ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 611/134/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/1322/23 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: п. 13 ч. 2 ст. 115 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова матеріали за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2023 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000200 від 07.02.2023 за пунктом 13 частиною 2 статті 115 КК України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2023 року задоволено клопотання прокурора, продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 14.10.2023 включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись з вказаною ухвалою, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2023 року скасувати, ухвалити нову ухвалу, якою обрати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме особисте зобов`язання чи заставу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, захисник посилається на те, що під час досудового слідства, 10.02.2023 Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжено до 26.08.2023. Тобто слідчим суддею вже було обрано раніше запобіжний захід який не був змінений, термін якого не сплинув. Отже, на момент підготовчого судового засідання до обвинуваченого вже було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Незважаючи на це, прокурор ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про «Обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою», хоча такий запобіжний захід вже було застосовано до обвинуваченого і він діяв на час розгляду клопотання.

Положеннями статті 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Захисник зазначає, що законодавцем чітко визначені дії прокурора, слідчого у разі вже обраного запобіжного заходу, а саме відповідна службова особа, у разі продовження дії раніше обраного запобіжного заходу, повинна звернутися до суду з клопотанням саме про продовженням дії такого, а не про повторне його обрання.

Апелянт вказує, що прокурором в поданому клопотанні не доведено існування ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 КПК України, а лише зазначено їх стандартний перелік.

Сторона захисту вважає, що ступінь тяжкості інкримінованого злочину обвинуваченому ОСОБА_7 сама по собі не може бути підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Крім цього, тримання під вартою можна вважати виправданим і необхідним, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має передувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути "формою очікування" обвинувального вироку".

Апелянт вказує на те, що тримання особи під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Крім цього відповідно до статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апелянт вважає, що стороною обвинувачення до суду не надано жодного належного та допустимого доказу, що вказував би на переховування обвинуваченого ОСОБА_7 від органу досудового розслідування чи суду, чи його перешкоджання кримінальному провадженню, та інших підстав.

Також захисник вважає необґрунтованим рішення суду першої інстанції щодо не визначення обвинуваченому ОСОБА_7 розміру застави.

Окрім цього апелянт звертає увагу на те, що ОСОБА_7 від працівників правоохоронних органів не переховувався. Під час проведення першочергових та інших слідчих дій не чинив опору та надавав свідчення з приводу підозри. Обвинувачений має міцні соціальні зв`язки, одружений, на вихованні перебуває 4-ро неповнолітніх дітей. Жодних документів або інших доказів того, що обвинувачений скоїть дії направлені на переховування, в матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази того, що обвинувачений вчинить інше кримінальне правопорушення.

Захисник вважає, що застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов 'язання чи застави, буде достатнім для забезпечення виконання обвинуваченого покладених на нього обов`язків, а подальше перебування ОСОБА_7 в умовах тримання під вартою з врахуванням проблем, в тому числі викликаних пандемією гострої респіраторної хвороби COVID19, відповідно до існуючої практики та рішень ЄСПЛ, може бути в подальшому визнане як катування та порушення основоположних прав та свобод на життя, здоров`я та справедливий суд.

Апеляційна скарга захисника не містить клопотання про особисту участь обвинуваченого ОСОБА_7 у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Будучи належним чином повідомленим про час та місце апеляційного розгляду, прокурор в судове засідання не прибув та не повідомив про причини свого неприбуття.

В силу вимог статтей 405, 422-1 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає оскаржувану ухвалу за відсутності прокурора.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення захисника, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, з огляду на наступне.

Статтею 199 КПК України передбачено порядок продовження строку тримання під вартою.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченими статтею 177 цього Кодексу.

Згідно із статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, слідчий суддя, відповідно до статті 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини повинен враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховуватися від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Задовольняючи клопотання прокурора, та продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції врахував тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення, тяжкість покарання яке загрожує обвинуваченому у уразі визнання його винуватим, особу обвинуваченого та вважав, що на даній стадії кримінального провадження, ризики здійснення обвинуваченим дій, передбачених пунктами 1,3,5 частиною 1 статті 177 КПК України не зменшилися, та жоден з більш м`яких запобіжних заходів не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, щоб запобігти спробам вчинити дії, передбачені пунктами 1,3,5 частини 1 статті 177 КПК України.

Відповідно до частини 4 статті 183 КПК України суд першої інстанції не визначив розмір застави.

З таким висновком суду погоджується й суд апеляційної інстанції, вважає його обґрунтованим та вмотивованим, вважає мотиви прийнятого рішення такими, що відповідають вимогам статей 193-194, 196, 199 КПК України, пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Під час апеляційного перегляду, судом апеляційної інстанції встановлено, що ухвала суду першої інстанції є обґрунтованою та постановлена з дотриманням вимог чинного законодавства.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо продовження існування ризиків, передбачених пунктами 1,3,5 частини 1 статті 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, або ж створять загрозу суспільству.

Надаючи оцінку можливості обвинуваченого переховуватися від суду, або вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій.

Стосовно доводів апеляційної скарги захисника щодо безпідставного і необґрунтованого не визначення розміру застави, апеляційний суд вважає, що таке ствердження не ґрунтується на положеннях КПК України, виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 2 частини 4 статті 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З наданих матеріалів вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого пунктом 13 частиною 1 статті 115 КК України, яке відповідно до статті 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого, у зв`язку з чим обвинувачений може переховуватися від суду.

На думку суду апеляційної інстанції у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

При цьому, належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності таких дій є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від суду, здійснити незаконний вплив на свідків, або вчинити інше кримінальне правопорушення, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також до неналежного дотримання ним його процесуальних обов`язків.

Колегія суддів також бере до уваги те, що відповідно до наявних в наданих матеріалах відомостей, обвинувачений ОСОБА_7 раніше був судимим за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України до 7 років позбавлення волі, відбував покарання в місцях позбавлення волі та 12.02.2016 звільнився по відбуттю строку покарання, одружений, має постійне місце проживання, має на утриманні чотирьох неповнолітніх дітей, є діючим військовослужбовцем, однак зазначені обставини не зменшують існування ризиків та не утворюють жодних моральних запобіжників, які унеможливлюють вчинення дій обвинуваченим, пов`язаних з вищенаведеними ризиками при обранні ним певної моделі поведінки, а відтак не здатні перешкодити вчиненню дій, передбачених пунктами 1, 3, 5 частиною 1 статті 177 КК України.

Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги доводи захисника щодо відсутності або недоведеності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. З наданих матеріалів об`єктивно вбачається, що заявлені прокурором ризики є наявними у кримінальному провадженні та на час апеляційного розгляду не зменшилися.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризику, передбаченого пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, з огляду на таке.

Під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали, судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачений може вплинути на свідків у цьому кримінальному провадженні, враховуючи встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду, на стадії судового розгляду усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні.

Отже, на час проведення апеляційного перегляду ризики, що існували на час обрання запобіжного заходу обвинуваченому, а саме, можливість переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, або вчинити інше кримінальне правопорушення не втратили свою актуальність, а суспільний інтерес, внаслідок висунутого йому обвинувачення, об`єктивно переважає принцип поваги до особистої свободи.

Враховуючи вищенаведені відомості, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими та доведеними ризики, якими прокурор обґрунтовує необхідність продовження строку тримання під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи обвинуваченого та обставин кримінального провадження.

З огляду на значимі для цього провадження обставини, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

У зв`язку із наведеним, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції, оскільки порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та вмотивоване рішення, колегією суддів не встановлено, а наведені в апеляційній скарзі доводи захисника не є достатніми для її скасування.

Керуючись статтями 177, 178, 404, 405, пунктом 1 частини 1 статті 407, 418, 419, 422-1 КПК України, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 серпня 2023 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до статті 424 КПК України.

Головуючий:

Судді: