Єдиний унікальний номер судової справи 201/7759/20
Номер провадження 1-кп/201/259/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5 ,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ,

обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі клопотання прокурора про продовження обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, застосованого в межах кримінального провадження, відомості про яке 21 січня 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000095 за обвинуваченням:

ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпродзержинськ, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_5 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України,

ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровськ, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_7 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, -

встановив:

В провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке 21 січня 2020 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000095 за обвинуваченням ОСОБА_14 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_19 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_18 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_15 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_16 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України.

В судовому засідання прокурором ОСОБА_5 подані клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування доводів клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор ОСОБА_5 посилався на те, що ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2021 року ОСОБА_14 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 січня 2022 року, який в подальшому був неодноразово продовжений судом.

ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України.

На думку прокурора ОСОБА_5 , метою продовження обвинуваченому ОСОБА_14 запобіжного заходу є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків, інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

На підтвердження продовження існування ризику можливих спроб обвинуваченого переховуватися від суду прокурор зазначає про те, що 22.11.2021 року під час виходу суду до нарадчої кімнати для вирішення клопотання прокурора про обрання ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, останній, не дочекавшись виходу колегії суддів із нарадчої кімнати, залишив приміщення суду, при цьому залишив територію Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська самостійно, таким чином вдався до переховування від суду.

В подальшому, обвинувачений ОСОБА_14 неодноразово не з`являвся у судові засідання по кримінальному провадженню за його обвинуваченням, про причини своєї неявки суд не повідомляв, так само як і неодноразово не з`являвся у судові засідання за викликами суду з розгляду кримінальних проваджень за його обвинуваченням, що перебувають на розгляді в інших судах м. Дніпропетровська.

Вказані обставини є також свідченням порушення обвинуваченим ОСОБА_14 покладеного на нього процесуального обов`язку прибути за викликом до суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк, заздалегідь повідомити суд про це, що передбачено п. п. 1, 2, ч. 7 ст. 42 КПК України та пов`язаного із застосуванням до нього запобіжного заходу у вигляді застави, а отже є порушенням умов застосованого запобіжного заходу.

Отже, наведені факти свідчать про намагання обвинуваченого ОСОБА_14 переховуватись від суду і сторона обвинувачення вважає це доведеним.

Наявність же ризику, що особа, якій пред`явлено обвинувачення у випадку звільнення не з`явиться на суді або вчинять дії, направлені на перешкоджання відправленню правосуддя, з огляду на прецедентне право Конвенції є прийнятним для відмови у звільненні особи з під варти.

Тобто метою продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_14 під вартою є забезпечення належного подальшого судового розгляду у даному кримінальному провадженні.

Крім того, оцінюючи ризик того, що обвинувачений може ухилятися від правосуддя, суд повинен виходити ще й з того, що у разі визнання винуватим у цих кримінальних правопорушеннях, обвинуваченому може бути призначено максимальне покарання у вигляді позбавлення волі до 15 років.

Тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого вона обвинувачується, суд, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України, також зобов`язаний оцінювати при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу.

Також, на переконання прокурора, додатковим підтвердженням того, що обвинувачений ОСОБА_14 може здійснити дії направлені на переховування від правосуддя є й факт того, що у 2018 році обвинувачений вже був засуджений за ч. 1 ст. 390 КК України, за ухилення від відбування покарання у виді обмеження волі, а саме за самовільне залишення місця обмеження волі виправного центру, а у цьому кримінальному провадженні, обвинувачується за ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393 КК України, в організації готування своєї втечі з під варти, як особою, що перебувала в попередньому ув`язненні, вчиненому вже організованою групою.

При розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_14 , стороною обвинувачення було надано суду копії відповідних процесуальних документів обвинувальних актів та ухвал суду про призначення судового розгляду ще у трьох кримінальних провадження за обвинуваченням ОСОБА_14 у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, обвинувальні акти у яких перебувають у Бабушкінському та Жовтневому районних судах. На цей час судовий розгляд у даних кримінальних провадженнях триває.

Окрім того, 26.04.2022 до суду направлено ще один обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_14 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000325 за обвинуваченням ОСОБА_14 за ст. 257, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 187 КК України. Справа перебуває на розгляді колегії суддів Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області (Справа № 190/538/22). Судовий розгляд триває.

Вказаний факт, на переконання прокурора, є також підтвердженням неможливості запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні та забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_14 , зокрема прибувати за викликом до суду, шляхом застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів.

Також, на думку прокурора, наведені обставини свідчать про те, що обвинувачений ОСОБА_14 схильний до протиправної поведінки та дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений ОСОБА_14 може здійснити дії передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема знов вчинити інше кримінальне правопорушення.

Підтвердженням обґрунтованості ризику вчинення ОСОБА_14 іншого кримінального правопорушення, на переконання прокурора, є наявність в обвинуваченого 4-х попередніх судимостей, що, з огляду, на відсутність будь-яких інших позитивних характеристик, створює йому відповідну негативну репутацію.

Крім того, прокурор у своєму клопотанні посилався на наявність ризику перешкоджання кримінальному провадженню, про що свідчить грубе порушення обвинуваченим ОСОБА_14 порядку у залі судового засідання, агресивна поведінка останнього та застосування фізичної сили, в тому числі, намагання розбити скло у місці тримання обвинувачених у залі судового засідання, з метою зриву подальшого проведення судового засідання, що відбувалося неодноразово у судових засіданнях 29 березня 2023 року та 10 травня 2023 року.

