Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2999/18 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст. 125 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретарів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинуваченої: ОСОБА_9 ,

захисника: ОСОБА_10 ,

потерпілої: ОСОБА_11 ,

представника потерпілої : ОСОБА_12 ,

прокурора: ОСОБА_13

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0000639 за апеляційними скаргами представника потерпілої - адвоката ОСОБА_12 , прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_14 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 12 липня 2021 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та мешкає АДРЕСА_1 , раніше не судиму,

визнано невинуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та виправдано її у зв`язку з недоведеністю вчинення нею цього кримінального проступку.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 про стягнення на її користь з ОСОБА_9 4725 грн матеріальної шкоди та 20000 грн моральної шкоди, залишено без розгляду.

Речовий доказ, а саме гумовий шланг постановлено знищити.

встановила:

Як зазначено у обвинувальному акті, о 15 годині 15 липня 2018 року, поблизу будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті довготривалих неприязних відносин між ОСОБА_11 та ОСОБА_9 виник конфлікт, в ході якого остання умисно гумовим шлангом нанесла удар по голові та удар по грудній клітині потерпілої, після цього схопила її за волосся та тягнула по землі, чим заподіяла ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження із короткочасним розладом здоров`я у вигляді закритої черепно-мозкової травми, підшкірних гематом волосяної частини голови, струсу головного мозку, а також легкі тілесні ушкодження у вигляді підшкірного крововиливу м`яких тканин лівої молочної залози, синців лівої та правої молочної залози та обох плечей.

Згадані дії ОСОБА_9 стороною обвинувачення кваліфікуються за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне заподіяння потерпілій легких тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Суд, проаналізувавши всі представлені стороною обвинувачення та дослідженні в судовому засіданні докази, дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення не доведено заподіяння ОСОБА_9 потерпілій ОСОБА_11 легкого тілесного ушкодження за обставин, викладених в обвинувальному акті.

В апеляційній скарзі представник потерпілої адвокат ОСОБА_12 не погоджуючись з вироком суду, зазначає, що вирок суду є незаконним та необґрунтованим, таким що підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вважає, що висновок суду про недоведеність вини ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України є безпідставним та необґрунтованим, оскільки її вина в повному обсязі підтверджується зібраними органом досудового розслідування доказами, зокрема показами потерпілої, свідків та іншими доказами, якими суд першої інстанції дав неповну та помилкову оцінку.

Суд не взяв до уваги стан здоров`я потерпілої, яка є інвалідом третьої групи загального захворювання, має не задовільний стан здоров`я, крім того, після події їй знадобився значний проміжок часу для стабілізації свого стану, перебування на лікуванні до 27.07.18 р. включно на денному стаціонарі в амбулаторії загальної практики сімейної медицини с.Вереси з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, гематоми м`яких тканин тім`яної, потиличної ділянок голови, забійна садна лівої молочної залози, де отримувала лікування згідно з випискою, яка міститься в матеріалах справи.

Просить вирок суду відносно ОСОБА_9 скасувати та ухвалити новий вирок яким визнати її винною у вчиненні злочину передбаченого ч.2 ст.125 КК України та призначити їй покарання у виді обмеження волі. Цивільний позов потерпілої задовольнити в повному обсязі.

В апеляційній скарзі прокурор зазначає, що вирок суду є таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вважає, що при ухваленні судом першої інстанції виправдувального вироку щодо ОСОБА_9 у зв`язку з недоведеністю вчинення нею кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, суд не дотримався вимог закону.

Суд, взагалі не надав оцінки показанням обвинуваченої, які є явно неправдивими, спотвореними, та такими, що надані за для уникнення кримінальної відповідальності, адже вони спростовуються, показаннями свідка ОСОБА_16 , на яку посилалася сама обвинувачена.

Зазначає, що судом при ухваленні виправдувального вироку взято до уваги лише покази обвинуваченої ОСОБА_9 , які є явно неправдивими, натомість, проігноровані покази потерпілої ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , які пояснювали, що ОСОБА_17 не наносив тілесних ушкоджень палицею жодній із жінок.

Суд, взагалі не надав правової оцінки показанням потерпілої ОСОБА_11 , яка надавала в судовому засіданні послідовні показання про спричинення їй тілесних ушкоджень обвинуваченою, зокрема гумовим шлангом по голові та грудній клітині, після чого схопила її за волосся та тягнула по землі.

