Справа № 583/5278/19
Провадження № 1-кп/639/78/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 вересня 2023 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 ,

головних спеціалістів та секретарів суду ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , судового розпорядника ОСОБА_12 , які забезпечували проведення судових засідань в режимі відеоконференції,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000220 від 29.03.2017, за обвинуваченням:

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, офіційно не працевлаштованого, який тяжких захворювань чи інвалідності не має, неодруженого, який неповнолітніх дітей на утриманні не має, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

-25.07.2014 Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді 200 годин громадських робіт, 02.10.2014 поставлений на облік в Самарському районному відділі філії ДУ «Центр пробації» в Дніпропетровській області, 11.08.2021 знятий із обліку у відділі пробації у зв`язку з відбуттям громадських робіт у повному обсязі,

у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

потерпілої ОСОБА_17 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_18 , який діє на підставі договору про надання правничої допомоги від 19.12.2019,

обвинуваченого ОСОБА_13 ,

захисника адвоката ОСОБА_19 , який здійснює захист у кримінальному провадженні на підставі договору про надання правничої допомоги б/н від 07.06.2021,

в с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним

ОСОБА_13 , будучи раніше судимим за вчинення умисного корисливого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, судимість за вчинення якого не знята та не погашена у встановленому законом порядку, на шлях виправлення не став та повторно вчинив злочин аналогічного характеру, при наступних фактичних обставинах:

Так, у січні 2017 року в ОСОБА_13 виник злочинний намір на незаконне заволодіння транспортним засобом шляхом обману чи зловживання довірою, для подальшої його реалізації на запчастини.

Реалізуючи свій злочинний намір, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, готуючись до вчинення злочину, підшукуючи транспортний засіб для протиправного заволодіння ним, ОСОБА_13 у січні 2017 року переглянув оголошення про продаж вантажних автомобілів у мережі «Інтернет» та знайшов на сайті «ОLХ» оголошення, подане ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканцем АДРЕСА_3 , про продаж автомобіля сідлового тягача-Е марки ІVЕСО моделі 440Е42, білого кольору, 1999 р.в, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та причепа марки НПС моделі 7310.025, синього кольору, 2007 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_3 , які належать ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканці АДРЕСА_4 .

Надалі ОСОБА_13 , не маючи дійсного наміру сплачувати кошти за придбання чи користування автомобілем та причепом, а також не маючи об`єктивних фінансових можливостей цього зробити, вирішив незаконно заволодіти вказаним автомобілем та причепом для їх подальшої реалізації, шляхом обману та зловживання довірою продавця.

Продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, направлений на заволодіння транспортним засобом, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, тобто діючи умисно, ОСОБА_13 в середині січня 2017 року, точної дати не встановлено, зателефонував у м. Охтирка Сумської області на абонентський номер ОСОБА_20 , вказаний в оголошенні, та запропонував взяти в користування (оренду) строком на один рік вказаний в оголошенні сідловий тягач-Е марки ІVЕСО моделі 440Е42, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та причеп марки НПС моделі 7310.025, реєстраційний номер НОМЕР_3 , з оплатою за користування ними по 30000 грн. щомісяця (в цілому 360000 грн. за рік), вказавши завідомо неправдиву мету подальшого використання майна за призначенням для здійснення регулярного перевезення вантажів, приховавши справжні наміри на безоплатне заволодіння транспортним засобом та причепом, для його подальшої реалізації на запчастини. Із запропонованими ОСОБА_13 умовами ОСОБА_20 , будучи введеним в оману, погодився та домовився про зустріч із ОСОБА_13 в місті Кам`янське Дніпропетровської області, для оформлення правочину.

20.01.2017, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, кінцевою метою якого було заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_13 , перебуваючи в м. Кам`янське Дніпропетровської області, зустрівся із ОСОБА_20 та, намагаючись увійти в довіру до останнього, підтримати хибне враження щодо вигідності умов укладення правочину щодо оренди автомобіля, власної порядності та правомірності своїх дій, запропонував ОСОБА_20 , у зв`язку із відсутністю власниці транспортного засобу ОСОБА_17 та неможливістю укладення договору оренди транспортного засобу, оформити цю домовленість у вигляді договору позики на суму 360000 грн., із виплатою грошей по 30000 грн. щомісяця протягом року. Надалі ОСОБА_13 , проявляючи наполегливість, переконав ОСОБА_20 у тому, що останньому за користування автомобілем із причепом протягом одного року будуть сплачуватися грошові кошти в сумі по 30000 грн. щомісячно, після чого транспортний засіб підлягатиме поверненню чи буде ним викуплений. При цьому, насправді ОСОБА_13 використовувати вказаний транспортний засіб з метою перевезення вантажів та отримання від цього доходу не збирався та, після заволодіння транспортним засобом, мав намір одразу його продати під розбирання на запчастини, а отримані грошові кошти витратити на власні потреби, зокрема з метою погашення наявної заборгованості третім особам. Умови виплати грошових коштів у сумі 360000 грн. ОСОБА_13 виконувати не планував та об`єктивно не мав для цього можливості.

Надалі ОСОБА_20 , будучи введеним в оману, погодився надати останньому в тимчасове користування сідловий тягач-Е марки ІVЕСО моделі 440Е42, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та причіп марки НПС моделі 7310.025, синього кольору, 2007 р.в., реєстраційний номер НОМЕР_3 , з технічними паспортами до них, з умовою перебування автомобіля та причепа у тимчасовому користуванні ОСОБА_13 протягом року та виплатою останнім на користь ОСОБА_20 грошових коштів, та попередньо оформити цю домовленість у вигляді укладення нотаріально-посвідченого договору позики на запропонованих ОСОБА_13 умовах.

22.01.2017 ОСОБА_20 , довіряючи ОСОБА_13 , будучи введеним ним в оману, перебуваючи по вул. Виконкомській у м. Харкові, передав ОСОБА_13 у користування, без дозволу на розпорядження, технічні паспорти на автомобіль сідловий тягача-Е марки ІVЕСО моделі 440Е42, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та причеп марки НПС моделі 7310.025, реєстраційний номер НОМЕР_3 , а також ключі від дверей та замка запалювання автомобіля.