Вказані факти, на переконання прокурора, є беззаперечним підтвердженням наявності вже не ризику, а факту перешкоджання обвинуваченим ОСОБА_14 кримінальному провадженню та є свідченням обґрунтованості висновку того, що обвинувачений ОСОБА_14 не має наміру належним чином виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки, що вказує на те, що будь-який інший більш м`який запобіжний захід не забезпечить їх виконання останнім.

Тому, прокурор вважає, що спроба обвинуваченого ОСОБА_14 переховуватись від суду з метою уникнення взяття під варту, численні судимості, наявність на даний час обвинувачень у вчиненні ним ще цілої низки кримінальних правопорушень, спроби ухилення в минулому від відбування покарання, організація спроби втечі з-під варти при перебуванні у попередньому ув`язненні, а також недотримання ним умов застосованого до нього в іншому кримінальному провадженні, судовий розгляд у якому триває, запобіжного заходу у вигляді застави, агресивна поведінка, спрямована на перешкоджання кримінальному провадженню, свідчать про те, що ризики переховування від суду, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення подальших кримінальних правопорушень продовжують існувати і з плином часу аж ніяк не зменшуються.

За наведених у клопотанні обставин, на думку прокурора, застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу стосовно ОСОБА_14 є недоцільним і не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а тому просив клопотання задовольнити і обрати запобіжний захід відносно обвинуваченого на 60 днів.

При цьому, у клопотанні прокурор ОСОБА_5 зазначив, що копії відповідних документів на підтвердження викладених доводів, були надані ним суду при розгляді попередніх клопотань.

В обґрунтування доводів клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_18 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор ОСОБА_5 посилався на те, що ОСОБА_18 обґрунтовано підозрюється у вчиненні, у період з 09 жовтня 2019 року по 18 лютого 2020 року у співучасті із ОСОБА_14 та ОСОБА_19 , організованою групою, кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393 КК України, а саме готування до злочину втечі з-під варти, особи, яка перебуває в попередньому ув`язненні, а саме підозрюваного ОСОБА_14 , що утримувався у ДУ «Дніпровська установа виконання покарань № 4», вчиненому за попередньою змовою групою осіб, вчиненому організованою групою, та на наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_18 у вчиненні 18 лютого 2020 року біля будинку АДРЕСА_8 , організованою групою, спільно із ОСОБА_14 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 187 та ч. 3 ст. 146 КК України, а саме нападу на громадянку ОСОБА_6 , з метою заволодіння її майном, поєднаному із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому організованою групою та незаконному позбавленні волі та викраденні людини потерпілої ОСОБА_6 , вчиненому з корисливих мотивів, організованою групою, та вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 189 КК України, тобто у незакінченому замаху на вимагання вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілою ОСОБА_6 , обмеження свободи цієї особи, з погрозою вбивства, що завдало б майнової шкоди в особливо великих розмірах, вчиненому організованою групою, за вчинення яких законом передбачене покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Так, за наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_18 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора ОСОБА_5 , продовжують існувати враховані при застосуванні та подальшому продовженні ОСОБА_18 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, обвинувачений може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчинення інкримінованих злочинів, а також те, що останній раніше засуджений за ст. 332 КК України, незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_6 , адже обізнаний про анкетні данні, адреси роботи і місця проживання останньої, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить відсутність в обвинуваченого постійного місця роботи та джерела доходу, а також наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_18 у готуванні втечі з-під варти підозрюваного ОСОБА_14 , який утримувався у ДУ «Державна установа виконання покарання № 4», за матеріальну винагороду, запропоновану останнім.

Разом із цим, прокурор у своєму клопотання посилався на відсутність будь-яких даних, які б свідчили про зменшення ризиків, які продовжують існувати дотепер, а тому застосування інших більш м`яких запобіжних заходів стосовно ОСОБА_18 є недоцільним і не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, тож просив продовжити раніше застосований запобіжний захід відносно обвинуваченого на 60 днів.

В обґрунтування доводів клопотань про продовження обвинуваченим ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, прокурор ОСОБА_5 посилався на те, що вказані особи обґрунтовано підозрюється у вчиненні 18 лютого 2020 року біля будинку АДРЕСА_8 , організованою групою, спільно із ОСОБА_14 , ОСОБА_19 та ОСОБА_18 кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 187 та ч. 3 ст. 146 КК України, а саме нападу на громадянку ОСОБА_6 , з метою заволодіння її майном, поєднаному із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненому організованою групою та незаконному позбавленні волі та викраденні людини потерпілої ОСОБА_6 , вчиненому з корисливих мотивів, організованою групою, та вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, тобто у незакінченому замаху на вимагання вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілою ОСОБА_6 , обмеження свобод цієї особи, з погрозою вбивства, що завдало б майнової шкоди в особливо великих розмірах, вчиненому організованою групою, за вчинення яких законом передбачене покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі.

Так, за наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_15 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора ОСОБА_5 , продовжують існувати враховані при застосування та подальшому продовженні ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, обвинувачений може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчинення інкримінованих злочинів, незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_6 адже обізнаний про анкетні данні, адреси роботи і місця проживання останньої та може впливати на інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема шляхом навмисного затягування судового розгляду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить відсутність в обвинуваченого постійного місця роботи та джерела доходу.

Поряд із цим, прокурор вказав, що обвинувачений ОСОБА_15 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів, у тому числі, і за розбійний напад, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена, що є тими обставинами, які можуть характеризувати особу ОСОБА_15 , як схильну до вчинення злочинів, що підтверджується наданою раніше копією довідки про судимості відносно обвинуваченого ОСОБА_15 .

За наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_16 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора ОСОБА_5 , продовжують існувати враховані при застосуванні та подальшому продовженні ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, обвинувачений може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчинення інкримінованих злочинів, незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_6 адже обізнаний про анкетні данні, адреси роботи і місця проживання останньої та інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, шляхом навмисного затягування судового розгляду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить відсутність в обвинуваченого постійного місця роботи та джерела доходу.

Разом із цим, прокурор у своєму клопотанні вказав, що обвинувачений ОСОБА_16 раніше неодноразово судимий за вчинення корисливих нетяжких злочинів та тяжкого умисного злочину, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена, що є тими обставинами, які можуть характеризувати особу ОСОБА_16 , як схильну до вчинення злочинів, що підтверджується наданою раніше копією довідки про судимості відносно обвинуваченого ОСОБА_16 .

Також, за наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_17 у вчиненні інкримінованих злочинів, на переконання прокурора ОСОБА_5 , продовжують існувати враховані при застосуванні та подальшому продовженні ОСОБА_17 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ризики, передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема, обвинувачений може вчинити спроби переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчинення інкримінованих злочинів, незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_6 адже обізнаний про анкетні данні, адреси роботи і місця проживання останньої та може впливати на інших обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, шляхом навмисного затягування судового розгляду, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить відсутність в обвинуваченого постійного місця роботи та джерела доходу.

Окрім цього, прокурор вказав, що обвинувачений ОСОБА_17 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих тяжких злочинів, судимість за які у встановленому законом порядку не знята і не погашена, що є тими обставинами, які можуть характеризувати особу ОСОБА_17 , як схильну до вчинення злочинів, що підтверджується наданою раніше копією довідки про судимості відносно обвинуваченого ОСОБА_17 .

Поряд із цим, прокурор ОСОБА_5 у своїх клопотаннях зазначив, що на підтвердження продовження існування передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику можливих спроб обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, шляхом навмисного затягування судового розгляду, вказує протиправна поведінка останніх у судовому засіданні 18.01.2022 року, яка полягала у порушенні обвинуваченими порядку судового засідання, які не підкорялися розпорядженням головуючого судді, вдалися до застосування фізичної сили і, як наслідок, ОСОБА_15 розбив захисне скло у місці тримання обвинувачених, у зв`язку із чим, на підставі ухвали суду обвинувачені були видалені з зали судового засідання.

Більш того, за даним фактом розпочато кримінальне провадження, відомості про яке 24 січня 2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000038 та 26.04.2022 року обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_15 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України направлено до суду.

Такі ж дії, спрямовані на порушення порядку в залі судового засідання, агресивна поведінка обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , яка полягала у намаганні останніми розбити скло у будівлі для тримання обвинувачених, мали місце і під час судових засідань 29 березня 2023 року та 10 травня 2023 року, та були вчинені з метою перешкоджання кримінальному провадженню та зриву судового засідання.

На переконання прокурора ОСОБА_5 , раніше зазначені ризики, не зменшилися та продовжують існувати дотепер, а тому застосування інших більш м`яких запобіжних заходів до обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 є недоцільним і не зможе забезпечити виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, тож просив продовжити раніше застосований запобіжний захід відносно останніх на 60 днів.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав подані ним клопотання про продовження обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив їх задовольнити з наведених у клопотанні підстав. Також прокурор зазначив, що вказані клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою були передані обвинуваченим через канцелярію ДУВП № 4, та ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_18 отримали їх, що підтверджується розписками останніх, а також обвинувачені ОСОБА_14 та ОСОБА_17 відмовилися від отримання вказаних клопотань, про що свідчать акти, складені працівниками ДУВП № 4.

Потерпіла ОСОБА_20 та її представник адвокат ОСОБА_7 залишили вирішення клопотань прокурора на розсуд суду.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_18 адвокат ОСОБА_10 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Свою позицію мотивував тим, що зазначені у клопотанні ризики прокурором не обґрунтовані та не доведені належним чином, вважав, що відповідно до практики ЄСПЛ ризики з плином часу зменшуються.

Крім того, посилався на відсутність відповідних копій матеріалів, якими прокурор обґрунтовує своє клопотання та шаблонність формулювань, наведених у ньому, просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити його підзахисному запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_19 підтримав позицію свого захисника адвоката ОСОБА_10 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_18 адвокат ОСОБА_9 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Свою позицію мотивував тим, що докази на підтвердження обґрунтування ризиків, зазначених у клопотанні прокурора, відсутні. Також захисник зауважив на формальному підході сторони обвинувачення до підготовки такого клопотання, оскільки текст клопотання кожного разу ідентичний попередньому.

Також, захисник ОСОБА_9 зазначив, що вплив з боку його підзахисного на потерпілу стороною обвинувачення не підтверджений, а, навпаки, спростований потерпілою під час її допиту в судовому засіданні. Вплив з боку його підзахисного ОСОБА_18 на свідків сторони обвинувачення взагалі неможливий, оскільки їх анкетні дані змінені в ході проведення досудового розслідування.

Посилався на те, що його підзахисний має міцні соціальні зв`язки та постійне місце проживання, раніше не судимий, тож просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та застосувати до останнього більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_18 повністю підтримав позицію своїх захисників адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_14 адвокат ОСОБА_8 зазначила, що особу її підзахисного протягом двох років належним чином не встановлено, жодних документів на підтвердження особи ОСОБА_14 матеріали кримінального провадження не містять.

Також захисник ОСОБА_8 , висловлюючи свою позицію в цілому, зазначила, про формальний підхід сторони обвинувачення до підготовки клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки текст клопотання кожного разу ідентичний попередньому.

Разом з тим, захисник ОСОБА_8 зазначила, що суд проводить розгляд лише в межах висунутого особі обвинувачення, а тому посилання прокурора на наявність у ОСОБА_14 попередніх судимостей не мають значення для вирішення цього клопотання, оскільки покарання за вказаними вироками відбуті останнім.

Стосовно неналежної поведінки ОСОБА_14 в ході проведення судового розгляду, захисник ОСОБА_8 зазначила, що така поведінка її підзахисного обумовлена тим, що умови тримання ОСОБА_14 у скляній будівлі для обвинувачених є неналежними, оскільки така будівля не відповідає нормам ДБН, вона значно менша за площею, ніж повинна бути, висловлювання її підзахисного це лише емоції, викликані тривалістю судових засідань та умовами утримання останнього у скляній будівлі для обвинувачених.

Також, захисник ОСОБА_8 зазначила, що вплив з боку її підзахисного на потерпілу стороною обвинувачення не підтверджений, оскільки під час її допиту в суді потерпіла повідомила, що ОСОБА_14 вона не знає, вплив він на неї не здійснював. Вплив з боку ОСОБА_14 на свідків взагалі неможливий, оскільки їх анкетні дані змінені в ході проведення досудового розслідування.

За наведених обставин, захисник ОСОБА_8 вважала, що клопотання прокурора про продовження ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задоволенню не підлягає. Просила розглянути питання про визначення ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді застави, або змінити запобіжний захід на будь-який інший, визначений на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_14 підтримав позицію свого захисника адвоката ОСОБА_8 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_15 адвокат ОСОБА_11 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Свою позицію мотивував тим, що клопотання прокурора є необґрунтованим та таким, що не відповідає вимогам КПК України. Також стороною обвинувачення не доведена недостатність застосування до його підзахисного ОСОБА_15 більш м`якого запобіжного заходу, зокрема, домашнього арешту.

Вважав, що ризики, зазначені прокурором у клопотанні не доведені та належним чином не обґрунтовані, його підзахисний майже три роки утримується під вартою, вплив з боку його підзахисного на потерпілу стороною обвинувачення не підтверджений, а вплив з боку ОСОБА_15 на свідків взагалі неможливий, оскільки їх анкетні дані змінені в ході проведення досудового розслідування.

Разом з тим, захисник ОСОБА_11 зазначив, що посилання прокурора на наявність у ОСОБА_15 попередніх судимостей не мають значення для вирішення цього клопотання, оскільки покарання за вказаними вироками відбуті останнім.

Неналежна поведінка ОСОБА_15 під час проведення судового розгляду викликана виключно тривалістю судових засідань та неналежними умовами утримання останнього у скляній будові для тримання обвинувачених, що призводить до емоційних зривів.

Тому вважав за необхідне відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити ОСОБА_15 запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_15 повністю підтримав позицію свого захисника адвоката ОСОБА_11 , вважав за необхідне відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Обвинувачений ОСОБА_17 вважав за необхідне відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_17 адвокат ОСОБА_12 повністю підтримав позицію свого підзахисного обвинуваченого ОСОБА_17 .

Захисник обвинуваченого ОСОБА_16 адвокат ОСОБА_13 заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Свою позицію мотивував тим, що клопотання прокурора не відповідає вимогам ст. 184, ст. 199 КПК України, оскільки, в тому числі, не містить посилань на матеріали кримінального провадження, відсутні відповідні додатки, якими сторона обвинувачення обґрунтовує свої доводи. Таким чином, клопотання прокурора фактично складається з надуманих міркувань сторони обвинувачення без надання відповідних доказів.

Висунуте в обвинувальному акті обвинувачення його підзахисному є необґрунтованим, адже не містить жодної інформації стосовно того, що саме вчинив ОСОБА_16 , доказів на підтвердження вини його підзахисного у вчиненні інкримінованих останньому кримінальних правопорушень немає, і, як наслідок, ризики, зазначені прокурором у клопотання відсутні.

Разом з тим, захисник ОСОБА_13 зазначив, що ОСОБА_16 тривалий час перебуває під вартою, втім, лише тяжкість інкримінованих правопорушень не може бути підставою для продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, ризик впливу на потерпілу та свідків взагалі не існує, оскільки потерпіла вже допитана в суді, а анкетні дані свідків змінені в ході проведення досудового розслідування.

За наведених ним підстав, просив залишити клопотання прокурора про продовження ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без задоволення.

Крім того, у судовому засіданні захисник ОСОБА_13 заявив усне клопотання про зміну його підзахисному ОСОБА_16 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, мотивуючи тим, що його підзахисний має міцні соціальні зв`язки та проживає разом з батьками, батько останнього дуже хвилюється за долю свого сина, а тому може забезпечити належні умови для виконання ОСОБА_16 умов запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, у разі застосування судом до останнього такого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_16 повністю підтримав позицію свого захисника адвоката ОСОБА_13 , просив змінити йому запобіжний захід на домашній арешт.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи прокурора про необхідність продовження обвинуваченим ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів приходить до наступного.

Частиною 3 статті 331 КПК України передбачено, що за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ухвал Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 16 липня 2020 року застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою продовжено до 18 серпня 2020 року, який в подальшому був неодноразово продовжений судом. Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраний та в подальшому продовжений обвинуваченим, закінчується 27 травня 2023 року.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 листопада 2021 року ОСОБА_14 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 20 січня 2022 року, який в подальшому був неодноразово продовжений судом. Строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраний та в подальшому продовжений обвинуваченому, закінчується 27 травня 2023 року.

Так, оцінюючи продовження існування наведених прокурором ризиків, колегія суддів приходить до висновку, що враховані при застосуванні та подальшому продовженні обвинуваченому ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п. п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшилися і продовжують існувати, з огляду на наступне.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_14 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14 ч. 2 ст. 393, ч. 3 ст. 27 ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 189 КК України та у разі визнання ОСОБА_14 винуватим у вчиненні зазначених злочинів, останньому загрожує максимальне покарання у вигляді позбавлення волі строком 15 років.

При цьому, при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Отже, колегія суддів враховує особистість обвинуваченого ОСОБА_14 та його репутацію, зокрема, те, що останній у свої 24 роки є особою раніше (чотири рази) судимою за вчинення умисних корисливих злочинів, в тому числі, і за злочин, передбачений ч. 1 ст. 390 КК України ухилення від відбування покарання у вигляді обмеження волі.

При цьому, виходячи за наданих прокурором ще під час розгляду клопотання про застосування до обвинуваченого ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою документів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_14 звільнився з місць позбавлення волі в травні 2019 року і вже 6 жовтня 2019 року знову був затриманий та арештований. Вчинення першого злочину за наявними обвинуваченнями, ОСОБА_14 інкримінується 22 липня 2019 року, тобто через 2 місяці після звільнення, що дає колегії суддів об`єктивні та достатні підстави вважати, що останній схильний до вчинення злочинів, що безумовно створює обвинуваченому негативну репутацію.

Окрім того, зазначені обставини у сукупності із пред`явленим на даний час ОСОБА_14 обвинуваченням в організації втечі з-під варти, в той саме час, коли він перебував в попередньому ув`язненні, свідчать про схильність останнього до ухилення від явки до правоохоронних органів та суду з метою уникнення можливого покарання, що, у свою чергу, є об`єктивним підтвердженням наявності ризику можливих спроб обвинуваченого переховуватись від суду.

Поряд із цим, колегією суддів встановлено, що обвинувачений ОСОБА_14 не одружений, офіційно не працевлаштований, та, з огляду на наведені вище факти, зокрема, наявності судимостей та відбуття покарання в кримінально-виконавчих установах, подальше після звільнення перебування під вартою у зв`язку із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в межах іншого кримінального провадження, не має міцних соціальних зв`язків.

Крім того, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 травня 2022 року, в межах розгляду судової справи № 932/2545/20 під головуванням судді ОСОБА_21 , заставу в розмірі 237 900 гривень, внесену 06.09.2021 року ОСОБА_8 за ОСОБА_14 , звернено у дохід держави, у зв`язку із порушенням ОСОБА_14 покладених судом обов`язків при застосуванні альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, та в подальшому збільшено її розмір.

Отже, наведені вище обставини, на переконання колегії суддів, безумовно підтверджують факт намагання обвинуваченого ОСОБА_14 переховуватись від суду та його небажання дотримуватися належної процесуальної поведінки, навіть після ухваленого рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, колегія суддів погоджується із заявленим прокурором ризиком можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_14 вчинити інше кримінальне правопорушення, та вважає, що цей ризик не зменшився і продовжує існувати.

Так, як зазначено вище обвинувачений ОСОБА_14 раніше неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, у тому числі, і за вчинення злочину, пов`язаного із втечею з установи відбування покарання, що підтверджується відповідною довідкою по обліках АІС, яка долучена до матеріалів кримінального провадження.

Більш того, після звільнення з місць позбавлення волі обвинувачений ОСОБА_14 через нетривалий проміжок часу вже обвинувачується у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, пов`язаних з організацією вчинення організованою групою, за співучасті ще п`яти співучасників обвинувачених ОСОБА_19 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та ОСОБА_15 , нападу на ОСОБА_6 , з метою заволодіння її майном, поєднаного із погрозою застосування насильства небезпечного для життя чи здоров`я потерпілої (розбій), з організацією незаконного позбавлення волі та викрадення людини потерпілої ОСОБА_6 , з корисливих мотивів, з організацією незакінченого замаху на вимагання вимогу передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілою ОСОБА_6 , обмеженням її свобод, з погрозою вбивства потерпілої, а також з організацією готування до злочину втечі з-під варти, особою, яка перебуває в попередньому ув`язненні, вчиненому організованою групою.

