Справа № 585/2273/23
Номер провадження 1-кп/585/369/23
У Х В А Л А

І М Е Н ЕМ У К Р АЇ Н И

28 серпня 2023 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

потерпілої - ОСОБА_4 ,

обвинувачених: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

законного представника обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисників: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

представника служби у справах дітей Роменської РДА - ОСОБА_12 ,

провівши в приміщенні суду відкрите підготовче судове засідання у кримінальному провадженні № 0000001 відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 3 ст. 135 КК України, ОСОБА_7 про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 136, ч. 1 ст. 396 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Роменського міськрайонного суду надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , затверджений прокурором Роменської окружної прокуратури ОСОБА_13 .

Ухвалою суду від 02 червня 2023 року призначено підготовче судове засідання.

Прокурор ОСОБА_3 у підготовчому судовому засіданні висловила думку про можливість призначення справи до судового розгляду на підставі обвинувального акту, вважаючи, що під час досудового розслідування були дотримані всі вимоги КПК України, підстав для закриття провадження чи повернення обвинувального акту не вбачає. Розгляд справи вважає за доцільне провести у відкритому судовому засіданні суддею одноособово з викликом обвинувачених та потерпілої.

Захисник ОСОБА_9 проти призначення справи до судового розгляду заперечував, заявив клопотання про повернення обвинувального акту, оскільки при його складанні не виконані вимоги ст. 191 КПК України. Так, не встановлено які саме тілесні ушкодження були отримані потерпілим внаслідок дій ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , тобто не розмежовано дії кожного з обвинувачених, внаслідок чого обвинувачення є невизначеним, що позбавляє можливості захисників побудувати якісну лінію захисту.

Обвинувачений ОСОБА_14 підтримав думку свого захисника.

Прокурор ОСОБА_13 06 червня 2023 року у підготовчому судовому засіданні проти задоволення клопотання ОСОБА_9 заперечувала, оскільки КПК має чіткий перелік вимог до складання обвинувального акту, а доведеність вини і правової кваліфікації дій обвинувачених доводиться в суді. Висловила думку про можливість призначення справи до судового розгляду.

Прокурор ОСОБА_3 проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_9 заперечувала.

Потерпіла ОСОБА_4 при розгляді даного клопотання покладалася на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_11 при вирішенні клопотання покладалися на розсуд суду.

Обвинувачена ОСОБА_7 , її законний представник ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_10 проти призначення справи до судового розгляду не заперечували, оскільки відносно ОСОБА_7 обвинувальний акт складено без процесуальних порушень.

Представник служби у справах дітей Роменської РДА ОСОБА_12 вважає, що справу слід призначити до судового розгляду.

Представник ювенальної превенції Роменського РВП ГУНП в Сумській області до суду не з`явився, про день і час підготовчого судового засідання повідомлено належним чином (а.с. 119).

Заслухавши думки учасників підготовчого судового засідання, вивчивши обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, суд вважає, що обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору, виходячи з наступного.

За змістом вимог ст. 314 КПК України суд, зокрема, вирішує питання про відповідність обвинувального акту вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст.110 КПК України обвинувальним актом є процесуальне рішення, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування, а також яке має відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт поряд з іншими відомостями має містити виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

При цьому формулювання обвинувачення в обвинувальному акті викладається після викладу фактичних обставин кримінального правопорушення та правової кваліфікації кримінального правопорушення.

Приписами ч.1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягає доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення).

Системний аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку, що як виклад фактичних обстави, так і формулювання обвинувачення в обвинувальному акті мають містити дані щодо події кримінального правопорушення із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків злочину, форми вини, способу і мотивів вчинення злочину, наслідків та інших даних, на підставі яких, відповідно до диспозиції певної статті Кримінального кодексу України, можна встановити в діях обвинуваченого склад кримінального правопорушення, з урахуванням, у тому числі, кваліфікуючих ознак.

Відповідно до ч.1 ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

В основу набуття фізичною чи юридичною особою статусу потерпілого у кримінальному провадженні лежить одночасна сукупність таких умов: фактичної (завдання кримінальним правопорушенням відповідної шкоди) та формальної (подання заяви про залучення її до провадження як потерпілого).

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 та ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених . 3 ст. 286-1, ч. 3 ст. 135 КК України.

При цьому в обвинувальному акті не розмежовані і не конкретизовані дії кожного з обвинувачених, а саме несформульовано конкретне обвинувачення щодо дій ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , зокрема не зазначено, від чиїх саме дій потерпілий ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у вигляді тупої поєднаної травми тіла, яка проявилась у вигляді множинних переломів кісток, крововиливів, забою легень і підтверджується наявність ушкоджень, які характеризують тупу травму тіла, небезпекою для життя, взаємним обтяженням ушкоджень та їх множинністю, що ускладнились розвитком травматичного шоку, від яких помер останній (висновок судово-медичної експертизи № 2 від 13.03.2023 року).

Указане свідчить про неконкретність та невизначеність слідства щодо обставин вчинення обвинуваченими злочину, передбаченого ч. 4 ст. 96 КК України, що не може бути усунуто під час судового розгляду.

Викладені обставини складають об`єктивну й суб`єктивну сторону злочину, підлягають обов`язковому доказуванню в ході кримінального провадження та в разі визнання особи винуватою мають бути обов`язково зазначені в змісті вироку (ч. 3 ст. 374 КПК України).

Отже, формулюючи обвинувачення в згаданій частині, орган досудового слідства вдався до припущень щодо вчинення об`єктивної і суб`єктивної сторони злочину, при цьому всі необхідні для доказування обставини не виклав.

При прийнятті даного рішення суд враховує, що межі судового розгляду визначаються виключно межами висунутого звинувачення відповідно до обвинувального акту і вийти за ці межі з обвинувальним ухилом суд не вправі (ч. 3 ст. 26, ст. 337 КПК України).

За змістом вимог ст.338КПК України прокурор вправі змінити обвинувачення в суді лише в разі встановлення нових фактичних обставин кримінального правопорушення.

Відсутність конкретного обвинувачення особи є передумовою порушення її гарантованого Законом права на захист та права на справедливий судовий розгляд, що є неприпустимим.

Європейський орган конвенційної юрисдикції вважає, що обвинувачений у вчиненні злочину має бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, тобто про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту. У цьому відношенні обсяг та доречність наданої обвинуваченому інформації слід оцінювати крізь призму положення, закріпленого у п. "b" ч. 3 ст. 6 Конвенції. Аналогічно слід оцінювати інформацію про зміни, які мали місце в обвинуваченні, включаючи зміни причини обвинувачення (рішенні від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії»).

Також, Європейським судом з прав людини неодноразово зазначалось, що важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду у кримінальній справі є надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення, так як деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи («Абрамян проти Росії», «Камасінскі проти Австрії», «Пелісьє та Сассі проти Франції»).

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист у кримінальному судочинстві» від 24.10.2003 р. № 8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити дані про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Наведені порушення є істотними, такими, що перешкоджають призначенню судового розгляду на підставі отриманого обвинувального акту та здійсненню належної, визначеної КПК України процедури судового розгляду, дотримання загальних засад судочинства, передбачених ст.7 КПК України, їх неможливо усунути під час підготовчого судового засідання.

Повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність в ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд; єдиною правовою підставою для повернення обвинувального акту прокурору під час підготовчого судового засідання є його невідповідність вимогам КПК України, а саме положенням ст.291 КПК України.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт в даному кримінальному провадженні однозначно не є таким, що відповідає вимогам ст. 291 КПК України та кореспондується з позицією Європейського Суду, практика якого відповідно до ч.5 ст.9 КПК України враховується при застосуванні Кримінального процесуального законодавства України.

Зазначені недоліки обвинувального акту позбавляють суд можливості призначити кримінальне провадження до судового розгляду та є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, що узгоджується з п.3 ч.3 ст.314 КПК України, який надає таке право суду у підготовчому судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 91, 110, 291, п. 3 ч. 3 ст. 314, ст. ст. 371, 372 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000001 відносно ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про обвинувачення у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 286-1, ч. 3 ст. 135 КК України, ОСОБА_7 про обвинувачення у вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 136, ч. 1 ст. 396 КК України, з додатками повернути прокурору Роменської окружної прокуратури ОСОБА_13 .

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Сумського апеляційного суду через Роменський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 28 серпня 2023 року о 16 год. 40 хв.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ ОСОБА_1