Отримавши доступ до автомобіля та причепа, ОСОБА_13 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, шляхом шахрайства, а саме: обманувши та зловживаючи довірою ОСОБА_20 , незаконно заволодів автомобілем - сідловим тягачем-Е марки ІVЕСО моделі 440Е42, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та причепом марки НПС моделі 7310.025, реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником яких зареєстрована ОСОБА_17 , та у подальшому у невстановлені дату та час продав вказаний автомобіль та причеп невстановленій особі на ім`я ОСОБА_21 у місті Сміла Черкаської області, таким чином розпорядився вказаним майном на власний розсуд. Надалі ОСОБА_13 від подальших контактів із ОСОБА_20 та власницею майна ОСОБА_17 ухилився, коштів за користування, а також автомобіль із причепом, не повернув.

Згідно з висновком автотоварознавчої експертизи № 19/119/11-2/206е від 07.10.2019, ринкова вартість вантажного автомобіля сідлового тягача-Е марки ІVЕСО моделі 440Е42, білого кольору, 1999 р.в, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_17 , з урахуванням зносу, станом на 22.01.2017 складає 175930 грн. Визначити вартість причепа марки НПС моделі 7310.025, реєстраційний номер НОМЕР_3 , не надалось можливим.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, що виразились у незаконному заволодінні транспортним засобом, ОСОБА_13 заподіяв реальних збитків власнику зазначених транспортних засобів ОСОБА_17 на суму 175930 грн., що перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (станом на 22.01.2017), а тому, згідно з приміткою 3 до ст. 289 КК України, вважається значною матеріальною шкодою.

Враховуючи вищевикладене, обвинувачений ОСОБА_13 , діючи умисно, повторно, незаконно заволодів транспортним засобом сідловим тягачем-Е марки ІVЕСО моделі 440Е42, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та причепом марки НПС моделі 7310.025, реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником яких є ОСОБА_17 та які перебували у володінні ОСОБА_20 , чим скоїв кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 289 КК України.

ІІ. Позиція сторони обвинувачення та сторони захисту щодо пред`явленого обвинувачення

Під час судового розгляду та судових дебатів прокурор ОСОБА_16 пред`явлене обвинувачення підтримав у повному обсязі, вважав, що досліджені по справі докази підтверджують винуватість ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого злочину, правова кваліфікація злочину за ч. 2 ст. 289 КК України є правильною.

Під час судових дебатів прокурор ОСОБА_16 просив суд визнати обвинуваченого ОСОБА_13 винуватим у пред`явленому обвинуваченні та призначити йому покарання за санкцією ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 6 (шість) місяців, без застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна.

Під час судових дебатів захисник ОСОБА_19 зазначив наступні обставини, які сторона захисту просить врахувати при прийнятті судового рішення по справі, а саме:

- в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, які доводять вину ОСОБА_13 у вчиненні цього кримінального правопорушення;

- не доведено факт заволодіння ОСОБА_13 вказаним транспортним засобом та причепом, оскільки автомобіль не завівся, транспортний засіб взагалі не передавався ОСОБА_13 та він відмовився від нього;

- під час досудового розслідування постанова слідчого про закриття кримінального провадження протягом тривалого часу не оскаржувалась і кримінальне провадження не було відновлено, надалі прокурором більше ніж через 2 (два) роки було безпідставно скасовано постанову слідчого про закриття кримінального провадження;

- органом досудового розслідування невірно визначена правова кваліфікація кримінального правопорушення, оскільки дії обвинуваченого ОСОБА_13 підлягають кваліфікації за статтею 190 КК України.

Під час судового розгляду захисником ОСОБА_19 заявлено клопотання про зміну правової кваліфікації злочину з ч. 2 ст. 289 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України, а також клопотання про звільнення ОСОБА_13 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Вказане клопотання мотивовано тим, що між потерпілою у цьому кримінальному провадженні та ОСОБА_13 виникли цивільно-правові відносини, що базуються на договорі, тому дії обвинуваченого ОСОБА_13 , на думку сторони захисту, підлягають кваліфікації за ч. 2 ст. 190 КК України.

Крім цього, оскільки з моменту вчинення злочину минуло більше 5 років, тобто визначені п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України строки давності притягнення до кримінальної відповідальності вже сплинули, стороною захисту заявляється клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_13 від кримінальної відповідальності з цієї підстави.

ІІІ. Позиція обвинуваченого ОСОБА_13 щодо пред`явленого обвинувачення та надані ним покази у кримінальному провадженні

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_13 вину у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, не визнав повністю.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_13 надав показання, що взимку 2017 року на сайті «АVTORIA» чи «OLX» він знайшов оголошення про продаж вантажного автомобіля (тягача) марки ІVЕСО та причепа до нього, у зв`язку із чим вирішив його придбати. Під час телефонної розмови з чоловіком, як виявилося надалі це був ОСОБА_22 , вони домовились про продаж у розстрочку вантажного автомобіля із причепом. Надалі ОСОБА_20 приїхав до м. Кам`янське Дніпропетровської області, де за пропозицією ОСОБА_20 вони оформили нотаріально-посвідчений договір займу грошей. В цей же день він написав письмову розписку про отримання грошових коштів, хоча насправді від ОСОБА_20 не отримував будь-яких коштів, це була формальна угода. Вказані документи вони оформлювали, оскільки у ОСОБА_20 не було відповідної довіреності від власника на розпорядження транспортним засобом. Також в цей день було оформлено договір оренди автомобіля, на якому він поставив відтиск печатки «ФО-П ОСОБА_13 », вказаний договір ОСОБА_20 мав підписати у власника автомобіля ОСОБА_17 , а потім він повинен був поштою направити на його адресу, однак ОСОБА_20 так і не надіслав йому вказаний договір. За їх домовленістю вантажний автомобіль та причіп він мав придбати за 360000 грн., із розстрочкою платежів на 12 місяців, по 30000 грн. щомісячно. Автомобіль він мав намір використовувати для заробітку, за рахунок цих коштів мав погашати оплати кожного місяця. Надалі в січні 2017 року він разом із водієм приїхали до міста Харкова, до місця стоянки автомобіля, де зустрілися із ОСОБА_20 та його братом. Дружини ОСОБА_20 під час цієї розмови на стоянці не було. Після цього він із водієм намагалися завести цей автомобіль, але виявилося, що автомобіль стояв три роки і вони не змогли його завести. ОСОБА_20 хотів передати йому документи на цей автомобіль, однак він відмовився, оскільки вони не змогли його завести. Після цього він зняв із автомобіля новий акумулятор, який він самостійно придбав перед цим для запуску автомобіля, потім продав його на ринку. Після цього він разом із водієм поїхали в м. Кам`янське Дніпропетровської області, автомобіль та причіп до нього залишилися на стоянці. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль та причіп ОСОБА_20 йому не передавав. В місто Сміла Черкаської області він не їздив та вантажний автомобіль там нікому не продавав. Надалі він неодноразово телефонував ОСОБА_20 та пропонував йому розірвати договір займу грошей, оскільки гроші насправді він не отримував, а автомобіль так і не придбав, однак ОСОБА_20 відмовився, посилаючись на той факт, що він перебуває за межами України, а саме: на роботі в Прибалтиці. Надалі в телефонному режимі він ні зі ОСОБА_17 , ні з жінкою ОСОБА_23 , не зв`язувався та з ними не розмовляв.

Обвинувачений ОСОБА_13 зазначає, що насправді вантажний автомобіль ІVЕСО та причеп залишилися на стоянці, він їх не забирав, оскільки вантажний автомобіль не завівся, ключі до автомобіля та документи на транспортні засоби ОСОБА_20 йому не передавав, тому вважає, що останній вчинив шахрайські дії стосовно нього.

Враховуючи вищевикладене, обвинувачений ОСОБА_13 вину у вчиненні цього злочину не визнає.

ІV. Досліджені докази на підтвердження встановлених судом обставин та висновки суду

Незважаючи на повне невизнання обвинуваченим ОСОБА_13 своєї вини, його винуватість у вчиненні інкримінованого злочину за обставин, визнаних судом доведеними, підтверджується показами потерпілої ОСОБА_17 , показами свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_24 (дошлюбне прізвище ОСОБА_25 ), а також сукупністю досліджених письмових доказів у кримінальному провадженні.

Так, під час допиту у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_17 надала показання, що в її власності перебував автомобіль сідловий тягач-Е марки ІVЕСО моделі 440Е42, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та причеп марки НПС моделі 7310.025, реєстраційний номер НОМЕР_3 . В січні 2017 року вона доручила своєму племіннику ОСОБА_20 надати оголошення про продаж цього автомобіля або здачу його в оренду, що він і зробив. Вказаним оголошенням зацікавився ОСОБА_26 , із яким ОСОБА_20 домовився про оренду автомобіля строком на 12 місяців, з правом викупу. Надалі ОСОБА_20 привіз їй примірник договору оренди автомобіля та вона його особисто підписала. За цим договором ОСОБА_26 мав оплачувати щомісячно по 30000 грн. за оренду автомобіля та причепа. В січні 2017 року ОСОБА_22 , перебуваючи у місті Харкові, передав ОСОБА_26 ключі від автомобіля, свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, передав вказаний автомобіль разом із причепом. Про це їй стало відомо від племінника ОСОБА_20 , оскільки всіма питаннями щодо передачі цього автомобіля ОСОБА_26 він займався особисто. ОСОБА_22 передав ОСОБА_26 автомобіль за її згодою. Пройшов деякий час, однак ОСОБА_26 не сплачував грошові кошти за оренду автомобіля. Декілька разів вона особисто, а також ОСОБА_22 та його дружина, телефонували ОСОБА_26 . По телефону ОСОБА_26 спочатку відповідав на їх дзвінки, просив почекати декілька днів та обіцяв сплатити кошти, потім він вимкнув телефон та перестав відповідати на їх дзвінки. Надалі в березні 2017 року вона звернулася до поліції з письмовою заявою про вчинення злочину. Крім того ОСОБА_13 не мав дозволу на розпорядження чи відчуження цього автомобіля та причепа, вона йому такого дозволу на надавала.

23.12.2019 потерпіла ОСОБА_17 подала до суду цивільний позов про відшкодування шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, а саме: майнової шкоди на суму 360000 грн. та моральної шкоди на суму 10000 грн.

У судовому засіданні потерпіла ОСОБА_17 підтримала заявлений цивільний позов у повному обсязі, оскільки грошові кошти за вказаний автомобіль від ОСОБА_13 вона не отримувала та станом на теперішній час матеріальна шкода їй не відшкодована.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 надав показання, що в січні 2017 року він дав оголошення на сайті «ОLX» про продаж вантажного автомобіля із причепом до нього або здачу його в оренду. Вказаний автомобіль сідельний тягач марки ІVЕСО та причіп на праві власності належали його тітці ОСОБА_17 , він діяв за її згодою та за її усним дорученням. Йому декілька разів телефонував ОСОБА_13 , який почав задавати питання про цей автомобіль та його технічний стан. ОСОБА_13 розповідав, що займається вантажними перевезеннями, у нього вже є один вантажний автомобіль та він хоче розширити бізнес, тому хоче взяти вказаний автомобіль в оренду. Під час розмови ОСОБА_13 повідомив, що він може взяти автомобіль в оренду на 12 місяців, зі сплатою 30000 грн. щомісячно, з правом викупу автомобіля та причепа, оскільки на той час у нього не було необхідної суми грошових коштів для придбання транспортних засобів. Потім ОСОБА_13 сам запропонував укласти договір позики грошей, як гарантію та страховку того, що ОСОБА_26 виконає свої зобов`язання, щоб він ( ОСОБА_23 ) не переживав за збереження транспортних засобів. Потім він приїхав на зустріч до ОСОБА_13 у м. Кам`янське Дніпропетровської області, оскільки останній там проживав та самостійно не мав можливості приїхати до нього, посилаючись на поганий стан здоров`я. Надалі вони у м. Кам`янське у приватного нотаріуса уклали договір займу грошей на суму 360000 грн., який посвідчили нотаріально. Цього ж дня ОСОБА_26 написав йому письмову розписку про отримання грошей. Насправді він не передавав ОСОБА_13 у борг грошові кошти у сумі 360000 грн., а ці документи були формально складені, для посвідчення факту передачі автомобіля та причепа, що мало відбутися через декілька днів. Після укладення цих документів він був спокійним, що ОСОБА_13 виконає свої зобов`язання. Також ОСОБА_13 надав йому примірник договору оренди автомобіля, який він підписав у ОСОБА_17 , потім переслав цей договір для підпису ОСОБА_26 . ОСОБА_26 мав підписати цей договір та направити поштою на його адресу. Потім поштою на його адресу прийшов примірник договору, на якому стояв відтиск печатки «ФОП ОСОБА_13 », однак його підпису на цьому договорі не було. Вантажний автомобіль зберігався на автомобільній базі, що розташована на вул. Виконкомівській у м. Харкові. Через декілька днів він разом із дружиною приїхали до міста Харкова, де зустрілися із ОСОБА_13 та двома чоловіками, один з чоловіків був таксистом, інший водієм. Потім ОСОБА_26 та водій оглянули автомобіль, автомобіль був у технічно справному стані, однак на ньому необхідно було замінити якість шланги та акумулятор, тому ОСОБА_26 із водієм залишились на базі, щоб завести цей автомобіль. Він особисто віддав ОСОБА_13 ключі від автомобіля та свідоцтва про реєстрацію автомобіля та причепу, після чого вони поїхали. Наступного дня по телефону від охоронця він дізнався, що ОСОБА_26 на вказаному автомобілі поїхав із автомобільної бази. У телефонній розмові ОСОБА_13 також підтвердив, що він разом із водієм на автомобілі з причепом поїхали з міста Харкова до міста Дніпродзержинськ (нова назва м. Кам`янське Дніпропетровської області). До чи після підписання договору оренди фактично було передано транспортний засіб він не пам`ятає. Протягом одного чи двох тижнів ОСОБА_13 повинен був перерахувати йому на банківську картку передплату за цей автомобіль. Після цього він неодноразово телефонував ОСОБА_13 , приблизно від 30 до 50 разів, ОСОБА_13 повідомляв, що він перерахував йому грошові кошти, однак банк нібито не провів платіж. Потім ОСОБА_13 перестав відповідати на його телефонні дзвінки та взагалі вимкнув телефон. В березні 2017 року власник транспортного засобу ОСОБА_17 звернулась до поліції з письмовою заявою про вчинення злочину

Під час допиту у судовому засіданні свідок ОСОБА_24 (дошлюбне прізвище ОСОБА_25 ) надала показання, що в січні 2017 року її чоловік ОСОБА_22 на сайті «ОLX» виклав оголошення про продаж вантажного автомобіля з причепом. На це оголошення звернувся чоловік, який запропонував взяти автомобіль в оренду, з оплатою за користування 30000 грн. щомісячно. 20.01.2017 ОСОБА_20 поїхав у місто Кам`янське, для укладення договору оренду автомобіля. Зі слів ОСОБА_20 їй стало відомо, що в цей день було укладено договір оренди автомобіля строком на 1 рік. 22.01.2017 вона разом із ОСОБА_20 приїхали на стоянку, що розташована по вул. Виконкомівській у м. Харкові, де зберігався вантажний автомобіль. Перед воротами автостоянки ОСОБА_20 , в її присутності та в присутності його брата ОСОБА_27 , передав особисто ОСОБА_26 ключі від автомобіля та реєстраційні документи на вантажний автомобіль та причеп. В подальшому автомобіль не завівся та ОСОБА_26 залишився його ремонтувати. Потім ОСОБА_26 зателефонував ОСОБА_20 та повідомив, що все нормально, автомобіль завівся та вони на ньому поїхали. Ульянов обіцяв сплатити наступного дня грошові кошти у сумі 30000 грн., він телефонував та казав, що на днях оплатить кошти за автомобіль, однак кошти так і не надходили. Через 2 тижні ОСОБА_20 поїхав за кордон, а ОСОБА_26 повинен був перевести грошові кошти на її банківську картку. Декілька разів на тиждень ОСОБА_26 по телефону виходив на зв`язок. Спочатку він казав, що грошові кошти вже сплатив, однак вони не доходять через затримку банку. Потім він почав казати, що у нього виникли фінансові проблеми та просив почекати деякий час. Потім ОСОБА_26 взагалі зник та перестав виходити на зв`язок. Приблизно через 1 місяць ОСОБА_26 взагалі виключив свій телефон та вони зрозуміли, що він їх обманює, у зв`язку з чим ОСОБА_17 звернулася із заявою до поліції. Надалі зі слів чоловіка ОСОБА_20 їй стало відомо, що ОСОБА_26 продав автомобіль на металолом та автомобіль порізали.

Під час судового засідання 29.11.2022 прокурор відмовився від проведення під час судового розгляду допиту свідка ОСОБА_28 як свідка сторони обвинувачення, оскільки неможливо встановити місце перебування свідка та забезпечити його явку до суду, у зв`язку з чим судом прийнято рішення про розгляд кримінального провадження без проведення допиту свідка ОСОБА_28 .

Крім цього винуватість ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується сукупністю досліджених письмових доказів у кримінальному провадженні, а саме:

- заявою потерпілої ОСОБА_17 від 06.03.2017 (зареєстрована в Журналі єдиного обліку 06.03.2017 за № 1447), в якій потерпіла повідомила про вчинення кримінального правопорушення, а саме: ОСОБА_13 шляхом обману заволодів належним їй автомобілем сідловим тягачем марки ІVЕСО, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та причепом марки НПС, реєстраційний номер НОМЕР_3 , який він отримав у строкове платне користування на умовах оплати 30000 грн. за календарний місяць. З 20.01.2017 по теперішній час ОСОБА_13 гроші за експлуатацію автомобіля не перерахував і на її вимогу автомобіль з причепом повертати не збирається (судова справа т. 2 арк. 160-161);

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000220 від 29.03.2017 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, за фактом вчинення шахрайських дій ОСОБА_13 стосовно потерпілої ОСОБА_17 (судова справа т. 2 арк. 163);

- змістом договору позики від 20.01.2017, який укладений між ОСОБА_20 , як Позикодавцем, та ОСОБА_13 , як Позичальником, на загальну суму 360000 грн., за яким Позичальник зобов`язується щомісяця сплачувати Позикодавцеві суму грошей не меншу ніж 30000 грн., зі строком повернення коштів до 20.01.2018 (судова справа т. 2 арк. 175);

- письмовою розпискою від 20.01.2017, згідно з якою ОСОБА_13 отримав від ОСОБА_20 грошові кошти у сумі 360000 грн. (судова справа т. 2 арк. 178);

- під час допиту у суді свідок ОСОБА_20 надав покази, що грошові кошти за цим договором позики та письмовою розпискою насправді він не передавав обвинуваченому ОСОБА_13 , документи ними були оформлені з метою передачі ОСОБА_13 в оренду строком на 1 (один) рік автомобіля сідлового тягача марки ІVЕСО, реєстраційний номер НОМЕР_2 , з причепом марки «НПС», реєстраційний номер НОМЕР_3 ;

- фактичними даними, які містяться в договорі оренди автомобіля (без дати його укладення), за яким ОСОБА_17 , як Орендодавець, та ОСОБА_13 , як Орендар, уклали даний договір про те, що Орендодавець передає в тимчасове користування Орендареві автомобіль вантажний сідловий тягач марки ІVЕСО 440E42, модель EVROSTAR, реєстраційний номер НОМЕР_2 , вартість автомобіля встановлюється у розмірі 360000 грн. Орендар зобов`язується сплатити оренду автомобіля 30000 грн. щомісячно протягом терміну дії цього договору. Договір укладений на строк з 20 січня 2017 року по 20 січня 2018 року. Вказаний договір підписаний ОСОБА_17 . Крім цього у реквізитах Орендар містяться відомості про ОСОБА_13 , адреса: АДРЕСА_1 , а також стоїть відтиск печатки «Фізична особа підприємець ОСОБА_13 № НОМЕР_1 », однак відсутній його особистий підпис (судова справа т. 2 арк. 176 177);

- копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 та відомостями з бази даних МВС України, якими підтверджується, що власником вантажного сідлового тягача-Е марки ІVЕСО, модель 440E42, реєстраційний номер НОМЕР_2 , дата реєстрації 08.04.2011, є ОСОБА_17 (судова справа т. 2 арк. 178 179, 190);

- копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 та відомостями з бази даних МВС України, якими підтверджується, що власником напівпричепа марки «НПС», реєстраційний номер НОМЕР_3 , дата реєстрації 08.04.2011, є ОСОБА_17 (судова справа т. 2 арк. 178 179, 191);

- фактичними даними, відображеними в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07.09.2019, якими підтверджується, що свідок ОСОБА_29 (на теперішній час прізвище свідка ОСОБА_23 ) впізнала ОСОБА_13 як чоловіка, який 22.01.2017 зустрічався з її чоловіком ОСОБА_20 у м. Харкові та якому її чоловік передав автомобіль ІVЕСО, д.н.з. НОМЕР_2 (судова справа т. 2 арк. 193-196);

- постановою заступника керівника Охтирської місцевої прокуратури ОСОБА_30 від 07.09.2019, якою скасовано як незаконну постанову слідчого СВ Охтирського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_31 від 31.03.2017 про закриття кримінального провадження (к.п. т. 2 арк. 184-185);

- постановою заступника начальника СВ Охтирського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_32 від 08.09.2019 про перекваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 1 ст. 190 КК України на ч. 2 ст. 289 КК України (судова справа т. 2 арк. 197 198);

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000220, яким підтверджується, що правова кваліфікація кримінального правопорушення змінена на ч. 2 ст. 289 КК України (судова справа т. 2 арк. 164);

- постановою заступника начальника СВ Охтирського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_32 від 09.09.2019 про оголошення розшуку транспортних засобів, а саме: сідлового тягача марки ІVЕСО, моделі 440E42, білого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та причепа марки НПС, моделі 7310.025, синього кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 (судова справа т. 2 арк. 216-218);

- дорученням старшого слідчого СВ Охтирського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_33 від 14.09.2019, згідно якого надано доручення працівниками оперативного підрозділу провести заходи, направлені на встановлення особи на ім`я ОСОБА_21 , що придбав у м. Сміла Черкаської області сідловий тягач-Е марки ІVЕСО моделі 440E42, білого кольору, та причеп марки НПС моделі 7310.025, синього кольору (судова справа т. 2 арк. 199);

- рапортом оперуповноваженого СКП Охтирського ВП ГУНП в Сумській області ОСОБА_34 від 16.10.2019, яким підтверджується, що проведеними заходами не встановлено особу на ім`я ОСОБА_21 , який придбав у м. Сміла Черкаської області сідловий тягач-Е марки ІVЕСО моделі 440E42, білого кольору, та причеп марки НПС моделі 7310.025, синього кольору (судова справа т. 2 арк. 200);

- висновком експерта Сумського НДЕКЦ МВС України № 19/119/11-2/206е від 07.10.2019, яким підтверджується, що ринкова вартість вантажного автомобіля сідлового тягача-Е марки ІVЕСО моделі 440Е42, білого кольору, 1999 р.в, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_17 , технічно справного, з урахуванням зносу станом на 22.01.2017 може складати 175930,00 грн. Визначити вартість причепа марки НПС моделі 7310.025, реєстраційний номер НОМЕР_3 , не видається можливим (судова справа т. 2 арк. 207 211);

- відомостями Територіального сервісного центру № 5943 Регіонального сервісного центру МВС в Сумській області від 06.11.2019 № 31/18/5943-1799, якими підтверджується, що відсутня інформація про видачу посвідчення водія гр. ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (судова справа т. 2 арк. 213).

Достовірність та об`єктивність наведених доказів у суду сумніву не викликає, адже вони отримані без порушення закону, узгоджуються один з одним, у зв`язку з чим суд вважає можливим прийняти вказані докази.

Суд вважає безпосередньо досліджені докази належними, допустимими, достовірними і в сукупності достатніми для належної правової оцінки дій обвинуваченого та визнання його винуватості.

Посилання обвинуваченого ОСОБА_13 на той факт, що під час проведення досудового розслідування не було допитано як свідків охоронців зі стоянки та не було отримано відеозаписи з камер спостереження, де зберігався цей транспортний засіб та причеп, які б підтверджували, що саме він забирав цей автомобіль та причеп, не спростовують його вини у вчиненні цього злочину.

Під час допиту у судовому засіданні свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_24 надали покази, що 22.01.2017 ОСОБА_20 особисто передав ОСОБА_13 ключі від вантажного автомобіля, а також свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та причепа. Надалі ОСОБА_13 у телефонній розмові з ОСОБА_20 підтвердив, що на вказаному автомобілі з причепом він разом із водієм виїхали зі стоянки в м. Харкові та поїхали до міста Кам`янське Дніпропетровської області.

Покази обвинуваченого ОСОБА_13 про те, що свідок ОСОБА_20 обманув його та відмовився надалі розірвати договір позики від 20.01.2017, суд вважає неправдивими, оскільки ОСОБА_13 із будь-якими заявами до правоохоронних органів про ці факти не звертався, на стадії досудового розслідування вказані обставини не повідомляв, повідомив ці відомості лише під час допиту у судовому засіданні 17.08.2023, тобто більш ніж через 6 (шість) років з моменту події.

Судом враховується, що потерпіла ОСОБА_17 , свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_24 раніше не були знайомі із обвинуваченим ОСОБА_13 , підстав для обмови обвинуваченого у вказаних осіб немає, їх покази узгоджуються з іншими письмовими доказами у кримінальному провадженні, тому покази цих осіб суд вважає достовірними та правдивими.

Під час допиту у судовому засіданні потерпіла та свідки, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за ст. 384 КК України за дачу завідомо неправдивих показань, надали послідовні показання про причетність до вчинення цього злочину обвинуваченого ОСОБА_13 .

Таким чином, показання ОСОБА_13 щодо невизнання ним своєї вини у вчиненні інкримінованого злочину, суд оцінює критично, вважає їх неправдивими та такими, що надані з метою уникнення ним кримінальної відповідальності, оскільки його покази повністю спростовуються сукупністю досліджених доказів у кримінальному провадженні.

Оцінюючи відповідно до вимог ст. 94 КПК України вищевказані докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_13 у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується показами потерпілої ОСОБА_17 , свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_24 , а також сукупністю досліджених письмових доказів у кримінальному провадженні.

V. Частина статті закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений ОСОБА_13 .

Кваліфікуючи дії обвинуваченого ОСОБА_13 , суд виходить з таких обставин.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_20 , діючи за погодженням та із дозволу власника транспортного засобу ОСОБА_17 , надав оголошення у мережі «Інтернет» на сайті «ОLХ» про продаж транспортного засобу сідлового тягача-Е марки ІVЕСО моделі 440Е42, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та причепу марки НПС моделі 7310.025, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Як встановлено під час судового розгляду та ці обставини підтверджуються сукупністю досліджених доказів у кримінальному провадженні, між обвинуваченим ОСОБА_13 та свідком ОСОБА_20 , який діяв з дозволу та за дорученням власника транспортного засобу ОСОБА_17 , була домовленість про передачу транспортного засобу з причепом до нього в оренду строком на 1 (один) рік, із оплатою за користування щомісяця по 30000 грн.

Про наявність цієї домовленості свідчить факт оформлення договору на оренду автомобіля, за яким Орендодавцем є ОСОБА_17 , а Орендарем ОСОБА_13 , предметом якого був вантажний сідловий тягач марки ІVЕСО 440E42 модель EVROSTAR, реєстраційний номер НОМЕР_2 , строком дії з 20.01.2017 по 20.01.2018.

Як встановлено з показів свідка ОСОБА_20 , обвинувачений ОСОБА_13 самостійно запропонував йому оформити договір позики на суму 360000 грн., із виплатою по 30000 грн. щомісяця протягом року, з метою підтримання враження щодо реальності цього договору, власної порядності та правомірності своїх дій.

Також обвинувачений ОСОБА_13 повідомив свідку ОСОБА_20 неправдиві відомості про те, що вказаний транспортний засіб буде використовуватися ним для перевезення вантажів та з метою отримання доходу, і за рахунок отриманих коштів він буде сплачувати орендну плату.

22.01.2017 ОСОБА_20 передав ОСОБА_13 у користування цей автомобіль та причеп, оригінали свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, а також ключі від дверей та замка запалювання автомобіля, без права розпорядження чи відчуження транспортними засобами.

Надалі ОСОБА_13 , отримавши доступ до автомобіля та причепа шляхом шахрайства, а саме: обманувши та зловживаючи довірою ОСОБА_20 , незаконно заволодів цим транспортним засобом, після чого продав їх у невстановлені дату та час невстановленій під час досудового розслідування особі на ім`я ОСОБА_21 у місті Сміла Черкаської області, тобто розпорядився вказаним майном на власний розсуд.