При цьому, колегія суддів враховує, що вчинення наведених вище злочинів інкримінується ОСОБА_14 під час його перебування у попередньому ув`язненні, в камері ДУВП № 4 в Дніпропетровській області, тобто під час перебування під вартою відповідно до ухвали Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 09.10.2019 року про застосування до нього запобіжного заходу, строк дії якого в подальшому продовжено, за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 187 КК України, у кримінальному провадженні № 0002329.

Тим більше, зважаючи на принцип презумпції невинуватості, наявність в різних районних судах м. Дніпропетровська обвинувальних актів за обвинуваченням ОСОБА_14 у вчиненні тяжких злочинів, судовий розгляд по яким триває, що не заперечує сторона захисту і безпосередньо обвинувачений, є тими обставинами, які можуть характеризувати ОСОБА_14 , як особу схильну до протиправної поведінки.

Отже, на переконання колегії суддів, вищенаведені обставини у сукупності із встановленими даними про особистість обвинуваченого ОСОБА_14 та його негативною репутацією, доведеного факту втечі з місць позбавлення волі, достатньою мірою підтверджують обґрунтованість та доведеність ризику того, що останній може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Таким чином, наведені дані про особу обвинуваченого в сукупності з суворістю можливого покарання вказують на продовження існування ризиків можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_14 переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, ступень яких є досить високим.

Окрім того, колегія суддів погоджується із позицією прокурора щодо виникнення передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику, зокрема, спроб обвинуваченого ОСОБА_14 перешкоджати кримінальному провадженню шляхом вчинення дій, спрямованих на порушення порядку в залі судового засідання, що полягало в нецензурній лайці обвинуваченого, як на адресу прокурора, так і у бік колегії суддів, агресивній поведінці останнього, застосуванні фізичної сили та намаганні розбити скло у будівлі для утримання обвинувачених задля зриву судових засідань 29 березня 2023 року та 10 травня 2023 року.

Тож, колегія суддів розцінює таку поведінку та дії обвинуваченого як перешкоджання кримінальному провадженню у такий спосіб та визнає наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України повністю доведеним.

Поряд із цим, під час розгляду клопотання, колегія суддів не може врахувати посилання прокурора у клопотанні на наявність передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризику можливих спроб обвинуваченого ОСОБА_14 впливати на потерпілу та свідків у даному кримінальному провадженню, з підстав відсутності достатнього обґрунтування на підтвердження існування цих ризиків, про що вже зазначалося у попередніх судових рішеннях.

Оцінюючи продовження існування наведених прокурором ризиків, колегія суддів приходить до висновку, що враховані при застосуванні та подальшому продовженні ОСОБА_18 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшилися і продовжують існувати, оскільки ОСОБА_18 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 393, ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, санкція яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років.

Поряд із цим, колегією суддів враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_18 , який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу.

Втім, під час оцінки ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000.

Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «В. проти Швейцарії» (W. v Switzerland), 14379/88, 26 січня 1993 року), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

А отже, наведені дані про особу обвинуваченого в сукупності з суворістю можливого покарання вказують на продовження існування ризиків можливих спроб ОСОБА_18 переховуватися від суду, на підтвердження чого вказують такі обставини, як суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, незаконно впливати на потерпілу ОСОБА_6 , адже він обізнаний про анкетні данні, адреси роботи і місця проживання останньої, а також вчинити інше кримінальне правопорушення, про що свідчить відсутність в обвинуваченого постійного місця роботи та джерела доходу, наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_18 у готуванні втечі з-під варти підозрюваного ОСОБА_14 , який утримувався у ДУ «Державна установа виконання покарання № 4» за матеріальну винагороду, запропоновану останнім.

Оцінюючи обґрунтування прокурора на підтвердження продовження існування ризиків, колегія суддів приходить до висновку, що враховані при застосуванні та подальшому продовженні ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшилися і продовжують існувати, оскільки обвинувачений обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, санкція яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років.

При цьому, колегією суддів враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_15 , який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу, а також раніше неодноразово судимий у тому числі і за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, а також злочинів проти життя та здоров`я, судимість за вчинення яких у встановленому законом порядку не знята і не погашена, що є тими обставинами, які можуть характеризувати його особу, як схильну до вчинення злочинів, що підтверджується раніше наданою прокурором копією довідки про судимості ОСОБА_15 .

Оцінюючи обґрунтування прокурора на підтвердження продовження існування ризиків, колегія суддів приходить до висновку, що враховані при застосуванні та подальшому продовженні ОСОБА_17 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшилися і продовжують існувати, оскільки обвинувачений обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 189 КК України, санкція яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років.

При цьому, колегією суддів враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_17 , який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу, а також раніше неодноразово судимий у тому числі і за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, а також злочинів проти життя та здоров`я, судимість за вчинення яких у встановленому законом порядку не знята і не погашена, що є тими обставинами, які можуть характеризувати його особу, як схильну до вчинення злочинів, що підтверджується раніше наданими прокурором копією довідки про судимості ОСОБА_17 .

Оцінюючи обґрунтування прокурора на підтвердження продовження існування ризиків, колегія суддів приходить до висновку, що враховані при застосуванні та подальшому продовженні ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою передбачені п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України ризики не зменшилися і продовжують існувати, оскільки обвинувачений обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 3 ст. 146, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 189 КК України, санкція яких передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до п`ятнадцяти років.

При цьому, колегією суддів враховуються дані про особу обвинуваченого ОСОБА_16 , який не має міцних соціальних зв`язків, постійного місця роботи і джерела доходу, а також раніше неодноразово судимий, у тому числі і за вчинення умисних тяжких злочинів проти власності, судимість за вчинення яких у встановленому законом порядку не знята і не погашена, що є тими обставинами, які можуть характеризувати його особу, як схильну до вчинення злочинів, що підтверджується раніше наданими прокурором копією довідки про судимості ОСОБА_16 .

Окремо, колегія суддів при вирішенні цього питання не може залишити поза увагою і процесуальну поведінку обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , як у судовому засіданні 18.01.2022 року, так і у попередніх судових засіданнях, під час яких останні неодноразово висловлювалися нецензурною лайкою, як на адресу колегії суддів, так і у бік прокурора, голосно кричали, погрожували фізичною розправою, ОСОБА_17 разом з ОСОБА_15 вдалися до застосування фізичної сили, внаслідок чого було розбито захисне скло у місці тримання обвинувачених, за що обвинувачені на підставі ухвали суду у порядку ч. 1 ст. 330 КПК України були видалені з зали судового засідання за повторне порушення порядку судового засідання.

За цим фактом розпочато кримінальне провадження, відомості про яке 24 січня 2022 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000038 та обвинувальний акт відносно ОСОБА_15 направлено до суду.

Така поведінка ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , на переконання колегії суддів, вочевидь вказує на те, що обвинувачені вдалися до спроб перешкоджати кримінальному провадженню шляхом затягування судового розгляду, про що вже зазначалося в попередніх судових рішеннях.

Більш того, аналогічні дії ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , спрямовані на порушення порядку в залі судового засідання, що полягали у висловлюванні обвинуваченими нецензурною лайкою, як на адресу прокурора, так і у бік колегії суддів, агресивній поведінці останніх, застосуванні фізичної сили та намаганні розбити скло у будівлі для утримання обвинувачених з метою зриву судових засідань, мали місце 29 березня 2023 року та 10 травня 2023 року.

Тож, така поведінка та дії обвинувачених вочевидь вказує на продовження ними вчиняти спроби перешкоджати кримінальному провадженню у такий спосіб, а тому колегія суддів визнає наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України повністю доведеним.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів погоджується із заявленими прокурором ризиками, передбаченими п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, і визнає наявність продовження існування цих ризиків доведеними у повній мірі.

Окремо, колегія суддів зауважує на тому, що наведена вище така агресивна поведінка ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 в судовому засіданні 10 травня 2023 року призвела до оголошення у судовому засіданні перерв, під час однієї з яких, потерпіла ОСОБА_6 покинула приміщення суду, подавши до канцелярії суду заяву про погіршення самопочуття внаслідок зухвалої поведінки обвинувачених та вчинення тиску в залі судового засідання, тож суд був позбавлений об`єктивної можливості закінчити допит останньої та з цих підстав змушений продовжити перерву до наступної дати.

Такі дії обвинувачених розцінюються колегією суддів, як вчинення ними спроб перешкоджати кримінальному провадженню шляхом у будь-який спосіб зривати судові засідання та не давати можливості суду слухати справу по суті.

Поряд із цим, в даному кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілої по даній справі, тому звільнення з-під варти ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 суперечитиме завданням визначеним кримінальним законодавством.

Крім того, судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства, також зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

При цьому, у конвенційній судовій практиці вироблено чотири основні прийнятні причини для тримання особи під вартою до винесення вироку: ризик того, що особа не з`явиться до суду, ризик того, що обвинувачений, у разі звільнення, вчинить дії, які перешкоджатимуть відправленню правосуддя, або вчинить нові злочини, або порушить громадський порядок (п. 94. Рішення ЄСПЛ «Пірузян проти Вірменії», п. 119. Рішення ЄСПЛ «Трипедуш проти Республіки Молдова»).

Тому, за наведених вище обставин, колегія суддів приходить до переконання, що застосування до обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою не буде ефективним і не сприятиме своєчасному розгляду кримінального провадження, та не забезпечить виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків.

Доводи захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 про недоведеність заявлених прокурором ризиків та їх зменшення з плином часу, колегія суддів вважає необґрунтованими за викладених в цьому рішенні підстав.

Твердження захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_8 про недоведеність та необґрунтованість наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, з огляду на те, що анкетні дані свідків змінені в ході проведення досудового розслідування, колегія суддів не приймає до уваги, та вважає такі доводи сторони захисту хибними, оскільки, як було повідомлено прокурором, що анкетні дані були змінені лише відносно декількох свідків сторони обвинувачення, а не всіх.

Посилання сторони захисту на покази потерпілої ОСОБА_6 , яка під час допиту в суді повідомила, що упродовж досудового розслідування та судового розгляду на неї не здійснювався тиск з боку обвинувачених, а тому ризик впливу на потерпілу втратив свою актуальність після проведення допиту останньої, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, виходячи з позиції захисників, висловленої у судовому засіданні, не виключається можливість повторного допиту ОСОБА_6 після дослідження письмових доказів сторони обвинувачення.

