Провадження № 1-кс/686/6558/23
УХВАЛА

Іменем України

2 серпня 2023 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого Першого слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_4 погодженого з прокурором Хмельницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_5 про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Ясногірка, Донецької області, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 у кримінальному провадженні № 0000348 від 26.04.2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

02.08.2023 року слідчий Першого слідчого відділу СУ ТУ ДБР у м. Хмельницькому ОСОБА_4 звернувся до слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду з клопотанням, погодженим з прокурором Хмельницької спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Західного регіону ОСОБА_5 про надання дозволу на затримання з метою приводу підозрюваного для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 підозрюваного у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.407 КК України.

В обґрунтування даного клопотання слідчим зазначено, що наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 28.09.2018 №213 ОСОБА_6 ,призначений на посаду водія - хіміка взводу забезпечення навчального процесу роти забезпечення навчального процесу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зарахований до списків особового складу вказаної військової частини, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 тапоставлений на всі види забезпечення з 28.09.2018.

Відповідно до положень п. 9 ст. 1, п. 1 ч. 2 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з моменту прийняття на військову службу за контрактом солдата ОСОБА_6 у військову частину НОМЕР_1 він набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

Вимоги ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» зобов`язують кожного захищати Вітчизну, суверенітет і територіальну цілісність України.

Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_6 відповідно до вимог ст.ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Крім того, статті 131, 216 Статуту передбачають, що військовослужбовці зобов`язані постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місця служби в службовий час і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

17 березня 2014 року виконуючий обов`язки Президента України видав Указ Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 року, відповідно до якого в Україні настає особливий період.

14 квітня 2014 року виконуючий обов`язки Президента України видав Указ Президента України № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України».

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій, тобто поняття «особливого періоду» є значно ширшим у своєму розумінні, ніж поняття «періоду мобілізації людських ресурсів», про терміни якої йдеться в Указах Президента України: особливий період не закінчується у момент закінчення мобілізації, що визначений Указами Президента України.

Окрім цього, відповідно до листа Голови Верховного Суду ОСОБА_7 щодо надання роз`яснення начальникові Генерального штабу - Головнокомандувачу Збройних Сил України Генералу армії України ОСОБА_8 вбачається, що Верховний суд однозначно сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» в постанові від 25.04.2018 у справі № 205/1993/17-ц (касаційне провадження № 61-1664 св 17). У постанові зазначено, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014, після оприлюднення указу президента України від 17.03.2014 № 303/2014 «Про часткову мобілізацію» по теперішній час.

Також, 21 лютого 2019 року ухвалою Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду (справа № 676/2646/17, за обвинуваченням військовослужбовця військової служби за контрактом військової частини НОМЕР_2 солдата ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 407 КК України) визначено, що в Україні особливий період розпочався 18 березня 2014 року (з дня набрання чинності Закону України від 17 березня 2014 року № 1126-VII «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію») і триває по теперішній час.

Таким чином, з урахуванням вищенаведеного, слід прийти до висновку, що солдат ОСОБА_6 вчинив інкриміноване кримінальне правопорушення в час дії особливого періоду.

Поряд із цим встановлено, що солдат військової служби за контрактом, який проходить військову службу на посаді водія - хіміка взводу забезпечення навчального процесу роти забезпечення навчального процесу військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 , у порушення вимог вищевказаного законодавства, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах дії особливо періоду, без поважних причин та дозволу командування військової частини НОМЕР_1 , 12 березня 2019 року,більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, самовільно залишивмісце розташування військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та вибув до місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби.

Таким чином, солдат ОСОБА_6 підозрюється в тому, що він, проходячи військову службу за контрактом у військовій частині НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) на посаді водія - хіміка взводу забезпечення навчального процесу роти забезпечення навчального процесу військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст.ст. 1, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127-131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитись від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах особливого періоду, крім воєнного стану, 12 березня 2019 року,більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено, самовільно залишив місце розташування військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 та вибув до місця проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 , де проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний із проходженням військової служби.

Вина ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України підтверджується зібраними доказами, а саме: повідомленням ІНФОРМАЦІЯ_2 про факт самовільного залишення військової частини солдатом ОСОБА_6 та матеріалами службового розслідування, протоколами допитів свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та іншими документальними матеріалами.

30червня 2023 року складено письмове повідомлення ОСОБА_6 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4ст. 407 КК України, яке у встановленому КПК України порядку вручено останньому.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

При визначенні обґрунтованості підозри необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини, а саме в рішенні у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» та «Фокс, Кембел і Гартлі проти Сполученого Королівства», у яких Європейський суд з прав людини зазначив,що термін «обґрунтована підозра» означає наявність фактів або відомостей,які здатні переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа могла вчинити це правопорушення. Від сукупності обставин справи залежить, що саме можна вважати обґрунтованою підозрою.

Крім цього, розглядаючи скаргу у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», Європейський суд з прав людини підкреслив, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

На даному етапі кримінального провадження стороною обвинувачення та слідчим суддею не вирішується питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення.

