За своєю юридичною природою виконання законного наказу - це виконання особою свого юридичного (службового) обов`язку.

Наказ або розпорядження є законними, якщо вони віддані відповідною особою в належному порядку та в межах її повноважень і за змістом не суперечать чинному законодавству та не пов`язані з порушенням конституційних прав та свобод людини і громадянина.

В свою чергу, головний сержант ОСОБА_3 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку, проходження військової служби і підлеглості, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши в умовах воєнного стану, військовий злочин за наступних обставин.

Так, у зв`язку з виконанням завдань за призначенням, пов`язаних із захистом незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України

ІНФОРМАЦІЯ_5 виконує завдання за призначенням на території Донецької області.

05 червня 2022 року приблизно о 01 годині 12 хвилин, перебуваючи на території місця тимчасової дислокації підрозділу НОМЕР_2 прикордонного загону імені Героя України полковника ІНФОРМАЦІЯ_6 в населеному пункті Слов`янськ Донецької області, головний сержант ОСОБА_3 отримав законний усний наказ свого прямого начальника заступника начальника прикордонного загону коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 »

ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_6 , відданий на підставі бойового розпорядження начальника

ІНФОРМАЦІЯ_3 № БР 745 військовослужбовцям прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , які разом із ОСОБА_6 перебували в підпорядкуванні командира НОМЕР_3 ІНФОРМАЦІЯ_7 , про висунення на виконання бойового завдання до АДРЕСА_2 з метою зайняття оборони вздовж річки ІНФОРМАЦІЯ_8 та організації постів спостереження за діями противника та своєчасної передачі інформації.

Отримавши зазначений наказ прямого начальника головний сержант ОСОБА_3 злякався виконувати покладені на нього обов`язки військової служби.

Продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на підрив установленого в Збройних Силах України порядку підлеглості і принципу єдиноначальності, головний сержант ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді техніка-водія 2 прикордонної застави прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 »

ІНФОРМАЦІЯ_3 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 05 червня 2022 року приблизно о 01 годині 12 хвилин, перебуваючи на території місця тимчасової дислокації підрозділу НОМЕР_2 прикордонного загону імені Героя України полковника ІНФОРМАЦІЯ_6 в населеному пункті Слов`янськ Донецької області, отримавши законний усний наказ свого прямого начальника заступника начальника прикордонного загону коменданта прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 полковника ОСОБА_6 , відданий на підставі бойового розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 № БР 745 військовослужбовцям прикордонної комендатури швидкого реагування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ІНФОРМАЦІЯ_3 , які разом із ОСОБА_6 перебували в підпорядкуванні командира НОМЕР_4 , про висунення на виконання бойового завдання до АДРЕСА_2 з метою зайняття оборони вздовж річки ІНФОРМАЦІЯ_8 та організації постів спостереження за діями противника та своєчасної передачі інформації, відкрито відмовився виконати зазначений наказ начальника, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, а саме, непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні учасники розгляду кримінального провадження не заперечували проти здійснення розгляду даного кримінального провадження в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EasyCon».

Під час підготовчого судового засідання надійшла угода про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0001075 від 12 квітня 2023 року, відповідно до якої,19 червня 2023 року між обвинуваченим ОСОБА_3 та прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 була укладена угода про визнання винуватості та скріплена підписами сторін.

За умовами угоди, уточненої в ході судового засідання, які зафіксовані у журналі судового засідання, сторони домовились про таке:

Обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, вчинене ним за викладених вище обставин у повному обсязі висунутого обвинувачення.

Обвинувачений ОСОБА_3 щиро покаявся у скоєному злочині та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_3 під час та судового провадження зобов`язується:

беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України;

щиро каятися;

активно сприяти розгляду кримінального провадження судом.

Враховуючи низку обставин, які пом`якшують покарання, сторони вважають за можливе при призначенні покарання за вчинений злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, застосувати норми ст. 69 КК України та призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу та погоджуються на призначення останньому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два роки).

З урахуванням ст. 58 КК України, з якої вбачається, що покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк, сторони погоджуються на призначення покарання обвинуваченому за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, у виді службового обмеження строком на два роки, з відрахуванням в дохід держави 20% від суми грошового забезпечення.

Сторони дійшли згоди на призначення ОСОБА_3 остаточного покарання за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, із застосуванням ст.ст. 58, 69 КК України у виді службового обмеження строком на два роки, з відрахуванням в дохід держави 20% від суми грошового забезпечення.

Обвинувачений ОСОБА_3 в підготовчому судовому засіданні винуватим у скоєнні кримінального правопорушення визнав себе повністю, щиро розкаявся, свої права, передбачені ст. 474 КПК України, розуміє.

Обвинувачений ОСОБА_3 та прокурор в судовому засіданні заявили, що вони цілком розуміють наслідки угоди, укладення угоди є добровільним і не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж передбачені в угоді.

