ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/4280/20 Номер провадження 11-кп/814/2268/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання захисника обвинуваченихОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні судове провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , у інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , на ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 19 липня 2023 року,

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 липня 2020 року за №0000860, задоволено клопотання прокурора та продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, а саме до 16 вересня 2023 року, обвинуваченим

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Донецьк, проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , не судимому,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженцю та проживаючому за адресою: АДРЕСА_2 , не судимому,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю с. Башилове Близнюківського р-ну Харківської обл., проживаючому за адресою: АДРЕСА_3 , неодноразово судимому, останній раз

28 грудня 2016 року Лозівським міськрайонним судом Харківської області за ч.3 ст.185, ч.1 ст.263, ч.2 ст.296 КК України на 4 роки 6 місяців 22 дні позбавлення волі.

Приймаючи таке рішення, місцевий суд урахував: наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачені можуть: переховуватись від суду, незаконно впливати на учасників провадження, характер і тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.4 ст.189 КК України, визначене за їх вчинення покарання, особи обвинувачених і неможливість інших більш м`яких запобіжних заходів запобігти вказаним вище ризикам.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 19 липня 2023 року та постановити нову ухвалу, якою застосувати ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Свої вимоги мотивує тим, що суд першої інстанції не врахував те, що: стороною обвинувачення не доведено наявність заявлених ризиків та неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, щоб забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених, які тривалий час перебувають під вартою, в той час як тяжкість обвинувачення сама по собі не є достатньою підставою для продовження їм запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку обвинувачених та їх захисника на підтримку апеляційної скарги, перевірила матеріали судового провадження, обговорила доводи апеляційної скарги та дійшла висновку про те, що вона не підлягає до задоволення з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України регламентовано, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст.177, 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За приписами ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Окрім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відовідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 КПК України.

Ризиком же в контексті кримінального провадження є певна обґрунтована ступінь ймовірності того, що обвинувачений вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Згідно зі ст.3 Конституції України життя людини визнається в Україні найвищою соціальною цінністю та є особливим об`єктом кримінально-правової охорони.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що органом досудового розслідування ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні ними кримінальних правопорушень, передбачених: ч.3 ст.146 КК України незаконного позбавленні волі людини з корисливих мотивів організованою групою; ч.4 ст.189 КК України вимоги передачі чужого майна та вчинення дій майнового характеру з погрозою застосування насильства над потерпілим (вимагання) організованою групою, що завдало майнової шкоди у великих розмірах.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинувачених, оцінив у сукупності обставини, що враховуються при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою, передбачені ст.ст.177, 183, 197, 199 та 331 КПК України, та продовжив ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 зазначений запобіжний захід.

Сама ж необхідність застосування обвинуваченим запобіжного заходу в апеляційній скарзі не оспорюється.

Разом з цим, під час вирішення клопотання прокурора місцевий суд правильно встановив, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, які не зменшились, а саме те, що обвинувачені можуть: переховуватись від суду, незаконно впливати на учасників провадження, врахувавши характер і тяжкість інкримінованих ОСОБА_9 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.146, ч.4 ст.189 КК України, що відповідно до ст.12 КК України є тяжким та особливо тяжким злочинами, покарання, що загрожує їм у разі визнання винуватими до 12 років позбавлення волі з конфіскацією майна, й особи обвинувачених.

Усупереч доводам апелянта, даних (медичних висновків), які би підтверджували неможливість перебування ОСОБА_7 під вартою, перевіркою матеріалів провадження не встановлено та стороною захисту під час провадження в суді апеляційної інстанції не надано. Водночас на підставі ст.49 Конституції України обвинувачений не обмежений у реалізації права на охорону здоров`я шляхом звернення за медичною допомогою до адміністрації установи, в якій він утримується.

Колегія суддів ураховує те, що обвинувачені мають певні соціальні зв`язки з членами родини, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 є не судимими, однак дані відомості не спростовують висновки суду першої інстанції про неможливість запобігти наведеним вище ризикам у разі незастосування обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, відповідно до ст.178 КПК України, враховуючи доведеність ряду таких, що не змінились і не зменшились ризиків, передбачених п.п.1, 3 ч.1 ст.177 КПК України, обставини інкримінованих ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 умисних тяжкого та особливо тяжкого злочинів з посяганням на власність, життя та здоров`я потерпілого в жорстокий спосіб, поєднаних із тривалою підготовкою та розподілом функцій учасників злочинної групи, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, дані про особи обвинувачених у їх сукупності, на думку колегії суддів, лише такий запобіжний захід як тримання під вартою здатен забезпечити належну процесуальну поведінку останніх, що виключає можливість обрання їм більш м`якого запобіжного заходу, про що просить апелянт.

Пунктом 1 ч.4 ст.183 КПК України передбачено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні злочинів із застосуванням насильства та погрозою його застосування.

З огляду на викладене вище та враховуючи встановлені судом ризики, передбачені п.п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зменшились, наведені вище обставини, передбачені ст.178 КПК України, невизначення судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали розміру застави обвинуваченим, як наслідок, є правильним.

Апеляційний суд ураховує тривалий термін перебування під вартою ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , проте судовий розгляд наразі неможливо завершити, а застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених і запобігти встановленим вище ризикам.

Між тим, колегія суддів, з огляду на положення ст.28, ч.1 ст.318 КПК України й ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод уважає за необхідне звернути увагу місцевого суду на дотримання розумних строків розгляду цього кримінального провадження та вжиття заходів щодо дотримання наведених вище вимог міжнародного й національного законодавства.

Отже, апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , у інтересах обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , залишити без задоволення, а ухвалу Котелевського районного суду Полтавської області від 19 липня 2023 року щодо ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 без зміни.

Ухвала апеляційного суду є остаточною та оскарженню не підлягає.

С у д д і :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4