Тим більше, потерпіла ОСОБА_6 надала суду викривальні покази стосовно обвинувачених ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , зазначивши роль та участь кожного з них в інкримінованих злочинах, а тому, не переконання колегії суддів, ризик можливих спроб останніх здійснити незаконний вплив на потерпілу з метою змусити змінити покази продовжує існувати дотепер.

Посилання захисника ОСОБА_13 на відсутність в матеріалах кримінального провадження доказів на підтвердження вини ОСОБА_16 у вчиненні інкримінованих злочинів, колегія суддів вважає такими, що не ґрунтуються на вимогах кримінального процесуального закону, адже відповідно до вимог ст. 368 КПК України питання щодо винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину вирішується судом лише після дослідження всіх наданих сторонами обвинувачення та захисту доказів в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку. При цьому, оцінку наданим доказам стосовно їх належності та допустимості суд також має надати в нарадчій кімнаті.

Не є аргументованими й доводи сторони захисту про необґрунтованість обвинувачення ОСОБА_16 .

У даному випадку клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою вирішується під час судового розгляду, тобто на стадії, яка унеможливлює перевірку обґрунтованості підозри, оскільки остання припинила існувати і на заміну їй було висунуте обвинувачення.

Обґрунтованість же обвинувачення перевіряється судом, який здійснює судовий розгляд на підставі обвинувального акту шляхом дослідження наданих сторонами кримінального провадження доказів і може бути вирішене шляхом ухвалення остаточного рішення у даному кримінальному провадженні. Таким чином, при вирішенні питання про необхідність продовження застосування запобіжного заходу на стадії судового розгляду вирішальним є питання наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, продовження існування яких в даному випадку було беззаперечно встановлено.

Стосовно доводів захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_11 та ОСОБА_13 про те, що обвинувачені тривалий час перебувають під вартою, необхідно зазначити, що продовжений запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16 травня 2013 року), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Твердження захисника ОСОБА_9 про наявність у його підзахисного ОСОБА_18 міцних соціальних зв`язків, як на підставу для зміни останньому запобіжного заходу, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки на підтвердження таких доводів стороною захисту не надано жодного документу.

Посилання захисника ОСОБА_13 на необхідність зміни його підзахисному ОСОБА_16 запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, з огляду на наявність у останнього міцних соціальних зв`язків, колегія суддів не може розцінити як окреме клопотання, оскільки воно подано (в даному випадку заявлено) з порушенням вимог ст. 201 КПК України. Наведені захисником ОСОБА_13 доводи сприймаються судом як правова позиція останнього та заперечення на клопотання прокурора про продовження ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Посилання захисника ОСОБА_8 на те, що органом досудового розслідування не встановлено особу обвинуваченого ОСОБА_14 колегія суддів вважає хибними та відкидає, оскільки, по-перше, стороною захисту не надано жодного документу на підтвердження правильності написання по-батькові ОСОБА_14 без букви «й», тим більше судом встановлено, що ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (як вказано в обвинувальному акті, клопотаннях про застосування та продовження запобіжного заходу), та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (як вказано у численних письмових заявах та клопотаннях його захисників ОСОБА_8 , інших обвинувальних актах відносно ОСОБА_14 ) є однією і тією ж особою і з різницею у написанні по-батькові однієї букви «й», по-друге, такі доводи сторони захисту вже неодноразово були предметом перевірки апеляційною інстанцією, про що також неодноразово зазначалося колегією суддів у попередніх ухвалах про продовження ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окремо, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84)

Таким чином, враховуючи встановлені обставини, колегія суддів не знаходить підстав для скасування або зміни застосованого до ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а тому зважаючи на те, що строк дії попередньої ухвали про тримання під вартою закінчується 27 травня 2023 року, вважає за доцільне клопотання прокурора ОСОБА_5 задовольнити та продовжити тримання обвинувачених під вартою строком на 60 днів до 13 липня 2023 року включно.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави і обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Отже, вирішуючи питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, колегія суддів, зважаючи на те, що ОСОБА_14 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 обвинувачуються, в тому числі, і у вчиненні кримінальних правопорушень, пов`язаних із погрозою застосування насильства, з урахуванням обставин інкримінованих останнім злочинів, з огляду на положення ч. 4 ст. 183 КПК України, вважає за неможливе, у даному випадку, визначати розмір застави обвинуваченим.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 199, 331, 369-372 КПК України, -

постановив:

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_14 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований запобіжний захід відносно ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 13 липня 2023 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , під вартою є 13 липня 2023 року включно.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_18 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 13 липня 2023 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під вартою, є 13 липня 2023 року включно.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_15 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 13 липня 2023 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під вартою, є 13 липня 2023 року включно.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_16 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 13 липня 2023 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , під вартою, є 13 липня 2023 року включно.

Клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_17 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосований під час досудового розслідування запобіжний захід відносно ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді тримання під вартою продовжити на строк 60 днів до 13 липня 2023 року включно.

Встановити, що датою закінчення дії цієї ухвали щодо тримання обвинуваченого ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під вартою, є 13 липня 2023 року включно.

Ухвала щодо продовження запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту її проголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання нею її копії.

Визначити час проголошення повного тексту ухвали о 13 годині 45 хвилин 19 травня 2023 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3