Не зважаючи на те, що вказані показання узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , судом вони до уваги не прийняті, а також взагалі не наведено мотивування чому показання потерпілої, щодо спричинення їй тілесних ушкоджень саме гумовим шлангом, відкинуті та визнано неправдивими.

Зазначає, що суд не надав належної правової оцінки висновку експерта №2598 від 28.09.2018, який підтверджує, що виявлені у ОСОБА_11 тілесні ушкодження могли бути спричинені за обставин, на які вказала потерпіла при проведенні слідчого експерименту від 13.09.2018, та проігнорував, як доказ картку виклику швидкої медичної допомоги №361 від 15.07.2018,

Просить вирок суду стосовно ОСОБА_9 - скасувати та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_9 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначити покарання у вигляді 220 годин громадських робіт. На підставі ст.49 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування даного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Задовольнити цивільний позов потерпілої ОСОБА_11 про стягнення на її користь з ОСОБА_9 4725 грн. матеріальної шкоди та 20000 грн. моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, потерпілої та її представника, які підтримали апеляційні скарги, пояснення захисника та обвинуваченої, які заперечили щодо задоволення апеляційних скарг, повторно дослідивши матеріали провадження, згідно до обсягу, вказаного прокурором, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ст.94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неповнота судового розгляду; невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження; істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 412 КПК, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

На переконання колегії суддів при ухваленні виправдувального вироку щодо ОСОБА_9 суд першої інстанції вказаних вимог кримінального процесуального закону не дотримався.

Так, суд дійшов висновку, що вина ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України у спричиненні тілесних ушкоджень ОСОБА_11 є недоведеною, виходячи з того, що потерпіла із заявою про заподіяння їй тілесних ушкоджень 15.07.2018 звернулась лише 25.08.2018, ніхто зі свідків не вказував про те, що обвинувачена наносила удари потерпілій гумовим шлангом, покази свідка ОСОБА_17 , який вказував, що бачив гумовий шлаг на місці події суперечать показам потерпілої ОСОБА_11 , до того ж вказаний свідок був співмешканцем потерпілої, а тому на думку суду був зацікавлений у розгляді справи.

Проте, колегія суддів апеляційного суду з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може з таких підстав.

Так, потерпіла ОСОБА_11 в суді пояснювала, що 15.07.2018 року у неї з ОСОБА_9 виникла сварка, в ході якої ОСОБА_9 їй нанесла удари шлангом ззаду по голові та у груди. Від цих ударів у неї відбулось запаморочення та вона впала на землю. Після чого ОСОБА_9 взяла її за волосся та почала тягнути по землі. На її крики про допомогу прибігли односельці та співмешканець ОСОБА_17 . Побачивши останнього, ОСОБА_9 припинила бійку та втекла до свого подвір`я.

Аналогічні обставини потерпіла ОСОБА_11 повідомляла при проведенні слідчого експерименту та огляду місця події.

Про наявність конфлікту та сутички між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 в результаті якої остання отримала тілесні ушкодження, вказували також під час допиту в судовому засіданні свідки.

Так, свідок ОСОБА_18 бачила, як обвинувачена з потерпілою б`ються та шарпаються. Вона попросила ОСОБА_19 та ОСОБА_20 , щоб вони допомогли їх розборонити. Потім з будинку потерпілої вибіг ОСОБА_17 з дерев`яною палицею, але нею нікого не бив, бо ОСОБА_21 забігла у двір та зачинила браму.

Свідок ОСОБА_16 бачила як обвинувачена тягнула потерпілу за волосся по землі, обвинувачена стояла, а потерпіла лежала. Будь-яких предметів у руках потерпілої та обвинуваченої вона не бачила. Вона побігла до них і в цей час з двору вибіг чоловік потерпілої, який обвинувачену не чіпав бо вона вже сховалась у себе в дворі. Коли вона заглянула у двір, обвинувачена била себе камінцем по нозі. Потерпіла обвинуваченій ударів не наносила, а після бійки сиділа на камінці у поганому стані.