Про наявність в обвинуваченого ОСОБА_13 умислу на незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене шляхом обману та зловживання довірою, свідчать його дії як до моменту передання йому вказаних транспортних засобів, так і після цього, а саме:

- ОСОБА_13 проявив ініціативу та знайшов оголошення про продаж автомобіля та причепа, зв`язався телефоном із ОСОБА_20 , запропонував укласти договір оренди транспортних засобів строком на 1 (один) рік, запропонувавши йому вигідні умови оренди, тим самим переконав ОСОБА_20 у вигідності умов цього договору;

- надалі ОСОБА_13 запропонував ОСОБА_20 оформити домовленість у вигляді нотаріально посвідченого договору позики грошей на суму 360000 грн., хоча насправді грошові кошти за цим договором не передавалися, з метою увійти в довіру до ОСОБА_20 , підтримати враження власної порядності та правомірності своїх дій;

- насправді ОСОБА_13 фактично не здійснював підприємницьку діяльність з перевезення вантажів автомобільним транспортом, не мав права керування вантажними автомобілями, тобто він не мав дійсного наміру використовувати транспортний засіб за призначенням для отримання доходу, він не мав наміру сплачувати кошти за його оренду та не мав об`єктивних фінансових можливостей для цього;

- надалі обвинувачений ОСОБА_13 , отримавши шляхом обману та зловживання довірою у володіння автомобіль та причеп, здійснив їх відчуження невстановленій особі на ім`я ОСОБА_21 у м. Сміла Черкаської області, тобто розпорядився ними на власний розсуд, без наявності для цього будь-яких правових підстав;

- після цього обвинувачений ОСОБА_13 уникав виконання взятих на себе зобов`язань щодо сплати орендної плати за користування автомобілем, не повернув автомобіль та причеп його власнику ОСОБА_17 , уникав подальших контактів із ОСОБА_20 та ОСОБА_17 , ігнорував їх телефонні дзвінки та змінив свої номери телефонів.

Вказані обставини підтверджуються показами потерпілої ОСОБА_17 , свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_24 , які були безпосередньо допитані під час судового розгляду.

Відсутність письмової довіреності від ОСОБА_17 про надання ОСОБА_20 повноважень на передання вантажного автомобіля з причепом в оренду третім особам, не свідчить про відсутність у діях обвинуваченого ОСОБА_13 складу кримінального правопорушення, оскільки під час допиту у суді потерпіла ОСОБА_17 підтвердила, що вона надавала дозвіл ОСОБА_20 подати оголошення про продаж цього автомобіля з причепом або їх оренду, тому він особисто займався цим питанням.

Згідно з досягнутою домовленістю, вантажний автомобіль з причепом передавався ОСОБА_13 в оренду строком на 1 (один) рік, про що свідчить договір на оренду автомобіля, строком дії з 20.01.2017 по 20.01.2018, який був підписаний ОСОБА_17 , на якому є відтиск печатки «ФОП ОСОБА_13 », однак цей договір не був підписаний ОСОБА_13 (судова справа т. 2 арк. 178-179).

Про вчинення шахрайських дій ОСОБА_13 також свідчить його репутація, оскільки раніше він вже був засуджений вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25.07.2014 за ч. 1 ст. 190 КК України, за фактом заволодіння шахрайським шляхом іншим транспортним засобом за аналогічних обставин (судова справа т. 2 арк. 227-229).

Відповідно до статті 289 КК та пункту 1 примітки до неї, під незаконним заволодінням транспортним засобом слід розуміти вчинене умисно, з будь-якою метою протиправне вилучення будь-яким способом транспортного засобу у власника чи користувача всупереч їх волі.

Згідно з пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року № 14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», незаконне заволодіння транспортним засобом (стаття 289 КК) може бути вчинене, зокрема, шляхом обману чи зловживання довірою.

Цей злочин визнають закінченим з моменту, коли транспортний засіб почав рухатись унаслідок запуску двигуна чи буксирування.

Об`єктивна сторона вказаного злочину полягає у вчиненні відповідних дій, спрямованих на незаконне заволодіння транспортним засобом. При цьому воля потерпілого або ігнорується (таємне заволодіння транспортним засобом), або подавляється (застосування насильства чи погрози його застосування), або фальсифікується (заволодіння шляхом обману).

При заволодінні транспортним засобом шляхом обману особа, якій він належить, добровільно, за власною згодою передає транспортний засіб у тимчасове користування, однак є впевненою у тому, що їй його буде повернуто.

Норми, передбачені статтями 289 та 190 КК України, у разі встановлення факту заволодіння транспортним засобом співвідносяться як спеціальна і загальна.

Згідно з правилами кваліфікації злочинів, якщо діяння, вчинене винною особою, одночасно підпадає під ознаки двох чи більше кримінально-правових норм, має місце конкуренція останніх. Завжди повинна застосовуватися та норма, яка охоплює з найбільшою повнотою всі фактичні ознаки вчиненого діяння. Вона має перевагу перед нормою, яка передбачає лише частину того, що вчинив злочинець.

Отже, за вчинення незаконного заволодіння транспортним засобом, у тому числі шляхом обману або зловживання довірою потерпілої особи, законодавець передбачив спеціальну норму кримінального закону статтю 289 КК, яка має перевагу над загальною нормою кримінального закону статтею 190 КК, а тому належить застосувати спеціальну норму кримінального закону.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 21.01.2016 у справі № 5-365кс15.

Таким чином, правових підстав для перекваліфікації кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 289 КК України на ч. 2 ст. 190 КК України у цьому кримінальному провадженні немає, у зв`язку з чим клопотання сторони захисту задоволенню не підлягає.

Згідно з приміткою 3 до статті 289 КК України (в редакції, яка діяла на час вчинення кримінального правопорушення), відповідно до частин другої цієї статті матеріальна шкода визнається значною у разі заподіяння реальних збитків на суму від ста до двохсот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_13 заподіяв реальних збитків власнику зазначених транспортних засобів ОСОБА_17 на суму 175930 грн., що перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (станом на 22.01.2017 розмір податкової соціальної пільги, який застосовується в частині кваліфікації кримінальних правопорушень складав 800 грн.), тому спричинена шкода вважається значною матеріальною шкодою.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_13 вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно, що завдало значної матеріальної шкоди.

VI. Мотиви суду при призначенні покарання

Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_13 , відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 66 КК України, під час судового розгляду не встановлено.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_13 , відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 67 КК України, під час судового розгляду не встановлено.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_13 встановлено, що він раніше судимий, офіційно не працевлаштований, тяжких захворювань чи інвалідності не має, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, неодружений, неповнолітніх дітей на утриманні не має (судова справа т. 2 арк. 219 234).

