Справа № 459/958/20
Провадження № 11-кп/811/271/23 Доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року колегія cуддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді: ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

з участю секретаря: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинуваченого: ОСОБА_6 ,

захисника: ОСОБА_7 ,

розглянувши в м. Львові у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 22 березня 2023 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого та зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 22 березня 2023 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 у вигляді тримання під вартою - задоволено.

Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, дата закінчення дії запобіжного заходу - 21.05.2023 року включно.

Судове рішення мотивоване, тим, що за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистостей обвинуваченого (характеру, моральних якостей), сімейних зв`язків, працевлаштування, поведінки під час розслідування злочину, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, є обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, може впливати будь-яким чином на свідків, потерпілих чим перешкоджати встановленню істини у справі чи продовжити вчиняти нові кримінальні правопорушення, тому немає підстав для обрання обвинуваченому більш м`якого запобіжного заходу.

Не погоджуючись з рішенням суду захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та змінити запобіжний захід ОСОБА_6 з тримання під вартою на домашній арешт.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що вважає оскаржувану ухвалу необґрунтованою, незаконною та винесеною з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та всупереч законним правам та інтересам обвинуваченого, а висновки суду викладені у судовому рішенні такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Зазначає, що клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу було подане прокурором з порушенням вимог ст. 184 КПК України, оскільки таке клопотання не було вручено стороні захисту.

На думку сторони захисту, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції не дотримався вищевказаних вимог ст. 177, 178, 194 КПУ України.

Апелянт вважає, що доводи прокурора про існування ризиків, передбачених п.1, п.3 ч.1 ст. 177 КПК України, які є підставою для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу, ґрунтуються лише на припущеннях самого прокурора та перекручуванні фактів, прокурор на підтвердження свого клопотання не надав жодного документального доказу.

Стверджує, що ОСОБА_6 не знав, що протягом 19 років перебував у розшуку та вів звичний спосіб життя, проживав і працював у м. Києві, має сім`ю, доньку. Про необізнаність свідчить і той факт, що ОСОБА_6 безперешкодно приймав участь у спортивних змаганнях, що підтверджується існуванням його профілю гравця на офіційному сайті Федерації волейболу. Як тільки ОСОБА_6 дізнався про те, що перебуває у розшуку, він самостійно прибув до Червоноградського відділу поліції ГУНП у Львівській області, де згодом і був затриманий.

Вказує, що зазначений прокурором у клопотанні ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний може незаконно впливати на свідка ОСОБА_8 є необґрунтованим, оскільки на даний час свідок ОСОБА_8 вже допитаний.

Звертає увагу, що прокурором не наведено доказів того, що ОСОБА_6 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, з моменту події останнього інкримінованого йому кримінального правопорушення пройшло більше 19 років, а матеріали справи і клопотання прокурора не містять жодного факту чи доказу того, що ОСОБА_6 за цей час вчинив інші кримінальні правопорушення.

Також звертає увагу, що ОСОБА_6 до взяття його під варту мав постійне місце проживання та постійну роботу, а саме надавав послуги по виготовленню та установці меблів.

Захисник вважає, що наведені факти вказують на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та необґрунтованість ухвали суду.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора про законність ухвали суду, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на справедливий суд, що включає, крім іншого, право на розгляд справи. Відповідні положення Конвенції знайшли своє втілення також у ст. 55 Конституція України, згідно з якою права і свободи людини і громадянина захищає суд; кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись у кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст. ст. 177, 178, 183, 194, 199 КПК України.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищення, схову або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчиняти інше кримінальне правопорушення або продовжити правопорушення, в якому підозрюється.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується вагомість наявних доказів про вчинення кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні; вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, наявність родини та утриманців; наявність постійного місця роботи, навчання; репутацію, майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У відповідності до ч.1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, передбачено ст. 422-1 КПК України.

На переконання колегії суддів, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції, дотримався вище вказаних вимог Кримінального процесуального закону.

З матеріалів справи вбачається, що на розгляді Жовківського районного суду Львівської області знаходиться кримінальне провадження №0000137, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого п.7 ч.2 ст. 115 КК України.

Ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 22 березня 2023 року клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, дата закінчення дії запобіжного заходу - 21.05.2023 року включно.

При прийнятті рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції належним чином врахував, що наведені прокурором ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни міри запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Вирішуючи доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з метою запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України та забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, з врахуванням даних про його особу, відповідно до вимог кримінального процесуального закону, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про неможливість запобігання ризикам, передбачених ст. 177 КПК України, шляхом застосування щодо ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім цього, відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства ( «Летельє проти Франції»).

Враховуючи вище наведене, колегія суддів, приходить до висновку, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, продовжений судом обвинуваченому ОСОБА_6 , на даний час, є відповідним і достатнім у вказаному кримінальному провадженні.

Водночас, апелянтом не доведено, що більш м`які запобіжні заходи зможуть запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Щодо доводів захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 про незаконність ухвали, то такі є безпідставними, оскільки судом належним чином перевірено та досліджено матеріали клопотання, дані, які характеризують особу обвинуваченого, а також надано мотивовані висновки та наведені обґрунтовані підстави для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України, які встановлені судом при обранні запобіжного заходу та подальшого продовження його строку, не зменшились, колегія суддів вважає необґрунтованими апеляційні доводи про необхідність зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт.

Апеляційний суд погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи, які були б підставою для скасування постановленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Ухвала суду першої інстанції про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є обґрунтованою та вмотивованою й підстав для її скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Жовківського районного суду Львівської області від 22 березня 2023 року залишити без змін.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3