Справа № 577/2412/23
Провадження № 1-кп/577/306/23

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 червня 2023 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого судді ОСОБА_1
судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
захисника ОСОБА_4
обвинуваченого ОСОБА_5
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України,-
ВСТАНОВИВ:
Відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
24.02.2022 року Президентом України видано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022, затверджений Законом № 2102-ІХ від 24.02.2022, у зв`язку з чим на території України запроваджено правовий режим воєнного стану.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.06.2022 року №163 старшого солдата ОСОБА_5 призначено на посаду навідника 2-го мотопіхотного відділення 1-го мотопіхотного взводу 3-ї мотопіхотної роти, зараховано до списків особового складу військової частини, поставлено на всі види забезпечення та враховано таким, що справи і посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.
Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 29.08.2022 року №246 старшого солдата ОСОБА_5 призначено на посаду навідника 1-го механізованого відділення 3-го механізованого взводу механізованої роти та враховано таким, що справи і посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.
Під час проходження військової служби за мобілізацією ОСОБА_5 , відповідно до положень Військової присяги та вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, беззастережно виконувати накази командирів, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою.
Проте, військовослужбовець ОСОБА_5 , грубо порушуючи встановлений порядок проходження військової служби, близько 10 години 23.12.2022 року, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України „Про військовий обов`язок і військову службу, ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що є військовослужбовцем і повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з особистих мотивів, з метою тимчасового ухилення від військової служби, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, самовільно залишив місце служби, а саме тимчасової дислокації окремого підрозділу військової частини НОМЕР_1 поблизу АДРЕСА_3 , без дозволу командування вибув до місця свого проживання в м. Канів, Черкаської області, де займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.
27.03.2023 року близько 11 години 30 хвилин ОСОБА_5 самостійно прибув до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, за адресою: вул. Герасима Кондратьєва, 98-а, м. Суми.
У період часу з 10 години 23.12.2022 року по 11 годину 30 хвилин 27.03.2023 року ОСОБА_5 обов`язки військової служби не виконував займаючись власними справами, перебуваючи переважну більшість часу в м. Канів, Черкаської області.
Таким чином ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст.407 КК України - самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 повністю визнав себе винним і підтвердив факт самовільного залишення військової частини під час проходження служби у період воєнного стану в/ч НОМЕР_1 за обставин і в спосіб викладених вище. Стверджує, що на вчинення злочину підштовхнув страх за життя отриманий під час бойових дій. У вчиненому кається і просить суворо не наказувати.
Врахувавши, що показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким не оспорюються, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, визнав не доцільним дослідження доказів щодо обставин обвинувачення викладених в обвинувальному акті, роз`яснивши ОСОБА_5 , що у такому разі відсутнє право оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.
Переконавшись у добровільності повного визнання винуватості та правильному розумінні суті обвинувачення, суд дійшов висновку про необхідності призначення покарання.
Обтяжуючих відповідальність обставин не встановлено.
До пом`якшуючих - слід віднести з`явлення до правоохоронного органу із зізнанням, щире каяття у вчиненому та активне сприяння розкриттю злочину, молодий вік, позитивно характеризується за місцем служби, раніше не судимий, приймав безпосередню участь у бойових діях пов`язаних із захистом Батьківщини від агресії РФ.
Відповідно до ст. 65 КК України при призначенні покарання суд ураховує ступінь тяжкості скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів, а згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.
Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»».
За положеннями ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.
У статті ст. 58 Конституції України закріплено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно із ч.ч. 2, 3 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі. Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.
Оскільки кримінальне правопорушення вчинене ОСОБА_5 до набрання чинності Законом України № 2839-IX від 13.12.2022 року (набрав чинності 27.01.2023 року), а зміни внесені до ч.1 ст.69 КК України згідно із цим Законом погіршують становище особи обвинуваченого, а відтак не мають зворотної дії в часі, то при вирішенні питання про призначення покарання за вказане кримінальне правопорушення суд вважає можливим застосувати положення ст.69 КК України в редакції на дату скоєння кримінального правопорушення, тобто до 27 січня 2023 року, яка не забороняла застосування ч.1 ст.69 КК України при призначенні покарання за кримінальні правопорушення, зокрема передбачені ст. 407 КК України, в тому числі в умовах воєнного стану.
Враховуючи наведені вище пом`якшуючі обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу винного, який приймав участь у бойових діях по захисту Батьківщини, добровільно звернувся до правоохоронного органу із зізнанням про злочин та на даний час є військовослужбовцем і бажає продовжити службу для захисту Вітчизни, висновок органу пробації за яким існує середній ризик повторності злочину та небезпечності для суспільства, у зв`язку з чим обвинувачений не становить високої небезпеки для суспільства, суд вважає необхідним застосувати до ОСОБА_5 ст. 69 КК України, в редакції до внесення останніх змін, та перейти до іншого більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.5 ст.407 КК України, а саме - арешту з відбуванням покарання на гауптвахті, що і було запропоновано стороною обвинувачення у судовому засіданні.
Процесуальні витрати відсутні.
Керуючись: ст.ст. 368, 370, 371 КПК України,-
УХВАЛИВ:
Визнати винним ОСОБА_5 за ч.5 ст.407 КК України та призначити покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді трьох місяців арешту з відбуванням на гауптвахті.
Міру запобіжного заходу не обирати і строк відбуття покарання рахувати з моменту приведення вироку до виконання.
Після набрання вироком законної сили доручити військовій службі правопорядку Збройних сил України затримати ОСОБА_5 та доставити до місця відбування покарання - гауптвахти Збройних Сил України.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Сумського апеляційного суду через Конотопський міськрайонний суд протягом тридцяти днів з дня проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1