ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/2477/23

Провадження № 1-кп/210/438/23

"12" липня 2023 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6 ,

представника потерпілого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000224 від 19.02.2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 надійшло кримінальне провадження № 0000224 відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 296 КК України.

Прокурор до початку судового засідання надав до суду клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, яке підтримав в судовому засіданні, зазначив про існування ризиків п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, просив не обирати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 підтримала раніше подане клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу на більш м`який у вигляді домашнього арешту відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , оскільки обвинувачений тривалий час перебуває під вартою, має постійне місце проживання разом з цивільною дружиною, на утриманні має малолітню дитину, працевлаштований. Також просила визначити розмір застави у мінімальному розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання захисника.

Потерпілий ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7 підтримали клопотання прокурора.

Суд, вислухавши думки учасників судового засідання приходить до наступних висновків.

Під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, згідно з якою "ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом".

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначив, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, яким він є, повинно бути переконливо наведено державою, а квазіавтоматичне продовження такого періоду суперечить гарантіям, встановленим у пункті 3 статті 5 Конвенції (пункт 66 рішення від 9 січня 2003 року у справі "Шишков проти Болгарії", пункт 40 рішення від 10 червня 2008 року у справі "Тасе проти Румунії").

Конституційний Суд України вважає, що запобіжні заходи (домашній арешт та тримання під вартою), які обмежують гарантоване частиною першою статті 29 Конституції України право людини на свободу та особисту недоторканність, можуть бути застосовані судом на новій процесуальній стадії - стадії судового провадження, зокрема і під час судового розгляду, лише за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставі та в порядку, встановлених законом.

Така позиція Конституційного Суду України узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 15 грудня 2016 року у справі "Ігнатов проти України" вказав, що судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36).

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_4 перебуває під вартою з 20 лютого 2023 року.

При вирішенні питання щодо зміни чи продовження дії запобіжного заходу, суд враховує ризики передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його вини у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання та наявність в нього постійного місця роботи або навчання; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, п. 4 ст. 5 Конвенції заарештованим особам гарантується право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які є суттєвими для забезпечення "законності" позбавлення свободи, що означає необхідність дотримання процесуальних вимог національного законодавства, наявності обґрунтованої підозри, яка стала підставою для затримання, та мети подальшого тримання під вартою (справа "Єлоєв проти України", № 17283/02), а рішення суду про продовження строку тримання під вартою, не може базуватись на первісних підставах, що слугували для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання заявника під вартою; (справа "Третьяков проти України").

Оцінюючи зазначені прокурором ризики, суд відхиляє доводи прокурора про наявність такого ризику, як можливість впливати на свідків, потерпілого у кримінальному провадженні, оскільки будь-яких доказівщодо такого впливу надано не було, свідки чи потерпілий за весь час досудового слідства та судового провадження до органів Національної поліції чи суду з заявами про тиск чи погрози з боку обвинуваченого не звертались, тому такі твердження прокурора, висловлені ним у судовому засіданні, носять абстрактний характер та не підтверджуються жодними доказами.

Щодо ризику переховуватись від органів досудового розслідування чи суду, суд звертає увагу, що обвинувачений ОСОБА_9 офіційно не одружений, проте проживає разом з ОСОБА_10 без реєстрації шлюбу та має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , має постійне місце проживання, до обрання запобіжного заходу був працевлаштований менеджером зі збуту, тобто наявні міцні соціальні зв`язки. Разом з тим ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину.

Відтак вбачається наявним ризик можливого переховуваннявід органів досудового розслідування чи суду, проте з огляду на соціальні зв`язки, ступінь його реалізації є незначним.

Крім того прокурором не надано доказів щодо спроб обвинуваченого переховування від органів досудового слідства під час досудового розслідування.

Суд бере до уваги, що обвинувачений раніше неодноразово судимий, обвинувачується у вчиненні злочину під час іспитового строку, тому є підстави вважати, що обвинувачений може вчинити інший злочин.

Враховуючи вищевикладене, суд вважаєза недостатньо застосування більш м`яких запобіжних заходів таких як домашній арешт, особисте зобов`язання, відносно обвинуваченого для запобігання ризикам передбаченим ст. 177 КПК України, та необхідним продовжити останньому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 10 вересня 2023 року включно.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом,крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті, в тому числі щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Суд акцентує увагу на тому, що визначення застави є обов`язком суду при постановлені ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Натомість утримання від визначення такої застави є правом суду, що може бути використане в обмеженому переліку випадків, і таке рішення приймається з урахуванням фактичних обставин справи, характеру, обсягу і вагомості встановлених ризиків, відомостей про особу і процесуальну поведінку підозрюваного та сукупності всіх обставини, визначених ст. 178 КПК України.

ОСОБА_4 в сукупності обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.1 ст.263, ч.4 ст.296 КК України, а саме у носінні, зберіганні та придбанні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу та хуліганстві, тобто грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчиненого із застосуванням вогнепальної зброї.

З огляду на формулювання обвинувачення відповідно до обвинувального акту, яке пред`явлене ОСОБА_9 , у ньому не вбачається таких кваліфікуючих ознак, як насильство або погроза застосування насильства, тому відсутні підстави передбачені ч.4 ст. 183 КПК України у випадку наявності яких, суд може не обирати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що прокурором не наведено переконливого обгрунтування наявності підстав, передбачених ч. 4 ст. 183 КПК України, які б давали право суду не визначати розмір застави.

Отже, суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків.

Визначаючи можливість визначення в якості альтернативи попередньому ув`язненню такого запобіжного заходу, як застава варто зауважити, що вид запобіжного заходу, який необхідно застосовувати до підозрюваного, не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних обставин, які можуть підтверджувати існування таких ризиків, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і встановлених в судовому засіданні, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність, що передбачає недопущення ув`язнення особи до засудження її компетентним судом, тобто постановлення обвинувального вироку (п. п. "а" п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

У своїй практиці ЄСПЛ зазначив, що автоматична відмова у заставі в силу закону, без будь-якого судового контролю, несумісна з гарантіями статті 5 § 3 Конвенції (рішення у справі "Пірузян проти Вірменії", § 105; "S.B.C. проти Сполученого Королівства", § § 23-24). Прецедентне право Конвенції сформулювало чотири базових причини для відмови у звільненні під заставу: а) ризик того, що підсудний не з`явиться в судове засідання; б) ризик того, що підсудний вживатиме заходів для запобігання відправленню правосуддя; в) скоїть інші правопорушення; г) стане причиною порушення громадського порядку (рішення у справах "Тирон проти Румунії", § 37; "Смирнова проти Росії", § 59; "Пірузян проти Вірменії", § 94).

Суд приходить до висновку, шо у даному випадку безальтернативне тримання під вартою обвинуваченого не відповідає засадам розумності і пропорційності застосування запобіжного заходу, а також не забезпечує справедливої рівноваги між публічним інтересом демократичного суспільства та необхідністю поважати право на свободу.

Так, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Зважаючи на вищенаведені обставини, враховуючи матеріальний стан обвинуваченого, встановлені ризики, обставини кримінального правопорушення і ступінь тяжкості його наслідків, а також на особу підозрюваного, який проживає разом з ОСОБА_10 без реєстрації шлюбу та має на утриманні малолітню дитину ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_2 , має постійне місце проживання, до обрання запобіжного заходу був працевлаштований менеджером зі збуту, раніше судимий, суд визначає альтернативний запобіжний захід - заставу у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Такий розмір застави зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків і у даному випадку буде цілком достатнім, а перспектива втрати такого грошового забезпечення у випадку порушення встановлених обмежень буде достатнім фактором, що виключає встановлені у судовому засіданні ризики.

Підстав вважати вказаний розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_9 суд не вбачає.

Крім цього, застосовуючи до обвинуваченого альтернативний запобіжних захід у вигляді застави, який може бути ним внесений у будь-який момент, вважає за необхідне відповідно до ст.194 ч.5 КПК України покласти на нього ряд обов`язків.

Керуючись ст.ст. 177, 314-316, 370, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 10 вересня 2023 року включно.

Визначити розмір застави у межах 40 (сорока) розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 107360 (сто сім тисяч триста шістдесят) гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ТУ ДСА в Дніпропетровській області.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 обов"язки, передбачені п.п. 1,2,4,8 ч.5 ст.194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду;

- не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора або суду із населеного пункту, в якому він проживає;

- утримуватись від спілкування із свідками, потерпілим по кримінальному провадженню, крім участі у процесуальних діях;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного, обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, яка не може тривати більше одного робочого дня, уповноважена службова особа ДУ "Криворізька установа виконання покарань №3" негайно має здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити письмово Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області - головуючий суддя ОСОБА_1 .

З моменту звільнення з-під варти у разі внесення застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику.

Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала може бути оскаржена в частині продовження запобіжного заходу до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 12 липня 2023 року.

Суддя: ОСОБА_1