Таким чином, сторона обвинувачення на підставі оцінки сукупності отриманих доказів стверджує, що причетність особи до вчинення нею кримінального правопорушення є достатньою для застосування щодоособи запобіжного заходу.

За таких обставин ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, санкція якої передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до семи років.

Підозрюваний ОСОБА_6 неодноразово викликався повістками до слідчого першого слідчого відділу ТУ ДБР у м. Хмельницькому, однак за жодним викликом так і не прибув та про причини своєї неявки не повідомив.

Також виклик ОСОБА_6 здійснювався за телефоном НОМЕР_3 , однак після того як останньому стало відомо про телефонні виклики слідчого вхідні дзвінки від слідчого було заблоковано, що унеможливлює подальші виклики телефоном.

При виїзді за місцем реєстрації ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_1 останній за вказаною адресою відсутній впродовж тривалого часу, сусіди відомостями про місце перебування останнього не володіють.

Згідно листа Золочівської територіальної громади, ОСОБА_6 за місцем реєстрації відсутній, що унеможливлює вручення йому процесуальних документів.

Відтак, органом досудового розслідування вжито усіх передбачених КПК України для вручення ОСОБА_6 повідомлення про підозру та виклику до органу досудового розслідування, однак місце перебування останнього не встановлено, в зв`язку з чим 02.08.2023 винесено постанову про оголошення розшуку підозрюваного ОСОБА_6 .

Варто зазначити, що ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 22.01.2018 у справі №622/421/16-к, ОСОБА_6 , будучи обвинуваченим за ч. 3 ст. 185 КК України, у судові засідання в період 2017-2018 років не з`явився, в зв`язку з чим оголошено його розшук, що може переконливо свідчити про намір ухилення ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та подальшого суду. На даний час справа №622/421/16-к перебуває на розгляді у Котелевському районному суді Полтавської області.

Зазначені обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 та є достатні підстави вважати, що підозрюваний має намір переховуватися від органів досудового розслідування та суду, що свідчить про наявність підстав для застосування запобіжного заходу і ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, під час досудового розслідування встановлені обставини, які прямо вказують на вчинення підозрюваним ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України, за якими останньому повідомлено обґрунтовану підозру.

З врахуванням того, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до7 років, продовжує злочинну діяльність, уникаючи притягнення до кримінальної відповідальності, переховується від органів досудового розслідування та місце його перебування не відоме, тому слід прийти до висновку про неможливість запобігання ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

При цьому, підозрюваний ОСОБА_6 впродовж тривалого часу продовжує вчиняти інкримінований йому злочинта переховується від органів досудового розслідування та суду, що унеможливлює його участь в розгляді слідчим суддею клопотання про обрання останньому запобіжного заходу, через що його необхідно затримати та доставити до суду для обрання останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Обрання іншого, більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 та може призвести до його подальшого переховування від органів слідства та суду, а також скоєння іншого кримінального правопорушення. А тому тримання ОСОБА_6 під вартою є єдиним, виключним і достатнім запобіжним заходом, який зможе забезпечити належну поведінку підозрюваного на час досудового слідства та судового розгляду справи.

Окрім цього, 12 вересня 2022 року набрав чинності прийнятий Верховною Радою України Закон України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо обрання запобіжного заходу до військовослужбовців, які вчинили військові злочини під час дії воєнного стану» від 16 серпня 2022 року №2531-ІХ, спрямований на унеможливлення застосування будь-яких інших запобіжних заходів, окрім як тримання під вартою, до військовослужбовців, які вчинили окремі військові злочини під час дії воєнного стану.

Варто звернути увагу, що військовий злочин, вчинений військовослужбовцем під час дії правового режиму воєнного стану свідчить про максимальний ступінь суспільної небезпеки як самого діяння, так і особи, що його вчинила, а отже до такого військовослужбовця повинно бути застосовано тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Заслухавши думку прокурора, який підтримав клопотання, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, приходжу до висновку, що воно підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.188 КПК України прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, має право звернутися із клопотанням про дозвіл на затримання підозрюваного, обвинуваченого з метою його приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Це клопотання може бути подане одночасно з поданням клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або зміни іншого запобіжного заходу на тримання під вартою.

Із змісту ст.ст.189, 190 КПК України випливає, що слідчий під час розгляду клопотання про дозвіл на затримання з метою приводу зобов`язаний довести, що зазначені у клопотанні про застосування запобіжного заходу обставини вказують на наявність підстав для тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого, а також є достатні підстави вважати, що: 1) підозрюваний, обвинувачений переховується від органів досудового розслідування чи суду; 2) одержавши відомості про звернення слідчого, прокурора до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, підозрюваний, обвинувачений до початку розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу вчинить дії, які є підставою для застосування запобіжного заходу і зазначені у статті 177 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, перебуває у розшуку, що підтверджується постановою від 02.08.2023 року, тому вбачається наявність сукупності ризиків, які дають достатні підстави вважати, що останній буде продовжувати переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню, продовжувати вчинення кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, в зв`язку чим клопотання слідчого, яке є обґрунтованим, підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.188, 189, 190 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Надати дозвіл на затримання підозрюваного ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Ясногірка, Донецької області, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 з метою приводу для участі в розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвала діє по 02.08.2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя