Справа № 344/5409/23
Провадження № 11-сс/4808/120/23
Категорія ст.183 КПК України
Слідчий суддя у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розг ляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8

захисника підозрюваної ОСОБА_9 адвоката ОСОБА_10

розглянувши у режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_10 , яка діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 березня 2023 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 ,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 від 29 березня 2023 року щодо підозрюваної ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_10 , яка діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_9 просить скасувати вищевказану ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у обранні стосовно ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави.

При цьому, захисник адвокат ОСОБА_10 зазначає, що під час розгляду кримінального провадження слідчим суддею було допущено порушення права на захист, оскільки, розгляд кримінального провадження відбувся за її відсутності як захисника підозрюваної.

Звертає увагу на те, що саме вона є єдиним захисником обраним ОСОБА_9 для здійснення захисту у кримінальному провадженні № 0000042 відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2023 Однак, органом досудового розслідування її не було допущено до участі у вказаному кримінальному провадженні, не вручено копії клопотання про обрання запобіжного заходу та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а розгляд кримінального провадження відбувся за її відсутності, чим було порушено право на захист.

Вказує на те, що 06.07.2022 року між нею та ОСОБА_9 було укладено договір про надання правничої допомоги №06/07/22 від 06.07.2022 року. Додатковою угодою від 19.09.2022 року до вищевказаного договору було пролонговано строк дії Договору № 06/07/22 та до теперішнього часу договірні зобов`язання за цим договором виконуються сторонами в повному обсязі.

Покликається на те, що сторонами Договору №06/07/22 узгоджено, що формулювання вказаного положення пункту 4 Договору №06/07/22 передбачає здійснення нею захисту ОСОБА_9 у будь-яких кримінальних провадженнях.

Разом з тим, незважаючи на надання нею всіх передбачених кримінальним процесуальним законодавством України документів на підтвердження повноважень захисника у кримінальному провадженні № 0000042, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2023 року, органом досудового розслідування та прокурором до теперішнього часу не визнається її статус захисника у вказаному кримінальному провадженні.

Зазначає, що у зв`язку з невизнанням її повноважень захисника ОСОБА_9 у кримінальному провадженні №№ 0000042 слідчим та прокурором не виконуються обов`язки, встановлені положенням кримінально-процесуального законодавства України.

Зокрема, слідчим і прокурором не розглянуто жодного заявленого нею клопотання, внаслідок чого в неї відсутні будь-які процесуальні документи, які необхідні для організації ефективного захисту інтересів підозрюваної ОСОБА_9 .

Крім того, покликається на те, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а тому вважає, що у ОСОБА_9 відсутній статус підозрюваної у кримінальному провадженні.

Разом з тим, вважає, що стороною обвинувачення не було представлено жодного підтвердження наявних передбачених законодавством підстав для обрання стосовно ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Вважає, що у ОСОБА_9 відсутній статус підозрюваної у кримінальному провадженні, оскільки органом слідства та прокурором не було дотримано встановлених ст.278 КПК України вимог щодо вручення письмового повідомлення про підозру у день складення такого повідомлення, тобто 03.02.2023.

Звертає увагу на те, що 07.02.2023 на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора було розміщено повідомлення про підозру ОСОБА_9 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110-2 КК України у кримінальному провадженні № 0000042 відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2023. В цей же день на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора було розміщено повістки про виклик ОСОБА_9 на 14.02.2023 о 09 год. 00 хв. , 15.02.2023 о 09 год. 00 хв. та 16.02.2023 о 09 год.00 хв. до слідчого в ОВС слідчого відділу УСБУ в Івано-Франківській області ОСОБА_11 для проведення слідчих та процесуальних дій у статусі підозрюваної.

Відповідно до вимог ч.1 ст.278 КПК України письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Крім того, відповідно до вимог ч.3 ст.135 КПК України особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Відповідно до ч.8 ст.135 КПК України Повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Звертає увагу на те, що неповний текст повідомлення про підозру ОСОБА_9 було розміщено також в Урядовому Кур`єрі№26(7264) від 07.02.2023 з відповідним посиланням на те, що повний текст розміщено на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора.