Свідок ОСОБА_22 пояснила, що до них із ОСОБА_23 звернулась ОСОБА_24 , яка повідомила, що ОСОБА_25 б`є ОСОБА_26 . Проте, коли вони прийшли на місце події, то побачили лише ОСОБА_27 , яка тримала у руці жмут волосся. Бичкової на місці бійки вже не було.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що на крик вибіг з будинку та бачив як обвинувачена, схопивши потерпілу за волосся, била її головою об землю. Побачивши його, обвинувачена втекла до свого подвір`я. На місці бійки лежав дерев`яний брусок, зламаний навпіл, та гумовий шланг. В руках він нічого не тримав та будь-яких ударів по обвинуваченій та потерпілій не наносив.

З цих показань свідків слідує, що хоча вони і мають деякі розбіжності щодо викладення ними характеру розвитку подій та послідовності дій учасників конфлікту, що зумовлені особистим сприйняттям кожним із них тих моментів, які вони спостерігали в певний проміжок часу усі вони вказуються про побиття обвинуваченою потерпілої. При цьому, свідки ОСОБА_28 , ОСОБА_29 чітко вказували, що обвинувачена била потерпілу, тягала по землі за волосся, а потерпіла обвинуваченій ударів не завдавала.

Також, вказані свідки спростували версію обвинуваченої, що тілесні ушкодження на голові та грудній клітині ОСОБА_11 могла отримати в результаті намагання ОСОБА_17 вдарити ОСОБА_9 дерев`яною палицею, оскільки як пояснили свідки ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , ОСОБА_22 , коли ОСОБА_17 прибіг на місце бійки, ОСОБА_30 на місці бійки вже не було, вона сховалася у себе на подвір`ї.

Крім того, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що 15.07.2018 року до чергової частини Житомирського РВП надійшло анонімне повідомлення про те, що 15.07.2018 року о 15 годині 00 хвилин за адресою: АДРЕСА_1 відбувся конфлікт між сусідами. На місце події виїжджала слідчо-оперативна група, яка відібрала пояснення у ОСОБА_11 (т.2 а.с. 32).

15.07.2018 року, за адресою проживання потерпілої було викликано швидку медичну допомогу, та згідно карти №361 було виявлено тілесні ушкодження та поставлено попередній діагноз - струс головного мозку, гематома м`яких тканин тім`яної ділянки та лівої молочної залози.

Згідно з висновком експерта №2283 від 05.09.2018 у потерпілої ОСОБА_11 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми підшкірних гематом волосяної частини голови, струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, а також синців лівої молочної залози, підшкірного крововиливу м`яких тканин лівої молочної залози, синців правої молочної залози, обох плеч, які відносяться до легких тілесних ушкоджень. (т. 2 а.с. 38-39)

Висновки суду, що вказані тілесні ушкодження відповідно до висновку експерта утворилися при нанесенні ударів натуральною зброєю чоловіка, якою є руки та ноги у взутті, є помилковими, оскільки експерт лише зазначив, що виявлені тілесні ушкодження могли утворитися в результаті таких ударів, при цьому експерт визнав малоймовірним (нехарактерним) отримання цих ушкоджень від падіння.

Слід зазначити, що відповідно до дослідницької частини цього висновку, він здійснений на підставі постанови про направлення ОСОБА_11 для судово-медичного обстеження в якій зазначено обставини спричинення тілесних ушкоджень: «15.07.2018 р. ОСОБА_31 в с. Вереси зі слів ОСОБА_32 наносила їй удари гумовим шлангом по голові та тулубу».

Зазначене свідчить про помилковість висновку суду, що ОСОБА_32 заявила про спричинення їй тілесних ушкоджень лише через 40 днів і при цьому не вказувала про її побиття резиновим шлангом.

Не долучення стороною обвинувачення пояснення відібраного у ОСОБА_32 під час виїзду працівників поліції на виклик 15.07.2018 р. на думку апеляційного суду не дає підстав для сумніву щодо об`єктивності показань потерпілої наданих нею у суді та результатів проведеного з нею слідчого експерименту, ОМП, які узгоджуються між собою, оскільки в розумінні ч.4 ст. 95 КПК України такі пояснення надані слідчому (дізнавачу) не є належним та допустимим доказом.

Відповідно до протоколу слідчого експерименту від 13.09.2018 з фототаблицями, потерпіла ОСОБА_11 відтворила обставини за яких 15.07.2018 обвинувачена нанесла їй удар гумовим шлангом в ділянку голови та грудну клітину, після чого схопила її руками за волосся. (т.2 а.с. 42-45)

Згідно висновку експерта №2598 від 28.09.2018 у ОСОБА_11 було виявлено тілесні ушкодження, які могли бути спричинені за обставин, на які вказала потерпіла при проведенні слідчого експерименту (т.2 а.с. 50-51).

Відповідно до даних протоколу огляду місця події від 25.08.2018 з фототаблицями, потерпіла вказала на місце поблизу будинку АДРЕСА_2 , де ОСОБА_9 наносила їй тілесні ушкодження гумовим шлангом та хапала за волосся. Також потерпіла видала працівникам поліції гумовий шланг. Зі слів потерпілої цей шланг біля воріт ОСОБА_9 знайшов її чоловік ОСОБА_17 (т.2 а.с. 34-37)

Не вбачає апеляційний суд і підстав для обґрунтованого сумніву щодо показань свідка ОСОБА_17 , який на час його допиту судом співмешканцем потерпілої вже не був, а інших даних про його зацікавленість чи неправдивість його показань суд не навів. Крім того, показання ОСОБА_17 узгоджуються і з показаннями інших свідків на які вже звернула увагу колегія суддів.

Вказані докази в своїй сукупності свідчать про передчасність висновків суду першої інстанції про недоведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України.

Апеляційний суд погоджується з доводами представника потерпілої, що складання протоколу прийняття заяви від ОСОБА_11 про заподіяння їй тілесних ушкоджень лише 25.08.2018, жодним чином не свідчить про неправдивість її пояснень про заподіяння їй тілесних ушкоджень гумовим шлангом.

Як засвідчують матеріали провадження, про які вже вказав апеляційний суд, ОСОБА_11 заявляла про обставини заподіяння їй тілесних ушкоджень обвинуваченою гумовим шлангом відразу після бійки по приїзду працівників поліції за викликом 15.07.2018 р.

Крім того, ОСОБА_11 з 15.07.2018 по 16.07.2018 перебувала на стаціонарному лікуванні (довідка №1533), а з 18.07.2018 по 27.07.2018 на денному стаціонарному лікуванні (виписка від 30.01.2019) в амбулаторії загальної практики сімейної медицини с. Вереси з діагнозом: ЗЧМТ, струс головного мозку, гематоми м`яких тканин потиличної та тім`яної ділянок, гематоми та садна лівої молочної залози, де отримувала лікування згідно з випискою, яка міститься в матеріалах справи.

Виїзд працівників поліції для проведення слідчих дій, огляду місця події 25.08.2018 жодним чином не пов`язано з волевиявленням потерпілої, оскільки ці слідчі дії здійснювались та планувались слідчим, а особа яка не є фахівцем в галузі права може і не бути обізнаною про необхідність подання заяви про вчинення злочину для того щоб досудове розслідування приватного обвинувачення було розпочате, враховуючи надання пояснень працівникам поліції та проходження нею судово-медичного обстеження ще 15.07.2018 р. та розраховую, що її повідомлення про кримінальне правопорушення перевіряється.

Крім того, на час виїзду працівників поліції 15.07.2018 р. досудове розслідування ще не було розпочато, а відповідно проведення слідчих дій з вилученням знаряддя (гумового шлангу) як і проведення експертиз щодо нього особою, яка не є слідчим чи дізнавачем, а працівником патрульної поліції (відповідно до рапорту а.с. 32 т.2) не допускалося.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції не було належним чином досліджено, проаналізовано та оцінено в сукупності та взаємозв`язку всі докази долучені до матеріалів судового провадження, а суд зосередився виключно на оцінці окремих доказів та побудував свої висновки на несуттєвих розбіжностях, в показаннях свідків щодо обставин які вони спостерігали у певний час і місці та взяв до уваги версію ОСОБА_9 про обставини отримання тілесних ушкоджень потерпілою від дій співмешканця, хоча такі обставини жоден з доказів не підтверджує.

Натомість без належної оцінки суд залишив послідовні та незмінні пояснення потерпілої, про завдання обвинуваченою двох ударів гумовим шлангом по голові та грудній клітці, які узгоджуються з показаннями свідків про побиття, а свідка Мороза про знаряддя гумовий шланг, даними ОМП, виявлення у неї тілесних ушкоджень по приїзду швидкої, в місцях контакту, які за висновками експертиз могли бути отримані за обставин про які вказала потерпіла.

За таких обставин висновки суду про виправдання обвинуваченої ОСОБА_9 за ч. 2 ст. 125 КК України є передчасними, а тому вирок суду не може вважатися законним та обґрунтованим і є таким, що підлягає скасуванню.

Верховний Суд в своїх висновках зауважив, що безпосередність дослідження доказів означає звернену до суду вимогу закону про дослідження ним всіх зібраних у конкретному кримінальному провадженні доказів шляхом допиту обвинувачених, потерпілих, свідків, експерта, огляду речових доказів, оголошення документів, відтворення звукозапису і відеозапису тощо.

Ця засада кримінального судочинства має значення для повного з`ясування обставин кримінального провадження та його об`єктивного вирішення. Безпосередність сприйняття доказів дає змогу суду належним чином дослідити і перевірити їх як кожний доказ окремо, так і у взаємозв`язку з іншими доказами, здійснити їх оцінку за критеріями, визначеними у частині 1 статті 94 КПК України, і сформувати повне та об`єктивне уявлення про фактичні обставини конкретного кримінального провадження.

В своєму правовому висновку ВС (справа №481/227/18) підкреслив, що стаття 96 КПК України передбачає, що суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просила провести часткове дослідження обставин вчинення кримінального правопорушення, а саме допитати потерпілу ОСОБА_11 , свідків ОСОБА_33 , ОСОБА_16 , дослідити висновок експерта №2598 від 28.09.2018, протокол проведення слідчого експерименту за участю потерпілої ОСОБА_11 від 13.09.2018, та картку виклику швидкої медичної допомоги №361.

Клопотання про дослідження інших доказів, які були досліджені судом першої інстанції та якими суд обґрунтував своє рішення, а зокрема безпосередньо допитати свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_22 , дослідити письмові доказів: рапортом від 15.07.2018, протоколом прийняття заяви потерпілої ОСОБА_11 від 25.08.2018, протоколом огляду місця події від 25.08.2018 з фототаблицями, висновком експерта №2283 від 05.09.2018, протоколом слідчого експерименту від 25.09.2018 з фототаблицями прокурор не заявляла. Крім того, прокурор не зміг забезпечити участь свідків ОСОБА_33 і ОСОБА_16 і від їх допиту в подальшому відмовилась.

Принцип безпосередності дослідження доказів на стадії апеляційного розгляду хоча й не є абсолютним, як у суді першої інстанції, але в ситуації, коли перед апеляційним судом поставлено питання про скасування виправдувального і постановлення обвинувального вироку, цей принцип висуває більш суворі вимоги, ніж у разі скасування чи зміни обвинувального вироку, оскільки в такому випадку висновок про винуватість чи невинуватість особи робить безпосередньо апеляційний суд, який у зв`язку із цим має забезпечити всі гарантії права на справедливий судовий розгляд (постанова ВС від 15.07.2020 р., справа № 310/879/16-к).

За таких обставин, апеляційний суд позбавлений можливості постановити новий вирок у справі, оскільки постановлення обвинувального вироку після скасування виправдувального вироку можливе лише за безпосереднього дослідження усіх доказів, при цьому суд апеляційної інстанції повинен дотримуватись принципу змагальності та диспозитивності та відповідно до ч.3 ст. 404 КПК України не в праві з власної ініціативи досліджувати докази у справі, якщо про це не було заявлено клопотання учасником провадження.

Тому за даних обставин суд апеляційної інстанції призначає новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Суду першої інстанції під час нового судового розгляду необхідно врахувати наведене, всебічно, повно та об`єктивно дослідити всі докази по справі та прийняти законне і обґрунтоване рішення з дотриманням вимог кримінального та кримінального процесуального закону, перевіривши та надавши оцінку доводам апеляційних скарг прокурора та представника потерпілої.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційні скарги представника потерпілої - адвоката ОСОБА_12 , прокурора Житомирської окружної прокуратури ОСОБА_14 задовольнити частково.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 12 липня 2021 року щодо ОСОБА_9 - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: