Номер провадження: 11-кп/813/704/23
Справа № 946/7438/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.04.2023 року Одеський апеляційний суд у складі

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участі:

секретаря судового

засідання: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

адвоката: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000228 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 листопада 2022 року стосовно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець Румунії, громадянин Румунії, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

обвинувачений у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Цим вироком ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, та призначено йому покарання:

-за ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн.

-за ч.4 ст.358 КК України у виді штрафу в розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 850 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначене остаточне покарання ОСОБА_8 за сукупністю злочинів у вигляді штрафу в розмірі 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 3400 грн.

Вирішено питання про процесуальні витрати та речова докази.

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_9 визнано винуватим у тому , що він у квітні 2012 року, точну дату та час дізнанням не встановлено, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на пособництво у підробленні посвідчення з метою використання його іншою особою, а саме пособництва у виготовленні завідомо підробленого посвідчення водія та його подальшого особистого використання для посвідчення своєї особи та керування транспортними засобами, перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , знаючи законний порядок отримання посвідчення водія, порушуючи Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 р. № 340, відшукав невстановлену особу, стосовно якої відомості виділені в окреме кримінальне провадження, та зв`язався з нею, після чого вказана особа за грошову винагороду обіцяла йому виготовити завідомо підроблене посвідчення водія. З метою досягнення обумовленої домовленості ОСОБА_9 надав вищевказаній невстановленій досудовим розслідуванням особі свої анкетні дані та фотокартку із власним зображенням, які було використано під час виготовлення завідомо підробленого посвідчення водія, виданого на його ім`я. Після чого, невстановлена досудовим розслідуванням особа особисто передала підроблене посвідчення водія, яке не відповідає аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України та виготовлене не підприємством, що здійснює випуск даної продукції, а саме посвідчення водія з зазначеним на ньому серійним номером НОМЕР_1 від 15.06.2012, виданого ВРЕР ДАЇ м. Рівне УДАІ УМВС України в Рівненській області на ім`я ОСОБА_10 , що дає право особі керувати транспортними засобами категорії А1, А, В, С1, С за що останній сплатив грошові кошти в сумі 600 Євро.

Бланк посвідчення водія з серійним номером НОМЕР_1 від 15.06.2012 на ім`я ОСОБА_10 за своїми характеристиками не відповідає встановленому зразку аналогічного бланку посвідчення водія, що перебуває в офіційному обігу на території України.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковані судом за ч. 5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК України, за ознаками пособництва у підробленні посвідчення з метою використання його іншою особою та за ч. 4 ст. 358 КК України, за ознаками використання завідомо підробленого документа.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_9 просить вирок в частині призначення покарання змінити. Звільнити обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.1 ст. 358 КК від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 КК. Закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 у зв`язку зі звільненням від кримінальної відповідальності. В іншій частині вирок залишити без змін.

Вказує, що не оспорює доведеність вини у вчиненні кримінальних правопорушень. Вважає що вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження за ч.5 ст.27 ч.1 ст. 358 КК України підлягає закриттю.

Зазначає, що він не ухилявся від досудового розслідування та суду, інших кримінальних правопорушень не вчиняв, у зв`язку з чим перебіг давності відповідно до 3 ст. 49 КК не переривався. З часу вчинення правопорушення за ч.5 ст.27, ч.1 ст. 358 КК України минуло 10 років, у зв`язку з чим наявні підстави для закриття провадження.

Позиції учасників судового провадження, висловлені в ході апеляційного розгляду.

Адвокат ОСОБА_7 підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_9 направив заяву про здійснення апеляційного розгляду за його відсутності.

Прокурор погодився із доводами апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Мотиви суду.

Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_9 обвинувачувався у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст. 358, ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України

Розгляд таких справ у суді здійснюється в порядку ст. ст. 381-382 КПК України.

Суд має право призначити розгляд обвинувального акта у судовому засіданні та викликати для участі в ньому учасників кримінального провадження, якщо визнає це за необхідне або суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта.

В останньому випадку розгляд проводиться у порядку спрощеного провадження, яке має на меті прискорення кримінального провадження, усунення необґрунтованої тяганини при розгляді кримінальних справ і дозволяє забезпечити вирішення завдань кримінального провадження при процесуальній та ресурсній економії.

Підставою для розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку у спрощеному провадженні є встановлення прокурором під час досудового розслідування, що підозрюваний беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, а потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, не заперечують проти такого розгляду. В такому випадку прокурор має право надіслати до суду обвинувальний акт, в якому зазначає клопотання про його розгляд у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

При цьому положеннями ст. 382 КПК України передбачено, що вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Отже, за умови згоди всіх учасників судового провадження щодо обставин скоєного кримінального правопорушення, суд зазначає у вироку ті обставини, які були встановлені органом досудового розслідування. Тому їх виклад у вироку не може відрізнятися від того, як зазначено в обвинувальному акті.

Як видно із вироку, що оскаржується, ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч.5 ст.27, ч.1 ст.358, ч.4 ст.358 КК України та призначене покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо і за сукупністю кримінальних правопорушень.

Із формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК України вчинене ОСОБА_9 у квітні 2012 року .

Отже , виходячи з вимог ст. 49, 74 КК України суд першої інстанції мав перевірити та встановити чи не закінчилися на день ухвалення вироку строки притягнення особи до кримінальної відповідальності за вказане кримінальне правопорушення та чи наявні підстави для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності чи від покарання на підставі ч.5 ст. 74 КК України, на чому вірно наголошує обвинувачений в апеляційній скарзі.

Проте, як видно, суд першої інстанції у повному обсязі не вирішив питання, що вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до ст. 368 КПК України.