Вважає, що вищевказані обставини свідчать про те, що в засобах масовою інформації не було оприлюднене повідомлення про підозру ОСОБА_9 , а лише розміщена окрема інформація щодо повідомлення про підозру в якій констатовано наявність такого повідомлення.

Вважає, що висновки про наявність ризиків, які передбачені ст.177 КК України стосовно ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000042 за своїм характером та правовою логікою можуть бути лише припущенням, які не підкріплені належними та допустимими доказами.

Стверджує, що стороною обвинувачення не наведене належне обґрунтування висновку про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не міг запобігти настанню негативних наслідків для досудового розслідування.

Звертає увагу на те, що відповідно до відповідної практики ЄСПЛ ,небезпека переховування підозрюваного не може бути оцінена виключно на основі тяжкості покарання за злочин. Наявність небезпеки переховування повинно бути оцінено з посиланням на ряд інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки втечі, або зробити її настільки незначною, що вона не може виправдати тримання під вартою. (Строган проти України )

Вважає, що доводи сторони захисту про наявність певного ризику знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей або документів, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, не свідчать про наявність ризиків, які передбачені ст.177 КПК України.

В доповненні до апеляційної скарги захисник ОСОБА_10 , яка діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_9 посилається на те, що висновки суду про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_9 ґрунтуються на недостовірних відомостях, які були зазначені в клопотанні слідчого, проте не були долучені ним до матеріалів справи та не були перевірені і дослідженні слідчим суддею в ході судового розгляду.

Зазначає, що жодний з долучених слідчим протоколів огляду та/або інших доказів сторони обвинувачення не містить даних, що свідчать про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення.

Звертає увагу суду на те, що у зв`язку з нападом озброєних осіб на житло, де перебувала ОСОБА_9 та члени її сім`ї, остання була вимушена покинути місце постійного проживання з метою збереження життя і здоров`я. Таким чином, наведені обставини свідчать про наявність серйозної загрози життю і здоров`ю ОСОБА_9 , що унеможливило її прибуття в призначений слідчим час.

Просить звернути увагу суд на те, що залишення ОСОБА_9 постійного місця проживання відбулося майже за рік до моменту внесення відомостей у ЄРДР щодо кримінального провадження № 0000042 від 31.01.2023 року, що об`єктивно спростовує будь-які припущення сторони обвинувачення та суду про ухилення ОСОБА_9 від кримінального переслідування в межах даного кримінального провадження.

Вважає ухвалу суду першої інстанції незаконною, необґрунтованою та такою, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, внаслідок невідповідності висновків суду першої інстанції обставинам кримінального провадження та істотного порушення вимог кримінально-процесуального закону.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у обранні відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

На вказану апеляційну скаргу слідчий в ОВС слідчого відділу УСБ України в Івано-Франківській області ОСОБА_12 подав заперечення, в якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 29.03.2023 року.

Звертає увагу на той факт, що ОСОБА_9 покинула територію України 18.02.2022 року та з вказаного часу знаходилася постійно на території російської федерації та тимчасово окупованій території АР Крим. При цьому договір надання правової допомоги №06/07/22 між ОСОБА_9 та адвокатом ОСОБА_10 датований 06.07.2022, тобто періодом часу, коли ОСОБА_9 перебувала за межами території України.

Покликається на те, що 29.03.2023 року в порядку п.3 ч.1 ст.49 КПК України, підозрюваній ОСОБА_9 постановою слідчого залучено захисника, а саме адвоката Регіонального центру надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_13 .

Звертає увагу, що підозрювана ОСОБА_9 на даний час переховується від органів досудового розслідування та суду на території російської федерації, що свідчить про наявністю у її діях ризиків, які передбачені п.3 ч.1 ст.177 КПК України,

Під час апеляційного розгляду:

- захисник адвокат ОСОБА_10 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_9 підтримала вимоги апеляційної скарги, просила скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у обранні відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою;

- прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, вважав ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали контрольного провадження, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши доводи учасників судового провадження та матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу слідчого судді про застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою необхідно залишити без змін з наступних підстав.

Так, в своїй апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_10 зазначає, що під час розгляду кримінального провадження слідчим суддею було допущено порушення права на захист, оскільки, розгляд кримінального провадження відбувся за її відсутності як захисника підозрюваної.

Звертає увагу на те, що саме вона є єдиним захисником обраним ОСОБА_9 для здійснення захисту у кримінальному провадженні № 0000042 відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2023 Однак, органом досудового розслідування її не було допущено до участі у вказаному кримінальному провадженні, не вручено копії клопотання про обрання запобіжного заходу та матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а розгляд кримінального провадження відбувся за її відсутності, чим було порушено право на захист.

Перевіряючи вищевказані доводи сторони захисту, колегія суддів звертає увагу на те, що Забезпечення обвинуваченому права на захист згідно зі ст. 129 Конституції України є основною засадою судочинства, а відповідно до ст. 7 КПК України віднесено до загальних засад кримінального провадження.

Стаття 59 Конституції України проголошує право кожного на правову допомогу та вільний вибір захисника своїх прав, а ст. 63 Конституції України закріплює право на захист підозрюваного, обвинуваченого чи підсудного.

Колегія суддів звертає увагу, що ст. 20 КПК України, що розкриває зміст забезпечення права на захист як загальної засади кримінального провадження, закріплено право підозрюваного, обвинуваченого, виправданого, засудженого на захист, яке полягає у наданні йому можливості надати усні або письмові пояснення з приводу підозри чи обвинувачення; право збирати і подавати докази; брати особисту участь у кримінальному провадженні; користуватись правовою допомогою захисника; реалізовувати інші процесуальні права, передбачені КПК.

Відповідно до положень ст. 48 КПК захисник може у будь-який момент бути залученим підозрюваним, обвинуваченим, їх законними представниками, а також іншими особами за проханням чи згодою підозрюваного, обвинуваченого до участі у кримінальному провадженні. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані надати затриманій особі чи особі, яка тримається під вартою, допомогу у встановленні зв`язку із захисником або особами, які можуть запросити захисника, а також надати можливість використати засоби зв`язку для запрошення захисника. Слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд зобов`язані утримуватися від надання рекомендацій щодо залучення конкретного захисника.

Відповідно до ст. 49 КПК, слідчий суддя, суд зобов`язані забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо: відповідно до вимог статті 52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника; підозрюваний, обвинувачений заявив клопотання про залучення захисника, але за відсутністю коштів чи з інших об`єктивних причин не може його залучити самостійно; слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд вирішить, що обставини кримінального провадження вимагають участі захисника, а підозрюваний, обвинувачений не залучив його.

Захисник може бути залучений слідчим, прокурором, слідчим суддею чи судом в інших випадках, передбачених законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги.

Зі змісту матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час розгляду клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в судовому засіданні було забезпечено участь захисника адвоката ОСОБА_13 , яка захищала інтереси підозрюваної ОСОБА_9 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що захисника адвоката ОСОБА_13 було залучено до участі у кримінальному провадженні в порядку п.3.ч.1 ст.49 КПК України, як адвоката Регіонального центру надання безоплатної вторинної правової допомоги.

Колегія суддів звертає увагу на те, що надання професійної правової допомоги та реалізації права на захист під час розгляду кримінального провадження є конституційним професійним обов`язком адвоката. У випадку отримання доручення центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги або укладення договору на здійснення захисту у провадженнях "in absentia", тобто за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, адвокат зобов`язаний виходити із необхідності забезпечити ефективний захист інтересів свого підзахисного. Особливості розгляду кримінального провадження за відсутності підозрюваного та неможливість виконання захисником правил адвокатської етики пов`язаних із інформуванням свого підзахисного щодо ведення дорученої йому справи, безумовно ускладнюють виконання захисником своїх обов`язків, що не повинно позначатись на якості правової допомоги, яку адвокат здійснює, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження та інтересів підзахисного.

Адвокат, діючи як захисник відсутньої особи, самостійно визначає свою правову позицію у відповідному кримінальному провадженні та в залежності від наявних обставин вирішує питання щодо виконання своїх професійних обов`язків щодо заявлення клопотань, надання доказів суду, своїх правових вимог та оскарження судових рішень.

Колегія суддів, приймаючи до уваги стадії на якій знаходиться розгляд кримінального провадження, характер питання, яке вирішувалось судом та тривалість виконання своїх обов`язків захисником, вважає, що під час розгляду апеляційної скарги не встановлені обставини, які дозволяють прийти до висновку, що участь захисника адвоката ОСОБА_13 , яку було залучено до участі у кримінальному провадженні в порядку п.3.ч.1 ст.49 КПК України, як адвоката Регіонального центру надання безоплатної вторинної правової допомоги, носила пасивний характер і остання не забезпечила ефективний захист інтересів підозрюваною в суді першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту правової позиції органу досудового розслідування вбачається, що сторона обвинувачення вважає, що захисником адвокатом ОСОБА_10 не були надані документи, які підтверджують її повноваження захисника підозрюваної ОСОБА_9 .

Зокрема, під час апеляційного розгляду прокурором ОСОБА_7 було заявлено клопотання про закриття апеляційного провадження за вищевказаною апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 , оскільки остання не є особою, яка відповідно до вимог діючого кримінального-процесуального закону має право на подання апеляційної скарги. При цьому, прокурор обґрунтовував своє клопотання про закриття апеляційного провадження тим, що адвокатом ОСОБА_10 не надані документи, які підтверджують її повноваження захисника. Звертав увагу на те, що право на правову допомогу професійного адвоката виникає тільки після оголошення підозри та набуття статусу підозрюваного, а тому договір про надання правової допомоги, який було укладено до складання оголошення про підозру не може бути документом, який дозволяє адвокату захищати інтереси підозрюваного. Вважав, що допущення захисника адвоката ОСОБА_10 до участі у розгляді провадження порушує права підозрюваної ОСОБА_9 на здійснення ефективного захисту своїх інтересів.

Ухвалою Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду від 11.04.2023 року прокурору ОСОБА_7 було відмовлено у задоволенні клопотання про закриття апеляційного провадження.

Колегія суддів вважає, що вищевказана правова позиція сторони обвинувачення є неприпустимою, оскільки суперечить діючому національному законодавству та усталеній судовій практиці.

Зокрема, колегія суддів звертає увагу на те, що у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 18 листопада 2019 року (провадження № 51-9792кмо18, справа № 648/3629/17) викладено висновок про те, що повноваження адвоката у кримінальному провадженні слід вважати належним чином підтвердженими, якщо захисник до свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю надав хоча б один із документів, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 50 КПК України, а саме: або ордер, виданий відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», або договір, із захисником, або доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

В той же час прокурором в подальшому було заявлено клопотання про відкладення розгляду апеляційної скарги з метою забезпечення участі у судовому засіданні захисника адвоката ОСОБА_13 , хоча зі змісту вимог ст. 23 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" вбачається , що надання безоплатної вторинної правової допомоги припиняється, зокрема, якщо особа вирішила користуватися захистом іншого захисника, з яким уклала угоду.

Так, відповідно до усталеної судової практики особа не має права користуватися одночасно послугами захисника, з яким уклала договір про надання правової допомоги, та послугами безоплатної правової допомоги, яка надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел. Тобто особа має право користуватися або послугами захисника за призначенням, або захисника за договором, надання безоплатної вторинної правової допомоги припиняється, якщо особа вирішила користуватися захистом іншого захисника, з яким уклала угоду (постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 09 вересня 2021 року у справі №718/2214/20, провадження № 51-2558км21),

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту матеріалів кримінального провадження вбачається, що під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваної ОСОБА_9 , слідчий суддя не мав даних про те, що підозрювана скористалась своїм правом на обрання захисника та визначила своїм захисником у кримінальному провадженні № 0000042 відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2023 адвоката ОСОБА_10 .

За таких обставин, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку про можливість розгляду клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу стосовно підозрюваної ОСОБА_9 за участі захисника адвоката ОСОБА_13 , яку було залучено в порядку п.3.ч.1 ст.49 КПК України, як адвоката Регіонального центру надання безоплатної вторинної правової допомоги.

На даний час, в суді апеляційної інстанції інтереси підозрюваної ОСОБА_9 захищає захисник адвокат ОСОБА_10 , яка подала відповідну апеляційну скаргу в який вказує на незаконність судового рішення щодо обрання підозрюваній запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Зокрема, захисник адвокат ОСОБА_10 стверджує, що суд першої інстанції при прийнятті судового рішення не врахував, що органом досудового розслідування було порушено встановлений законом порядок повідомлення про підозру, що висунута підозра у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України є необґрунтованою та побудована на недостовірних даних, а також стверджує про відсутність та безпідставність ризиків на які посилається сторона обвинувачення.

Перевіряючи доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_9 не набула статусу підозрюваної, колегія суддів звертає увагу на те, що повідомлення про підозру у вчиненні правопорушення спрямовано на забезпечення права особи, стосовно якої проводиться досудове розслідування знати про наявність відповідного кримінального провадження та організувати ефективний захист своїх прав та інтересів на цій стадії досудового розслідування.

Саме після оголошення про підозру, особа, стосовно якої проводиться досудове розслідування набуває статусу підозрюваного та отримує можливість користуватися правами, які надані їй за законом як підозрюваному.

Колегія суддів вважає, що наявні у даному кримінальному проваджені дані свідчать про те, що органом досудового розслідування були виконані вимоги щодо повідомлення ОСОБА_9 про підозру у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України.

Зокрема, судом встановлено та не заперечується сторонами, що 07.02.2023 на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора було розміщено повідомлення про підозру ОСОБА_9 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110-2 КК України у кримінальному провадженні № 0000042, відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2023.

Крім того, неповний текст повідомлення про підозру ОСОБА_9 було розміщено в Урядовому Кур`єрі №26(7264) від 07.02.2023 з відповідним посиланням на те, що повний текст розміщено на офіційному сайті Офісу Генерального прокурора.

Відповідно до ч.8 ст.135 КПК України Повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою - сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Зі змісту доводів захисника адвоката ОСОБА_10 вбачається, що підозрювана ОСОБА_9 знає про існування кримінального провадження № 0000042 відомості про яке були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 31.01.2023, знає про висунуту стосовно неї підозру у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України та з метою ефективного захисту своїх інтересів на даному етапі досудового розслідування визначила її як захисника своїх інтересів по даному кримінальному провадженню.

Колегія суддів звертає увагу на те, що стороною захисту не заперечується, що на час повідомлення ОСОБА_9 про підозру, остання не перебувала в Україні і не могла з`явитися до органу досудового розслідування у встановленому законом порядку.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржено повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру. Однак, оскарження повідомлення про підозру обмежено в часі, оскільки може відбуватися тільки після спливу двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом.

Таким чином, можливість оскарження повідомлення про підозру тільки в певний період часу свідчить про те, що законодавець, надаючи таке право підозрюваному, його захиснику чи законному представнику; виходив з того, що двомісячний строк з часу повідомлення про підозру достатній для вирішення органом досудового розслідування питання про складання обвинувального акту та направлення кримінального провадження до суду.

Вказана норма закону фактично спрямована на оскарження бездіяльності органів досудового розслідування, внаслідок якої особа, яка підозрюється у вчиненні правопорушення, вимушена тривалий час перебувати у стані підозрюваного.

При цьому, у даному випадку не ставиться питання про перевірку порядку вручення повідомлення про підозру, його змісту та обґрунтованості, оскільки за таких умов право на оскарження повідомлення про підозру повинно було бути надано негайно після повідомлення про підозру, а не через певний період часу.

Колегія суддів вважає, що правова невизначеність щодо наявності правових підстав для визнання повідомлення про підозру незаконним свідчить про необхідність вирішення цього питання виходячи із загальних принципів верховенства права.

Колегія суддів також враховує, що визнання повідомлення про підозру незаконним також утворює певну правову невизначеність, оскільки відсутність повідомлення про підозру не свідчить про необхідність закриття кримінального провадження і не перешкоджає складанню обвинувального акту та направленню кримінального провадження до суду.

Перевірка судом повідомлення про підозру повинна відбуватися з врахуванням відповідних критеріїв, які застосовуються на стадії досудового розслідування і не може перетворюватись на перевірку доводів сторони захисту про невинуватість підозрюваного у вчиненні злочину.

Зокрема, Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на те, що факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, а тому не потрібно, щоб особі, який повідомили про підозру, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення. ( «Кавала проти Туреччини»)

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що кримінальним процесуальним законом не передбачено, які саме правові підстави дозволяють суду визнати повідомлення про підозру незаконним.

Колегія суддів вважає, що слідчий суддя правильно вказав на те, що згідно з ч.6 ст.193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

З урахуванням того, що підозрюваний знаходиться за межами України, то у випадку встановлення його місцезнаходження чи затримання на території іноземної держави, до нього будуть застосовуватись правові процедури передбачені міжнародно-правовими договорами України, які ратифіковані Верховною Радою України, в тому числі Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Європейською конвенцією про видачу правопорушників від 13.12.1957 року.

Відповідно до ч.2 ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України» передбачено, що у випадку, якщо міжнародним договором України, який набрав чинності у встановленому порядку, встановлено інші правила, ніж передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно зі ст.5. ч.1, п.f) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом, законний арешт або затримання особи з метою запобігання її недозволеному в`їзду в країну чи особи, щодо якої провадиться процедура депортації або екстрадиції.

Статтею 1 Європейської конвенції про видачу правопорушників передбачено, що Договірні Сторони зобов`язуються видавати одна одній, з урахуванням положень та умов, викладених в цій Конвенції, всіх осіб, які переслідуються компетентними органами запитуючої Сторони за вчинення правопорушення або які розшукуються зазначеними органами з метою виконання вироку або постанови про утримання під вартою.

Згідно зі ст.25 вказаної вище Конвенції для цілей цієї Конвенції термін постанова про утримання під вартою означає будь яке розпорядження, яке передбачає позбавлення волі і яке було проголошене кримінальним судом на додаток до вироку про ув`язнення або замість нього.

Тобто, вказані норми міжнародних договорів вказують на те, що у разі застосування правових норм, передбачених цими договорами у процесі екстрадиції особи необхідний відповідний документ про тримання особи під вартою, без будь яких альтернатив.

Частиною 1 ст.194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Як вбачається з матеріалів клопотання, до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000042 від 31.01.2023, за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України.

Слідчий суддя обґрунтовано зазначив про те, що 03.02.2023 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України.

Згідно з ч.2 ст.177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст.281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або він виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України чи за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови його належного повідомлення про такий виклик, слідчий, прокурор оголошує розшук такого підозрюваного.

Про оголошення розшуку виноситься окрема постанова, якщо досудове розслідування не зупиняється, або вказується в постанові про зупинення досудового розслідування, якщо таке рішення приймається, відомості про що вносяться до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Як вбачається з матеріалів клопотання, постановою слідчого в ОВС слідчого відділу Управління СБ України в Івано-Франківській області від 24.03.2023 року, ОСОБА_9 оголошено в розшук, здійснення розшуку доручено співробітникам ГВ ЗНД Управління СБ України в Івано-Франківській області.

Слідчий суддя обґрунтовано зазначив про те, що Європейський суд з прав людини неодноразово вказував , що доведеність наявності обґрунтованої підозри у вчиненні злочину на момент вирішення питання про взяття під варту має відповідати стандарту «розумна підозра». Наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла вчинити злочин (справа «Фокс, Кемпбел і Харлей проти Об`єднаного Королівства», рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ердагоз проти Туреччини», 1997 рік). Хоча факти на момент вирішення питання про утримання під вартою і не повинні бути переконливими настільки, щоб можна було визначити винуватість особи у вчиненні злочину, суд повинен оцінити докази, надані сторонами, на предмет їхньої допустимості, достовірності та належності і відкинути ті з них, що не відповідають цим критеріям. При цьому, суд має обґрунтовувати своє рішення на підставі дослідження у суді обґрунтованої підозри, а не на основі даних, поданих стороною обвинувачення.

Слідчий суддя обґрунтовано вказав на те, що повідомлення про підозру ОСОБА_9 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України, у відповідності до ст. ст. 135, 136, 278, глав 6,11 КПК України, 07.02.2023 вручено у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

З врахуванням того, що на час ОСОБА_9 переховується від органів досудового розслідування та суду, та знаходиться на території Російської Федерації з метою ухилення від кримінальної відповідальності, прокурором вжито всіх можливих заходів для вручення їй такого повідомлення у спосіб, передбачений КПК України для вручення повідомлень.

Зазначене свідчить, що ОСОБА_9 набула статусу підозрюваної у вказаному кримінальному провадженні.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України, підтверджується отриманими під час досудового розслідування у спосіб, визначений КПК України, доказами, а саме: протоколами допитів, протоколами обшуків, протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) заходів, протоколами оглядів та іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту доводів захисника адвоката ОСОБА_10 вбачається, що остання вважає, що обґрунтованість підозри не може ґрунтуватись на недостовірних відомостях, які були зазначені в клопотанні слідчого, проте не були долучені ним до матеріалів справи та не були перевірені і дослідженні слідчим суддею в ході судового розгляду.

Колегія суддів вважає, що вищевказані доводи є неспроможними, оскільки до матеріалів клопотання долучені копії доказів, які у своїй сукупності дозволяють переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_9 могла вчинити відповідний злочин.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Колегія суддів вважає, що сукупність досліджених судом доказів достатня для висновку про обґрунтованість підозри, відповідно до якої ОСОБА_9 підозрюється в тому, що після початку повномасштабного вторгнення збройних сил та воєнізованих формувань РФ на територію України за попередньою змовою з керівником ООО «Таврия-Инвест» ОСОБА_15 з метою фінансування дій, вчинених з метою насильницької зміни та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади, зміни меж території та державного кордону України, умисно, на підставі договору № РК-ЯР06-2165 в червні 2022 року перерахували Ялтинскому межрайонному отделу вневедомственной охраны - филиалу федерального государственного учреждения «Управление вневедомственной охраны Министерства внутренних дел по Республике Крым» грошові кошти в сумі 711 239 російських рублів, що по курсу НБУ за червень 2022 року становить 362 731,89 грн. під виглядом господарських операцій з оплати послуг охорони об`єкта «Симеиз».

Орган досудового розслідування також підозрює ОСОБА_9 в тому, що остання діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_14 та ОСОБА_15 , упродовж 2014-2022 років вчинила фінансування дій з метою насильницької зміни та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади, зміни меж території і державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, шляхом передачі фінансових активів підрозділам окупаційної влади на території АР Крим, зокрема її збройним формуванням, які приймають участь у здійсненні збройної агресії РФ проти України, на загальну суму 10 428 698 (десять мільйонів чотириста двадцять вісім тисяч шістсот дев`яносто вісім) грн., 92 коп., що у 8410 разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян та становить великий розмір.