Суд переконався, що обвинувачений розуміє свої права, передбачені КПК України, зокрема ст. 474 КПК України, у добровільності укладання сторонами угоди і, що угода не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, обіцянок, дії будь-яких інших обставин ніж ті, які передбачені в угоді. Узгоджені сторонами вид і міра покарання не є такими, що не відповідають ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, разом з цим, судом з`ясовано, що він цілком розуміє наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, наслідки її невиконання, відповідно ст. 476 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні ствердив, що був присутній при ініціюванні угоди, вважає, що укладення угоди не суперечить інтересам підзахисного.

Судом вислухані показання обвинуваченого та оглянуті представлені в підготовче судове засідання матеріали кримінального провадження з метою перевірки угоди про визнання винуватості на відповідність нормам КПК та КК України, за якими суд встановив, що умови угоди, не суперечать вимогам КПК України, оскільки вона укладена у провадженні щодо тяжкого злочину за ч. 4 ст. 402 КК України, відповідає вимогам ст. 472 КПК України, не суперечить вимогам КК України, оскільки обставини, викладені в ній відповідають матеріалам справи, дії обвинуваченого кваліфіковано вірно за ч. 4 ст. 402 КК України, а саме непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану, в редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення. Узгоджене покарання відповідає особі обвинуваченого, та вимогам ст. 58 Конституції України, оскільки відповідає санкції частини статті, яка діяла на момент вчинення обвинуваченим правопорушень, умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободі чи інтереси сторін або інших осіб, укладення угоди було добровільним, про що свідчать як особисті підписи обвинуваченого в угоді, так і його пояснення в судовому засіданні, обвинувачений має можливість виконувати взяті на себе угодою зобов`язання, підстави для визнання винуватості є дійсними.

Дослідивши представлені в судове засідання матеріали кримінального провадження, враховуючи, що 19 червня 2023 року обвинувачений ОСОБА_3 та прокурор під час судового провадження досягли угоди про визнання винуватості, підписали її в присутності захисника, при цьому ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення за вказаних обставин, між ним та прокурором була досягнута домовленість про призначення ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 4 ст. 402 КК України, покарання, з застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки, та на підставі ст. 58 КК України замінити основне покарання ОСОБА_3 за вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, у вигляді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на службове обмеження строком на 2 (два) роки, з відрахуванням в дохід держави 20 % (двадцяти відсотків) від суми грошового забезпечення, а тому суд вважає, що справу можливо розглянути відповідно до положень ч. 2 ст. 473, ч. 4 ст. 474 КПК України.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, відомості про особу обвинуваченого.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття, та активне сприяння розкриттю злочину, кримінальним правопорушенням шкоди не завдано.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 судом не встановлено.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Стаття 58 КК України передбачає, що покарання у виді службового обмеження застосовується до засуджених військовослужбовців, крім військовослужбовців строкової служби, на строк від шести місяців до двох років у випадках, передбачених цим Кодексом, а також у випадках, коли суд, враховуючи обставини справи та особу засудженого, вважатиме за можливе замість обмеження волі чи позбавлення волі на строк не більше двох років призначити службове обмеження на той самий строк.

Таким чином, судом встановлено наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Враховуючи данні про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно, громадський порядок не порушує, на обліку у лікарів психіатра або нарколога не перебуває, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також беззастережне визнання ним своєї винуватості, беручи до уваги інтереси суспільства, враховуючи характеристику за місцем проживання, його стан здоров`я, а також його критичне ставлення до скоєного, суд вважає наявними підстави для застосування ст. ст. 58, 69 КК України.

За таких обставин, суд приходить до переконання, що угоду належить затвердити, а ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, тобто у непокорі, вчиненої в умовах воєнного стану, та призначити покарання, обумовлене угодою про визнання винуватості.

Цивільний позов не заявлений.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до норм ст. 100 КПК України.

Розв`язуючи питання щодо заходів забезпечення кримінального провадження, згідно із п. 14 ст. 368 КПК України, суд виходить з наступних встановлених в судовому засіданні обставин.

Відповідно до ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2023 року, ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.

Згідно із листом начальника Лугансько-Павлоградського ЗВ ВСП №1776 від 23 березня 2023 року, повідомлено, що після надходження підтвердження отримання застави від 21.03.2023 № 762/23 у сумі 53 680 грн. 00 коп., визначеної ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2023 року по справі № 202/4872/23, 21 березня 2023 року ОСОБА_3 був звільнений з гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_9 та направлений до військової частини НОМЕР_5 .

З огляду на викладене, враховуючи вимоги п. в) ч.1 ч. 5 ст. 72 КК України ОСОБА_3 слід зарахувати у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 20 березня по 21 березня 2023 року включно, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Розв`язуючи питання щодо запобіжного заходу у виді застави, суд виходить з наступної позиції.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Можливість застосування застави щодо особи, стосовно якої застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, може бути визначена в ухвалі слідчого судді, суду у випадках, передбачених частинами третьою або четвертою статті 183 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 8 ст. 182 КПК України У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Відповідно до ч. 11 ст. 182 КПК України, застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються.