Крім того , у порядку ч. 2 ст. 404 КПК України колегія суддів відзначає, що у вироку суд сформулював обвинувачення ОСОБА_9 , визнане доведеним лише у вчиненні у квітні 2012 року кримінального проступку, передбаченого ч.5 ст.27, ч.1 ст.358 КК.

Разом із тим, суд визнав ОСОБА_9 також винуватим у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України , але при цьому у вироку зовсім не сформулював обвинувачення, визнане доведеним за ч. 4 ст. 358 КК України.

Положення ст. 2 КПК визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, одним із завдань є забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 374 КПК у мотивувальній частині обвинувального вироку, у разі визнання особи винуватою зокрема, має бути чітко сформульовано обвинувачення, яке визнається судом доведеним, з обов`язковим зазначенням місця, часу, способу вчинення злочину та його наслідків, форми вини і мотивів злочину тощо, а також доказів, якими суд обґрунтовує свої висновки, обставин, що визначають ступінь тяжкості вчиненого злочину, пом`якшують або обтяжують покарання.

Частиною 2 ст. 382 КПК України передбачено, що вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Правильне відображення фактичних обставин кримінального правопорушення має суттєве значення не тільки для аргументації висновків суду про доведеність винуватості особи, але й для реалізації права на захист. Адже фабула обвинувачення є фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правову норму, порушення якої інкриміновано обвинуваченій. Тому наведені у вироку фактичні дані в своїй сукупності мають давати повне уявлення стосовно кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, у свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Натомість, суд першої інстанції суд не виклавши формулювання обвинувачення визнане судом доведеним за ч. 4 ст. 358 КК, тобто не виклавши встановлені судом обставини, ухвалив рішення про засудження обвинуваченого за вчинення вказаного кримінального правопорушення, не встановивши обставини події, тим сами допустив суперечності між мотивувальною та резолютивною частиною вироку, що призвело до невідповідності вироку вимогам ст. 374, 370 КПК України.

Вказана невідповідність вироку вимогам ст.374 КПК, в тому числі є порушенням прав обвинуваченого, які регламентовані ст. 42 КПК, що у силу положень ст. 412 КПК також є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд враховує, що аналогічна правова позиція щодо неприпустимості спрощення формулювання обвинувачення та відсутності у вироку формулювання обвинувачення визнаного судом доведеним, неодноразово висловлювалась у рішеннях суду касаційної інстанції, зокрема, в постанові Верховного Суду від 01 березня 2018 року по справі №466/9158/14-к , від 22 березня 2018 року по справі № 521/11693/16-к .

Вказані порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом першої інстанції є істотними,такими, що перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, і такими, що унеможливлюють ухвалення апеляційним судом свого рішення, як про те просить апелянт, що потребує встановлення обставин, передбачених ч.1,3 ст. 49 КК України , виходячи з фактичних обставин обвинувачення , що визнане судом доведеним.

Зазначені протиріччя усунути за результатами апеляційного розгляду є неможливим, оскільки з тексту вироку неможливо визначити, що саме було встановлено судом.

Відповідно до змісту мотивувальної частини оскарженого вироку суду, не вбачається які обставини, зокрема який обсяг обвинувачення було встановлено судом першої інстанції за результатами судового розгляду.

Таким чином, встановлені апеляційним судом порушення вимог кримінального процесуального закону при ухвалені вироку, з урахуванням положень ст.ст. 2, 7, 9, 409, 412, 415 КПК, є істотним, не можуть бути усунені шляхом зміни вироку, або ухвалення нового вироку апеляційним судом, та є такими, що тягнуть за собою скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

Порушення судом першої інстанції вимог ч.3 ст. 374 КПК України про зміст мотивувальної частини вироку не відноситься до передбаченого ч.1ст. 415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції.

За таких обставин, апеляційний суд вважає за необхідне застосовувати загальні засади кримінального провадження, визначені ст. 7, 8, 9 КПК України.

Відповідно ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями і застосовується цей принцип з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Апеляційний суд також виходить з положень ч. 1 ст. 9 КПК, відповідно до яких, під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, тобто суд під час розгляду кримінального провадження повинен дотримуватися законності.

В той же час, у відповідності до положень ч.6 ст.9 КПК , у випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Тобто, значення загальних засад кримінального провадження, як норм вищого ступеня нормативності, є підґрунтям для тлумачення норм кримінального процесуального права та подолання прогалин у правовому регулюванні кримінальних процесуальних правовідносин.

З огляду на викладене та з урахуванням положень ст. ст. 7, 8, 9 КПК України, апеляційний суд, вважає, що судове провадження в суді першої інстанції було здійснено з істотними порушеннями вимог КПК України, та у відповідності з вимогами п.3 ч.1 ст. 409, ч.1ст.412, ч. 2 ст. 404 КПК України тягнуть за собою скасування вироку суду першої інстанції та призначення нового судового розгляду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_9 у скоєнні кримінальних правопорушень , передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, в суді першої інстанції, чим не погіршується становище обвинуваченого.

Під час нового судового розгляду суду першої інстанції, неухильно дотримуючись вимог КПК України, необхідно звернути увагу на встановлені під час апеляційного розгляду та зазначені в ухвалі суду факти порушення вимог кримінального процесуального закону, приписи ст. 5 КК, провести судове провадження у відповідності до вимог КП та прийняти за його результатами законне і обґрунтоване рішення, яке буде відповідати вимогам закону, та забезпечить неухильне виконання положень ст.ст. 2, 7, 8,9, 370, 374, 381-382 КПК України.

Апеляційна скарга обвинуваченого з наведених вище підстав підлягає задоволенню частково.

Керуючись ст. 7, 404, 405,407,409,412, 415, 419, ч.2 ст. 376 КПК України апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_8 скасувати .

Призначити новий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України в суді першої інстанції .

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3