Орган досудового розслідування прийшов до обґрунтованого висновку про можливість підозрювати ОСОБА_9 у фінансуванні дій, вчинених з метою насильницької зміни та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади, зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вчинених повторно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою групою осіб, у великому розмірі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України.

Разом з тим, доводи сторони захисту щодо невинуватості у вчинені вищевказаного правопорушення повинні бути ретельно перевірені під час проведення досудового розслідування.

Колегія суддів приймає до уваги , що відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 110-2 КК України, є тяжким злочином, оскільки за його вчинення передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від шести до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Зі змісту клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вбачається, що слідчим відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів вважає доведеним , що на даний час, підозрювана ОСОБА_9 знаходиться на території російської федерації, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки остання фактично переховується від органів досудового розслідування та суду.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що підозрювана ОСОБА_9 була змушена покинути Україну у зв`язку з нападом озброєних осіб на житло, де перебувала ОСОБА_9 та члени її сім`ї, з метою збереження життя і здоров`я, оскільки вищевказані обставини можуть бути встановлені в іншому кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за відповідною заявою підозрюваної.

Доводи сторони захисту про те, що залишення ОСОБА_9 постійного місця проживання відбулося майже за рік до моменту внесення відомостей у ЄРДР щодо кримінального провадження № 0000042 від 31.01.2023 року, не свідчать про відсутність у підозрюваної відповідного обов`язку з`явитися до органу досудового розслідування з метою забезпечення ефективного досудового розслідування.

Колегія суддів, приймаючи до уваги стадію на якій знаходиться досудове розслідування , вважає обґрунтованими доводи про наявність ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає в тому, що підозрювана ОСОБА_9 , перебуваючи на волі має можливість самостійно та використовуючи інших осіб, зокрема співучасників злочину, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів також вважає обґрунтованими доводи про те, що підозрювана може вчинити інші або продовжити вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 110-2 КК України, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Положеннями ст.183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Слідчий суддя обґрунтовано вказав на те, що запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з врахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Слідчий суддя належним чином мотивував свої висновки та обґрунтовано вказав на те, що згідно з матеріалами клопотання, ОСОБА_9 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавленням волі на строк від шести до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна. Підозрювана оголошена у розшук, має можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, може незаконно впливати на свідків, у даному кримінальному провадженні, може вчинити інші або продовжити вчинення кримінальних правопорушень.

Висновок суду про те, що наведені вище обставини в їх сукупності виключають можливість обрання підозрюваній менш суворого запобіжного заходу є обґрунтованим та правильним.

Слідчий суддя прийшов до висновку, що підозрюваній ОСОБА_9 слід обрати запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави відповідно до ч.4 ст.183 КПК України, оскільки при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Колегія суддів вважає, що обставини, які вказані захисником адвокатом ОСОБА_10 в інтересах підозрюваної ОСОБА_9 під час апеляційного розгляду, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , оскільки встановлено наявність в судовому засіданні ризиків.

Колегія суддів також вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку стосовно того, що слідчим і прокурором надано достатньо даних, які свідчать про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які полягають в можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про те, що відсутні ризики, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі слідчого судді та підтверджуються матеріалами провадження.

Слідчий суддя дотримався вимог закону та прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість утримання особи під вартою, що не порушує прав, гарантованих ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини, при цьому слідчий суддя дослідив належним чином всі матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

На даний час підстав для обрання щодо підозрюваної ОСОБА_9 інших більш м`яких запобіжних заходів, суд апеляційної інстанції не вбачає, що не перешкоджає у подальшому прийняття такого рішення в порядку, передбаченому КПК України.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть скасування ухвали слідчого судді, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що підстав для задоволення апеляційної скарги захисника адвоката ОСОБА_10 та скасування ухвали слідчого судді немає, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст.177,178,183,184,376,404-422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_10 , яка діє в інтересах підозрюваної ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 березня 2023 року про обрання щодо підозрюваної ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5