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_3 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 15 травня 2023 року із визначенням застави в розмірі 53680 грн. 00 коп. з покладенням на останнього обов`язків, передбачених ч.ч.5, 6 ст. 194 КПК України, який 21 березня 2023 року був змінений на заставу, у зв`язку з внесенням застави.

Стороною обвинувачення клопотань про продовження дії ухвали про накладення обов`язків на обвинуваченого не заявлялось. Отже станом на час ухвалення вироку строк дії обов`язків закінчився.

Виходячи із змісту ч.1 ст. 182 КПК України, суть застави як гарантії добросовісної процесуальної поведінки обвинуваченого полягає саме в забезпеченні конкретних обов`язків, які на нього покладені.

Зважаючи на те, що станом на час ухвалення вироку строк дії обов`язків закінчився, питання про їх продовження стороною обвинувачення не ставилося, на думку суду підстави для продовження дії застави припинилися. Крім того, суд звертає увагу, що будь-які майнові стягнення за вироком відсутні, підстав, передбачених ст. 182 КПК України для звернення стягнення застави в дохід держави не встановлено.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до квитанції від 20 березня 2023 року внесено заставу в сумі 53 680 грн. 00 коп. на виконання ухвали слідчого судді від 20 березня 2023 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що застава підлягає поверненню заставодавцю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368, 370, 473, 474, 475, 476 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості між прокурором Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР за № 0001075 від 12 квітня 2023 року - затвердити.

Визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Призначити ОСОБА_3 узгоджене покарання за ч. 4 ст. 402 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 58 КК України, замінити покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на покарання у виді службового обмеження строком на 2 (два) роки, з відрахуванням в дохід держави 20 % (двадцяти відсотків) від суми грошового забезпечення.

На підставі п. в) ч. 1 і ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати обвинуваченому ОСОБА_3 , строк попереднього ув`язнення у строк відбування покарання з 20 березня 2023 року по 21 березня 2023 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за три дні службового обмеження для військовослужбовців.

Запобіжний захід, обраний ОСОБА_3 у вигляді застави, скасувати після набрання вироком законної сили.

Після набрання вироком законної сили, повернути ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , заставу в розмірі 53 680 (п`ятдесят три тисячі шістсот вісімдесят) грн. 00 коп., внесену 20 березня 2023 року на підставі ухвали слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 березня 2023 року, на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області.

Речові докази по справі:

флеш-накопичувач «MicroSD Арасег» об`ємом пам`яті 16 GB, що надійшов з відділу внутрішньої та власної безпеки по НОМЕР_2 прикордонному загону Головного відділу внутрішньої та власної безпеки « ІНФОРМАЦІЯ_10 » Державної прикордонної служби України в додаток до супровідного листа від 27 січня 2023 № 16/149 про виконання доручення, на якому міститься файл «Допит АРСЕНЬЄВ» формату «mp4» розміром «1317549» КБ тривалістю «03:09» хв., файл «Допит ОСОБА_7 » формату «mp4» розміром «1546236» КБ тривалістю «04:41» хв. та Файл «Постановка Бойового наказу» формату «mp4» розміром «340754» КБ тривалістю «02:52» хв., який визнаний речовим доказом та зберігається в матеріалах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001075 від 12 квітня 2023 зберігати у матеріалах кримінального провадження № 0001075 від 12 квітня 2023 року.

флеш-накопичувач «MicroSD Арасег» об`ємом пам`яті 16 GB, що надійшов з відділу внутрішньої та власної безпеки по НОМЕР_2 прикордонному загону Головного відділу внутрішньої та власної безпеки « ІНФОРМАЦІЯ_10 » Державної прикордонної служби України в додаток до супровідного листа від 31 березня 2023 № 16/570 про виконання доручення, на якому міститься файл «GX010162» формату «mp4» розміром «2 838 681» КБ тривалістю «08:35» хв., на якому зафіксований відеозапис допиту свідка ОСОБА_6 від 29.03.2023 та Файл «GX010163» формату «mp4» розміром «2 009 286» КБ тривалістю «06:05» хв., на якому зафіксований відеозапис слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_8 від 30.03.2023, який визнаний речовим доказом та зберігається в матеріалах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0001075 від 12 квітня 2023 зберігати у матеріалах кримінального провадження № 0001075 від 12 квітня 2023 року.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Слов`янський міськрайонний суд Донецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Згідно із ч. 4 ст. 394 КПК України, вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди, затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 364 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок складено у єдиному екземплярі у нарадчій кімнаті.

Головуючий-суддя: ОСОБА_1