Справа № 953/4066/23
н/п 1-кс/953/4365/23
"14" червня 2023 р. Київський районний суд м. Харкова у складі:
слідчого судді - ОСОБА_1 ,
при секретарі - ОСОБА_2 ,
за участю прокурора - ОСОБА_3 ,
за участю власника майна ОСОБА_4 ,
Досудовим розслідуванням встановлено, що невстановлені особи, які мешкають на території Харківської області та в інших регіонах, через соціальні мережі, засоби масової інформації, під час публічних зборів, в тому числі на тимчасово окупованих територіях, поширюють розміщення військ ЗСУ, насмішки з військових підрозділів ЗСУ, публічно виправдовують, а також висловлюють підтримку діям Російської Федерації, збройним формуванням, тимчасовим окупаційним адміністраціям, які пов`язані зі збройною агресією проти України.
В порядку ст. 40 КПК України оперативному підрозділу СКП ВСП ГУНП в Харківській області надано доручення на проведення слідчих (розшукових) дій, направлених на встановлення осіб, які через мережу Інтернет через соціальні мережі публікують матеріали, у яких містяться виправдовування, визнання правомірною, заперечення збройної агресії Російської Федерації проти України, встановлення свідків вищевказаного кримінального правопорушення, провести моніторинг мережі Інтернет, соціальних мереж та у разі виявлення розповсюдження зазначеної інформації провести огляд інтернет сторінок, спільнот де може міститися така інформація.
На виконання доручення надійшов рапорт оперуповноваженого СКП ВСП ГУНП в Харківській області в Харківській області про те, що встановлено громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , який за допомогою всесвітньої мережі Інтернет, через соціальні мережі та месенджери поширює матеріали, у яких містяться виправдовування, визнання правомірною, відкрито підтримує збройну агресію Російської Федерації проти України.
08.06.2023 в період часу з 06 годин 10 хвилин до 08 годин 36 хвилин на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29.05.2023 слідчим СУ ГУ НП в Харківській області майором поліції ОСОБА_6 проведено обшук будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в ході якого було виявлено та вилучено предмети (речі), що перелічені в клопотанні, які мають значення для кримінального провадження, встановлення об`єктивної істини даного кримінального правопорушення, та які належать громадянину ОСОБА_4 а саме: флеш карта «Olimpus Xb 2Gb MXb2GM3»; мобільний телефон марки Poko C40, imei 1/ НОМЕР_1 imei 2/ НОМЕР_2 (пароль 1917).
Враховуючи викладене, у ході досудового розслідування встановлено, що вказані речі (предмети) мають доказове значення за даним кримінальним провадженням, зможуть сприяти розкриттю даного кримінального правопорушення та притягнення винних осіб до кримінальної відповідальності, а також мають значення для встановлення істини під час досудового розслідування. Крім того, на даних предметах могли зберегтися сліди вчинення кримінального правопорушення, вказані речі будуть направлені для проведення відповідних (комп`ютерно-технічних, балістичних та інших) експертиз, що має важливе значення для проведення досудового розслідування.
Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив про його задоволення.
Власник майна ОСОБА_4 в судовому засіданні просив повернути йому майно, оскільки вказане майно йому потрібне для використання мережі Інтернет, сплати комунальних послуг тощо, та зазначив, що в ухвалі про обшук містилась описка.
08.06.2023 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 29.05.2023 слідчим було проведено обшук, та вилучено майно, яке зазначене в протоколі обшуку, та в прохальній частині клопотання прокурора про арешт майна.
Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 171 КПК України, з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором.
Відповідно до положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину… Завданням арешту майна є запобігання можливості приховування, знищення, використання, перетворення, пресування та відчуження майна. З метою забезпечення схоронності речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.
При тому, ст. 98 КПК України визначає, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу).
Згідно ч. 11 ст. 170 КПК України, заборона на використання майна, а також заборона розпоряджатися таким майном можуть бути застосовані лише у випадках, коли їх незастосування може призвести до зникнення, втрати або пошкодження відповідного майна або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.
Слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вказане в клопотанні майно, оскільки прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що вказані речі та майно є речовими доказами та зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, які необхідно вивчити шляхом проведення експертиз, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, висновки яких можуть бути використані як докази в кримінальному провадженні. Посилання ОСОБА_4 , що у ухвалі про обшук від 29.05.2023 міститься описка спростовуються ухвалою слідчого судді від 09.06.2023.
Майно, на яке спрямоване кримінальне правопорушення підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.
Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.
Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі майна, яке є речовим доказом та може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Разом з цим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення.
Відповідно до абз. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.
Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.
У разі необхідності слідчий чи прокурор здійснює копіювання інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.
Слідчий суддя на цій стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті і не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких є накладення арешту на майно.
Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, ані власником майна, ані заінтересованими особами за їх наявності не надано та слідчим суддею не встановлено.
У подальшому, за наявністю певних процесуальних підстав та фактичних обставин, що можуть бути встановлені під час досудового розслідування, власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту згідно положень ст. 174 КПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170 173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -
Накласти арешт на майно, вилучене в ході обшуку проведеного 08.06.2023 за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_4 , шляхом заборони його відчуження , а саме на: флеш карта «Olimpus Xb 2Gb MXb2GM3»; мобільний телефон марки Poko C40, imei 1/ НОМЕР_1 imei 2/ НОМЕР_2 (пароль 1917), - до скасування арешту майна у встановленому нормами КПК України порядку.
Визначити місцем зберігання арештованого майна: камеру зберігання речових доказів СУ ГУ НП в Харківській області, яка розташована за адресою: м. Харків, вул. Весніна, 14.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особами, відсутніми при оголошенні в той же строк з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя - ОСОБА_1