ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 636/5203/19 Номер провадження 11-кп/814/602/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з ДУ «Харківський слідчий ізолятор» кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001304, за апеляційними скаргами прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 із внесеними доповненнями та в його інтересах захисника ОСОБА_10 із внесеними змінами на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскарженого судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лозівський, Слов`яносербського району, Луганської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винуватим та засуджено:

- за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців.

Початок строку відбування покарання визначено рахувати з 09.10.2019, зарахувавши йому в відбуття покарання час тримання під вартою із розрахунку день попереднього ув`язнення за день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор».

Вирішено питання скасування арешту майна, долю речових доказів та порядок стягнення судових витрат.

Згідно з вироком суду, 08 жовтня 2019 року близько 22 години, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлений, ОСОБА_7 у стані алкогольного сп`яніння перебував у приміщенні господарської будівлі, розташованої на території Зони № 1 поблизу с. Велика Бабка Чугуївського району Харківської області. В ході сумісного вживання спиртних напоїв із ОСОБА_11 , знаходячись у положенні стоячи навпроти ОСОБА_11 , тримаючи у правій руці ніж, ОСОБА_7 , діючи з умислом на спричинення ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, з мотивів особистих неприязних відносин, викликаних особистою образою, наніс ОСОБА_11 один удар ножем в область живота, внаслідок чого спричинив ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани передньої черевної стінки з проникненням в черевну порожнину з ушкодженням передньої стінки шлунку, кореня брижі тонкого кишечника, численні гематоми великого сальника з кровотечою з них, гемоперітоніум до 1000 мл рідкої крові, які по ступеню тяжкості кваліфікуються як тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор просить вирок суду скасувати, у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального правопорушення, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а також у зв`язку з невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, у зв`язку з м`якістю. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним за ч.2 ст.15 ч. 1 ст. 115 КК України та призначити йому покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Вказує, що вироком суду від 03.09.2021 безпідставно змінено правову кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 121 КК України.

При цьому підставою для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_7 судом визнано те, що в судовому засідання встановлено, що вчиненню злочину передувала сварка між обвинуваченим та потерпілим, конфлікт виник спонтанно на побутовому грунті, дії ОСОБА_7 були частково спровоковані потерпілим, який сів на куртку обвинуваченого.

Також ОСОБА_7 не висловлював погрози вбивства на адресу ОСОБА_11 , заподіяв одне ножове поранення і після цього не вчиняв жодних дій для позбавлення життя ОСОБА_11 , а навпаки обробив рану потерпілого горілкою з метою зупинення витікання крові, ще деякий час побув разом із ОСОБА_11 , наглядаючи за його станом. Останній запевнив ОСОБА_7 , що все гаразд, і ліг спати. Викладені в обвинувальному акті обставини того, що ОСОБА_7 не довів свій умисел до кінця, тобто не заподіяв смерть ОСОБА_11 , у зв`язку зі своєчасно наданою медичною допомогою потерпілому ОСОБА_11 , не відповідають дійсності. Згідно до показань допитаних в судовому засіданні свідків та потерпілого, лише вранці наступного дня ОСОБА_12 відвіз ОСОБА_11 до Чугуївської лікарні та залишив в приймальному відділенні, незважаючи на те, що ОСОБА_11 не бажав їхати до лікарні і вважав, що не потребує медичної допомоги.

Зазначає, що висновки судово-медичних експертиз стосовно потерпілого ОСОБА_11 не містять в собі посилання на надання медичної допомоги ОСОБА_11 раніше дати його госпіталізації - 09.30 годин 09.10.2019 року, що на думку прокурора, підтверджуються показаннями допитаних в суді свідків та потерпілого.

Посилається, що суд бере до уваги, що ОСОБА_7 після нанесення удару ножем не вчиняв жодних дій для позбавлення життя потерпілого ОСОБА_11 , хоча об`єктивно мав таку можливість. Вказує, що після нанесення удару ножем потерпілому, ні останній, ні інші особи не чинили супротив ОСОБА_7 , ніж залишився лежати в кімнаті, ОСОБА_7 мав можливість повернутися до кімнати потерпілого в будь-який час до ранку, коли ОСОБА_12 відвіз ОСОБА_11 до лікарні. При цьому ОСОБА_7 бачив, що потерпілий живий. Зазначає, що суд враховує і причину припинення злочинних дій ОСОБА_7 , а саме - досягнення мети у вигляді спричинення тілесного ушкодження.

Однак вказує, що місцевим судом не взято до уваги, що стороною обвинувачення в судовому засіданні доведено в повному обсязі обставини викладені в обвинувальному акті, що вищевказані факти знайшли своє підтвердження в судовому засідання в ході допиту свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а також, які пояснили, що під час сварки між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , що відбувалась у господарчому приміщенні, обвинувачений тримаючи у правій руці ніж наніс ним один удар у область життєво - важливих органів ОСОБА_11 , а саме в область живота потерпілого.

Зазначає, що одночасно про факт наявності у ОСОБА_7 умислу саме на вбивство ОСОБА_11 свідчить характер нанесення тілесних ушкоджень: потерпілому свідомо нанесено 1 удар небезпечним предметом - ножем у життєво важливі органи, однак не довів свій умисел до кінця, з причин, що не залежали від обвинуваченого ОСОБА_7 . Крім того вказує, що факт нанесення саме удару ножем потерпілому ОСОБА_11 не заперечував і сам обвинувачений ОСОБА_7 . Також, посилається, що під час судового розгляду встановлено, що заподіянню тілесних ушкоджень потерпілому передував конфлікт між ОСОБА_11 та ОСОБА_7 , саме в ході якого у останнього раптово виник злочинний умисел на вбивство потерпілого.

Крім того зазначив, що при призначенні покарання суд першої інстанції в повній мірі не врахував, що обвинувачений вину не визнав, щиро не розкаявся.

В апеляційній скарзі із внесеними доповненнями обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, перекваліфікувати його дії на ст.128 ККУкраїни або пом`якшити призначене йому покарання за ч.1 ст.121 КК України та звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком.

Посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості. Зазначив, що в нього не було умислу на заподіяння потерпілому тяжкого тілесного ушкодження, що підтверджується його показаннями, показаннями свідків та потерпілого. Наголосив, що з потерпілим вони перебували у дружніх відносинах. Вказав, що суд при призначенні покарання не врахував його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, а також те, що після отримання потерпілим тілесного ушкодження він намагався надати йому першу медичну допомогу та викликати швидку. Також зазначив, що він раніше не судимий, незадовго до події втратив цивільну дружину, а також має падчерицю та мати похилого віку, які потребують допомоги. На думку обвинуваченого суд, також не прийняв до уваги його позитивні характеристики за місце проживання та роботи, наявність в нього хронічної астми, а також думку потерпілого про відсутність до нього претензій та прохання звільнити його з під варти, бажання роботодавця працевлаштувати його та надати йому безкоштовне житло в разі його звільнення від відбування покарання на підставі ст.75 КК України.

Крім того просить надати можливість стати на захист своєї батьківщини та вступити в лави ЗСУ.

В апеляційній скарзі із внесеними змінами адвокат ОСОБА_10 -захисник в інтересах ОСОБА_7 просить вирок суду змінити, призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст.121 КК України покарання 5 років позбавлення волі та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком.

На обґрунтування апеляційних вимог посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості.

Зазначає, що пояснення потерпілого та свідків свідчать про відсутність умислу в обвинуваченого на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Вказує, що суд першої інстанції при призначенні покарання не врахував, що обвинувачений щиро покаявся, активно сприяв розкриттю злочину, незадовго до події втратив цивільну дружину, за якою доглядав, позицію потерпілого, який просив призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з позбавлення волі, намагання обвинуваченого надати першу медичну допомогу та викликати швидку потерпілому. Наголосила, що обвинувачений раніше не судимий, має статус внутрішньо переміщеної особи, має постійне місце проживання, де проживав разом з цивільною дружиною та її донькою.

Позиції учасників судового провадження.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 апеляційні скарги сторони захисту підтримали та просили їх задовольнити. Прокурор заперечив проти доводів апеляційних скарг, проте висловила думку про можливість пом`якшення покарання обвинуваченому до мінімального, враховуючи надані стороною захисту додаткові матеріали, що характеризують особу обвинуваченого.

Прокурор Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 до початку апеляційного розгляду відмовився від своєї апеляційної скарги.

Мотиви суду.

На підставі ст. 403 КПК України суд апеляційної інстанції не переглядає апеляційну скаргу прокурора через відмову його від неї.

Згідно ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції в цілому дотримався вказаних вимог закону.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за який його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч.1 ст.121 КК України як умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння - є правильним, оскільки ґрунтується на зібраних належних та допустимих доказах, які були досліджені судом та детально наведені у вироку суду.

Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого на ст.128 КК України, суд апеляційної інстанції не вбачає.

Суб`єктивна сторона необережного тяжкого тілесного ушкодження, відповідальність за яке передбачено ст. 128 КК України є основним елементом, за яким він відрізняється від заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, відповідальність за яке настає за ст.121 КК України; вона характеризується необережністю у виді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Як стверджує обвинувачений, він не мав умислу спричинили ножове поранення ОСОБА_11 , а останній сам випадково наштрикнувся на ніж.

Такі показання були предметом ретельного дослідження як органів досудового розслідування так і судового слідства.

На їх спростування суд вказав, що пояснення ОСОБА_7 в судовому засіданні про те, що ножове поранення він спричинив потерпілому ОСОБА_11 не умисно, а в той момент, коли ОСОБА_11 встав, оперся на стіл, стіл почав зміщуватися в сторону, а в цей момент ОСОБА_7 , тримаючи в руці ніж, повернувся до ОСОБА_11 , а останній навалився на обвинуваченого, не відповідають дослідженим в судовому засіданні доказам, аналіз яких викладено вище. Суд вважав такі пояснення ОСОБА_7 його способом захисту від пред`явленого обвинувачення. Свідок ОСОБА_14 пояснив, що ОСОБА_11 сказав йому, що ОСОБА_7 ударив його ножем, ОСОБА_7 також у цьому зізнався. Свідок ОСОБА_13 показав, що ОСОБА_7 стояв біля столу з ножем, зробив ОСОБА_11 зауваження, ОСОБА_11 почав рухатися на ОСОБА_7 , лаятися, в цей час ОСОБА_7 тримав ніж перед собою. В ході слідчих експериментів свідок ОСОБА_13 та потерпілий ОСОБА_11 показали, як було спричинено ножове поранення ОСОБА_11 . Згідно висновку експерта №12-14-244-Ч/19 від 25.11.2019 року тілесні ушкодження у ОСОБА_11 не могли утворитися по механізму вказаному ОСОБА_7 , що ОСОБА_11 сам наткнувся на фіксований ніж.

Суд першої інстанції відхиляючи такі доводи обвинуваченого правильно послався на висновок експерта №12-14-244-Ч/19 від 25.11.2019, згідно якого тілесні ушкодження у ОСОБА_11 не могли утворитися по механізму вказаному ОСОБА_7 , що ОСОБА_11 сам наткнувся на фіксований ніж, оскільки удар був нанесений з достатньою силою на довжину до 15 см - на все лезо ножа. Біль від поранення стінки шлунку, кореня брижі, великого сальника - дуже сильний і потерпілий повинен був рефлекторно відсахнутися при початку поранення черевної стінки. Тілесні ушкодження у ОСОБА_11 могли утворитися по механізму вказаному свідком ОСОБА_13 та потерпілим ОСОБА_11 , ушкодження могли утворитися і ножем, наданим на дослідження.

Слід зазначити, що ані показання свідка ОСОБА_13 , ані показання потерпілого ОСОБА_11 обвинувачений та його захисник у своїх апеляційних скаргах не оспорюють. Також вони погодилися із належністю та допустимістю як доказу у кримінальному провадженні висновку експерта №12-14-244-Ч/19 від 25.11.2019, яким спростовується версія обвинуваченого про ненавмисне спричинення тілесного ушкодження потерпілому.

Суд у вироку послався і на інші докази: протоколи пред`явлення для впізнання, слідчих експериментів, протоколи огляду та показання свідків і потерпілого.

Отже кваліфікація дій обвинуваченого є правильною.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що, досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання ОСОБА_7 врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який страждає на хронічне психічне захворювання у формі синдрому залежності внаслідок зловживання алкоголю, є внутрішньо переміщеною особою. Взяв до уваги заяву потерпілого ОСОБА_11 про те, що він просить пом`якшити покарання обвинуваченому, моральних та матеріальних претензій до нього він не має. ОСОБА_7 публічно вибачився перед ОСОБА_11 .

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_7 , суд визнав вчинення ним кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння. Обставиною, яка пом`якшують покарання обвинуваченому - він раніше не засуджувався.

При цьому суд першої інстанції призначив обвинуваченому покарання у виді реального відбування покарання в місцях позбавлення волі.

Колегія суддів вважає висновок суду про необхідність ізоляції обвинуваченого від суспільства правильним, оскільки він вчинив умисне тяжке кримінальне правопорушення у стані алкогольного сп`яніння, вину визнав частково, намагається применшити свою провину, що вказує на відсутність щирого каяття у вчиненому.

І хоча обвинувачений примирився з потерпілим, колегія суддів не вбачає підстав для застосування до нього положень ст.ст.69 та 75 КК України.

В той же час заслуговують на увагу надані до апеляційної скарги додаткові документи, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_7 та не були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Зокрема колегія суддів враховує виключно позитивну характеристику обвинуваченого з місця проживання та роботи, наявність на утриманні неповнолітньої падчерки на момент вчинення кримінального правопорушення та смерть ОСОБА_15 незадовго до цих подій, з якою обвинувачений спільно проживав протягом останніх років, що негативно вплинуло на нього.

За наявності таких додаткових обставин, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне пом`якшити обвинуваченому покарання до мінімального, передбаченого інкримінованою частиною статті Особливої частини КК України.

Враховуючи наведене, вирок суду підлягає зміні, а апеляційні скарги обвинуваченого та захисника частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 із внесеними доповненнями та в його інтересах захисника ОСОБА_10 із внесеними змінами задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03 вересня 2021 року щодо ОСОБА_7 в частині призначення покарання змінити.

Пом`якшити ОСОБА_7 покарання та призначити його за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, у той же строк з часу отримання копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4