Справа № 346/1099/20
Провадження № 1-кп/346/262/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000135 від 12 лютого 2020 року, про обвинувачення :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Гвіздець Коломийського району Івано-Франківської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з вищою освітою, приватного підприємця, раніше не судимого,

- у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 122 ч. 1, 296 ч. 1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_7 обвинувачується у тому, що 12 грудня 2020 року будучи водієм автобуса сполученням с. Чехова-Коломия в ході суперечки із ОСОБА_8 , який є інвалідом другої групи з дитинства, та бажав скористатися пільговим проїздом в громадському транспорті, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, протиставляючи себе загальновизнаним у суспільстві правилам поведінки та нормам моралі, маючи намір самоутвердитись за рахунок приниження іншої особи, використовуючи малозначний привід, нецензурну лексику у громадському місці, з хуліганських спонукань умисно наніс потерпілому один удар ногою у ділянку грудної клітки, від якого той впав на тротуар.

Надалі не маючи на меті припиняти своїх хуліганські дії обвинувачений бажаючи довести до кінця свій злочинний умисел, прагнучи настання негативних наслідків щодо здоров`я потерпілого, діючи з особливою зухвалістю, у присутності сторонніх перехожих, після того як ОСОБА_9 підвівся з метою нанесення йому тілесних ушкоджень, наніс черговий удар в груди потерпілого від якого той втратив рівновагу та впав на землю.

Внаслідок вказаних дій потерпілому спричинено середнього ступеня тяжкості тілесні ушкодження, які спричинили тривалий розлад здоров`я, але не були небезпечними для життя у момент спричинення.

В судовому засіданні обвинувачений підтримав подане захисником письмове клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення передбачене ст. 296 ч. 1 КК України, та закриття кримінального провадження відносно нього, у зв`язку із закінченням строків притягнення до кримінальної відповідальності.

Своє клопотання мотивує тим, що кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 296 КК України у вчиненні якого його обвинувачуєть відноситься до кримінальних проступків, та враховуючи, що досудове розслідування розпочато 12 лютого 2020 року то строк протягом якого його може бути притягнуто до кримінальної відповідальності минув і він не ухилявся від слідства та суду, нового злочину не вчиняв.

Крім того, до суду надійшла письмова заява потерпілого, про відмову від обвинувачення ОСОБА_7 за ст. 122 ч.1 КК України, яку він підтримав в судовому засіданні та пояснив, що примирився з обвинуваченим та не має до нього жодних претензій. Заяву подав добровільно без будь-якого фізичного чи психологічного тиску.

Прокурор в судовому засіданні щодо заявлених клопотань про закриття кримінального провадження за ст. 296 ч. 1 КК України, у зв`язку зі спливом строків притягнення джо відповідальності та за ст. 122 ч. 1 КК України, у зв`язку із відмовою потерпілого від обвинувачення не заперечував. .

Вивчивши матеріали справи, заслухавши думки учасників кримінального провадження, суд дійшов наступних висновків.

Частиною 1 ст. 285 КПК України, передбачено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 44 КК України особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках передбачених КК України. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України, здійснюється виключно судом.

Так, згідно обвинувального акту ОСОБА_7 , вчинив хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, та заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, яке не було небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків передбачених ст. 121 КК України, тобто вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 296 ч. 1, 122 ч. 1 КК України.

Згідно ст. 12 КК України та виходячи із санкцій ч. 1 ст. 296 КК України діяння в якому обвинувачується ОСОБА_7 внаслідок тяжкості покарання, яке передбачено за нього, відносяться до кримінальних проступків.

У відповідності до вимог п. 2 ч.1 ст. 49 КК України особа, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Також, згідно п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року, особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Касаційним кримінальним судом у складі Верховного Суду в постанові від 19.11.2019 у справі № 345/2618/16-к зроблено висновок: «За змістом ст. 49 КК України звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є обов`язковим і застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину. Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності. Відтак суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням. При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття кримінального провадження за такою підставою, у разі згоди обвинуваченого (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності. Отже, суд може звільнити особу від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності із закриттям кримінального провадження як під час підготовчого судового засідання, так і в ході судового розгляду в загальному порядку, керуючись положеннями ст. 49 КК України».

Частиною 2 п.1 ст. 284 КПК України визначено, що кримінальне провадження закривається судом, у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, то суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Відповідно до ст. 372 КПК України, суд не повинен встановлювати обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, оскільки відповідно до положень ч. 4 ст. 286 КПК України суд має розглянути вищезазначене клопотання невідкладно, не з`ясовуючи при цьому обставин встановлених під час кримінального провадження та не перевіряючи їх доказами у порядку статей 347-363 КПК України.

Викладене узгоджується з позицією Верховного суду, викладеною в ухвалах Верховного суду від 04 березня 2021 року справі 742/3594/14, від 24 лютого 2020 року справі 466/5490/17, від 12 листопада 2019 року справі 566/554/16-к та від 26 березня 2020 року у справі № 288/685/17.

Виходячи з фактичних обставин, так як вони викладені в обвинувальному акті, кримінальне правопорушення мало місце 12 лютого 2020, і на даний час минуло більше трьох років, перебіг давності не зупинявся та не переривався, відтак на час судового розгляду сплинув передбачений ст. 49 КК України строк притягнення особи до кримінальної відповідальності, і оскільки доказів зупинення чи перерви перебігу давності внаслідок вчинення обвинуваченим іншого злочину суду не подано, то суд за наявності згоди останнього на закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, приходить до висновку про необхідність звільнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, у зв`язку з закінченням строків давності.

Судом роз`яснено обвинуваченому наслідки звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав, передбачених ст. 49 КК України.

Також суд зазначає, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження.

При цьому відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим.

Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

В силу ст. 477 КПК України кримінальне правопорушення, передбачене ст. 122 ч.1 КК України розпочинається лише на підставі заяви потерпілого і є формою приватного обвинувачення.

Згідно вимог ч. 4 ст. 26 КПК України відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення.

Відповідно до п. 7 ч.1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення, закривається якщо потерпіла особа відмовилася від підтримання його.

З огляду на вищезазначене та враховуючи факт добровільної відмови потерпілоговід обвинувачення, суд дійшов висновку про можливість закриття провадження у даному кримінальному провадженні за кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 122 КК України.

На підставі наведеного та ст.49 КК України, керуючись ст.ст. 284-288, 314, 372, 395, 477 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про закриття кримінального провадження щодо вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 296 ч. 1 КК України та звільнення від кримінальної відповідальності - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 296 ч. 1 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України - у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження № 0000135 від 12 лютого 2020 року про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 296 ч. 1 КК України - закрити.

Закрити кримінальне провадження № 0000135 від 12 лютого 2020 рокупро обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 122 ч. 1 КК України, за відмовою потерпілого ОСОБА_6 від обвинувачення.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом семи днів з дня проголошення.

Суддя: ОСОБА_1