Дата документу 09.06.2023
Справа № 334/4884/19
Провадження № 1-кп/334/98/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2023 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 , ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст.190, ч.3 ст.190, ч.4 ст.190, ч.1 ст.358, ч.3 ст.358, ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.1 ст.369, ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.2 ст.369, ч.4 ст.27, ч.2 ст.15, ч.3 ст.369 КК України,

установив:

На розгляді Ленінського районного суду м. Запоріжжя перебуває вказане кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .

Обвинуваченим ОСОБА_6 заявлено клопотання про скасування арешту з транспортного засобу «KIA SHUMA», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2000 року випуску, документів на нього та зв`язки ключів, який накладено ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 14.01.2019 року. Клопотання обґрунтованим тим, що вказаний транспортний засіб належить на праві власності обвинуваченому та після його арешту у 2019 році перебуває на зберіганні на спеціалізованому майданчику і не використовується, а обвинувачений має намір передати його на потреби Збройних сил України.

Крім того, захисником ОСОБА_7 подано клопотання про скасування арешту з майна, належного обвинуваченому ОСОБА_6 , а саме: посвідчення організації «Офіцерський корпус», дозвіл на зброю № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_6 , предмет схожий на пістолет «ФОРТ 17Р», предмети схожі на набої у кількості 9 штук. Клопотання обґрунтованим тим, що зазначені речі не містять на собі слідів злочинів, а також відсутні відомості про те, що вони здобуті злочинним шляхом. Крім того, ОСОБА_6 став на шлях виправлення та приймає активну участь у громадському житті.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали свої клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_8 просив вирішити клопотання на розсуд суду.

Прокурор ОСОБА_5 заперечила проти їх задоволення, вказавши на те, що питання, пов`язані із долею речових доказів мають бути вирішенні судом під час ухвалення вироку у справі.

Розглянувши подані клопотання, заслухавши пояснення учасників та дослідивши відповідні матеріали, суд дійшов до таких висновків.

Приписами статті 174 КПК України унормовано, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно із ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

За змістом положень статей 2, 8 КПК України при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

На підставі ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати, серед іншого розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини неодноразово акцентував увагу на тому, що обмеження володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідність балансу не вдається досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», п.п. 69 і 73, Series A № 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series А № 98).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 обвинувачується у кримінальних правопорушеннях за які, зокрема, передбачено додаткове покарання у вигляді конфіскації майна. Крім того, потерпілими у кримінальному провадженні подані цивільні позови про відшкодування шкоди, які прийняті судом до розгляду.

У сукупності наведене вище свідчить, на переконання суду, про обґрунтованість, накладеного арешту, та наявність легітимної мети, яку він переслідує.

Крім того, суд відхиляє доводи захисника ОСОБА_7 стосовно про те, що речі з яких він просить зняти арешт не містять на собі слідів злочинів, а також відсутні відомості про те, що вони здобуті злочинним шляхом, адже ці докази ще не досліджувались судом.

Керуючись ст.ст. 170-175, 369, 371, 372 КПК України, суд, -

ухвалив:

Клопотання ОСОБА_6 про скасування арешту з майна залишити без задоволення.

Клопотання захисника ОСОБА_7 про скасування арешту з майна залишити без задоволення

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Вступна та резолютивна частини ухвали виготовлені у нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 09.06.2023 року.

Повний текст ухвали складено та підписано 12.06.2023.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3