Відповідно до вимог статей 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а при його призначенні суд повинен ураховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Згідно з принципами співмірності та індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

Виходячи з указаної мети й вищезазначених принципів, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_13 , суд виходить із положень статей 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі статтею 12 КК України є тяжким умисним злочином, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, у зв`язку з чим суд призначає обвинуваченому ОСОБА_13 покарання за санкцією ч. 2 ст. 289 КК України у виді позбавлення волі без конфіскації майна.

Згідно з висновком досудової доповіді Заводського районного відділу Філії ДУ «Центр пробації» у Дніпропетровській області від 17.07.2020 стосовно обвинуваченого ОСОБА_13 , ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, в тому числі для окремих осіб, оцінюється як середній. Висновок досудової доповіді: орган пробації вважає за можливе виправлення обвинуваченого ОСОБА_13 без позбавлення або обмеження волі, із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України (судова справа т. 1 арк. 146 151).

Разом із цим, враховуючи характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відсутність пом`якшуючих покарання обставин та відсутність зі сторони обвинуваченого щирого каяття у вчиненому, особу обвинуваченого ОСОБА_13 , який раніше судимий, офіційно не працевлаштований та суспільно-корисною працею не зайнятий, неодружений та дітей на утриманні не має, значний розмір спричиненої потерпілій ОСОБА_17 матеріальної шкоди, яка на теперішній час залишилась не відшкодованою, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_13 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливо без його ізоляції від суспільства та без реального відбування покарання в місцях позбавлення волі.

Правових підстав для застосування положень статті 75 КК України (звільнення від відбування покарання з випробуванням) при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_13 судом не встановлено.

Оскільки під час досудового розслідування не встановлено у обвинуваченого ОСОБА_13 рухомого чи нерухомого майна, а також враховуючи позицію прокурора, який не вважав доцільним призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, суд приходить до висновку, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_13 цього додаткового покарання, яке не є обов`язковим за санкцією статті ч. 2 ст. 289 КК України, не є доцільним.

На переконання суду, саме таке покарання відповідає загальним засадам його призначення, визначеним у статтях 50, 65 КК України, є справедливим та співмірним протиправному діянню, необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_13 та попередження вчинення ними нових кримінальних правопорушень.

VІI. Цивільний позов у кримінальному провадженні

23.12.2019 потерпіла ОСОБА_17 подала на адресу суду цивільний позов про відшкодування шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, а саме: майнової шкоди на суму 360000 грн., як вартість автомобіля сідельного тягача та причепа до нього, а також моральної шкоди на суму 10000 грн.

Під час судового розгляду потерпіла ОСОБА_17 та її представник підтримали заявлений цивільний позов у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_13 пред`явлений цивільний позов не визнав повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову у кримінальному провадженні.

Згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, в залежності від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Вимогами ч. 1 ст. 1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Висновком експерта Сумського НДЕКЦ МВС України № 19/119/11-2/206е від 07.10.2019 підтверджується, що ринкова вартість вантажного автомобіля сідлового тягача-Е марки ІVЕСО, моделі 440Е42, білого кольору, 1999 р.в, реєстраційний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_17 , з урахуванням зносу, складає 175930 грн.

Визначити вартість причепа марки НПС моделі 7310.025, реєстраційний номер НОМЕР_3 , не надалось можливим (судова справа т. 2 арк. 207-211).

Таким чином, суд приходить до висновку, що внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_13 потерпілій ОСОБА_17 була спричинена матеріальна (майнова) шкода на суму 175930 грн., розмір якої підтверджується висновком судової автотоварознавчої експертизи № 19/119/11-2/206е від 07.10.2019.

В іншій частині позовні вимоги потерпілої ОСОБА_17 про відшкодування матеріальної шкоди не є документально підтвердженими, у зв`язку з чим задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Враховуючи характер та обсяг душевних страждань потерпілої ОСОБА_17 , яка внаслідок вчинення кримінального правопорушення була позбавлена права власності на належне їй майно, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що внаслідок вчинення цього злочину потерпілій спричинена моральна шкода, яка підлягає стягненню з обвинуваченого ОСОБА_13 , розмір якої судом оцінюється в 10000 грн., що є справедливою компенсацією понесених потерпілою душевних страждань та переживань.

Враховуючи вищевикладене, цивільний позов потерпілої ОСОБА_17 до обвинуваченого ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

VІІI. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку

На підставі ч. 2 ст. 124 КПК України процесуальні витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні необхідно стягнути з обвинуваченого ОСОБА_13 .

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

До набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого ОСОБА_13 необхідно обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за місцем фактичного проживання, строком на 2 (два) місяці.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369 371, 373, 374, 376, 392 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_13 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років без конфіскації майна.

До набрання вироком законної сили обрати стосовно обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, заборонивши обвинуваченому ОСОБА_13 в період часу з 21 години 00 хвилин до 06 години 00 хвилин наступного дня залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 2 (два) місяці, тобто до 18 листопада 2023 року включно.

Після набрання вироком законної сили обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , затримати та направити до виправної колонії для відбування призначеного покарання.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_13 рахувати з дня затримання на виконання вироку суду.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_17 до обвинуваченого ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь потерпілої ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , матеріальну шкоду у розмірі 175930 грн. (сто сімдесят п`ять тисяч дев`ятсот тридцять гривень 00 коп.) та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. (десять тисяч гривень 00 коп.).

В іншій частини у задоволенні позовних вимог потерпілої ОСОБА_17 до ОСОБА_13 про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави процесуальні витрати за проведену у кримінальному провадженні експертизу у розмірі 1256,08 грн. (одна тисяча двісті п`ятдесят шість гривень 08 копійок) (судова справа т. 2 арк. 206).

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Харкова протягом 30 (тридцяти) днів з дня його оголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Роз`яснити обвинуваченому право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Суддя ОСОБА_1