Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/85/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія 286 (215) Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.07.2023 Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у м. Кропивницькому кримінальне провадження №0000084 заапеляційними скаргами захисника адвоката ОСОБА_6 , яка була змінена та доповнена захисником ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 на вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2021 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кіровограда, громадянина України, з повною вищою освітою, одруженого, маючий на утриманні одну малолітню дитину, працюючий приватним підприємцем-психологом, директором ТОВ «Будсервіс-Н», інваліда ІІ групи, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винним за ч.3 ст.286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. На підставі ч.5 ст.72 КК України, вирішено питання щодо зарахування в строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення.

Стягнуто з ОСОБА_13 витрати на лікування та відшкодування моральної шкоди від злочину потерпілої ОСОБА_11 ; відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням на користь потерпілої ОСОБА_10 , стягнуто на користь держави витрати за проведення судових експертиз, вирішено питання про речові докази у кримінальному провадженні.

Ухвалою Кропивницького апеляційного суду 14.06.2022 апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_10 та ОСОБА_11 прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , залишено без задоволення, а вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2021 року щодо ОСОБА_8 за ч.3 ст.286 КК України, без змін.

Постановою Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 грудня 2022 захисника засудженого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_6 залишено без задоволення. Касаційні скарги прокурора та потерпілої ОСОБА_10 задоволено. Ухвалу Кропивницького апеляційного суду від 14 червня 2022 року щодо ОСОБА_8 скасовано і призначено новий розгляд кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.

за участі інших учасників судового засідання:

прокурора - ОСОБА_12

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

В апеляційних скаргах:

- захисника адвоката ОСОБА_6 , яка була змінена та доповнена захисником ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 просить скасувати вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2021 року, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 міру покарання з застосуванням ст. ст. 69 та 75 КК України, та зменшити обсяги стягнень моральної та матеріальної шкоди потерпілим з урахуванням виплачених ОСОБА_8 та страховою компанією сум. Виключити рішення про стягнення з ОСОБА_8 витрат на проведення експертиз в сумі 17 589 грн., та 5 358,48 грн. по позову прокурора на користь Кіровоградської обласної лікарні.

Зобов`язати ОСОБА_10 передати автомобіль марки «Toyota Highlander 3.5L А/Т», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2001 року випуску ОСОБА_8 після відшкодування ОСОБА_8 збитків, завданих ОСОБА_10 пошкодженням даного автомобіля.

Апеляційні вимоги обґрунтовує п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 р, «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» відповідно до якого, суд зобов`язаний встановити та надати оцінку діям всіх учасників події (двох водіїв транспортних засобів), на відповідність їх дій вимогам ПДР, та встановити причинно-наслідковий зв`язок дій двох водіїв в скоєнні ДТП.

Зазначає, що про повне визнання вини і щире каяття свідчить поведінка обвинуваченого ОСОБА_14 за весь час досудового та судового слідства, на протязі якого ним відшкодовано потерпілим майже пів мільйона гривен. Те, що він готовий був нести відповідальність за скоєне свідчить те, що, він ніяким чином не намагався уникнути відповідальності.

Зазначає, що на даний час ОСОБА_15 повністю відшкодував потерпілій ОСОБА_16 визначену судом моральну шкоду в розмірі 250 000 грн.. Потерпілій ОСОБА_17 ( ОСОБА_18 ), якій судом призначена моральна шкода в розмірі 700 000 грн., відшкодована моральна шкода в розмірі 253 356 грн..

Крім того страховою компанією відшкодовано потерпілим 237 796 грн., що підтверджується відповіддю страхової компанії на адвокатський запит.

Потерпілій ОСОБА_10 , моральна шкода їй відшкодована в повному обсязі. Що стосується матеріальної шкоди, то сума 639 450,63 грн. складається з вартості автомобіля - 583 560 грн., 25 000 грн. - витрати на правову допомогу (на даний час відшкодовані), та 39 290 грн. - витрати на поховання. Вважає, що відшкодуванню підлягають 483 560 грн. за пошкоджений автомобіль, після чого ОСОБА_10 повинна передати автомобіль ОСОБА_8 , так як 100 000 грн. за пошкоджений автомобіль та 39 289 грн., витрачених на поховання, повинна оплачувати страхова компанія.

Страхова компанія відмовила ОСОБА_16 у виплаті 100 000 грн. за автомобіль, так як вона не подала заяву про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. У випадку пропуску строку подачі заяви до страхової компанії про виплату страхового відшкодування, що стало причиною відмови у виплаті, то потерпілий не отримує права стягнення всієї суми збитку з винуватця.

Зауважує, що судом першої інстанції невірно вирішено питання про відшкодування ОСОБА_19 матеріальної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_16 за пошкоджений автомобіль в розмірі 583 560 гри.. Відповідно до висновку експерта ринкова вартість автомобіля складає саме таку суму, і ремонтувати його недоцільно. Стягуючи з ОСОБА_14 вартість автомобіля, суд повинен був вирішити питання також про зобов`язання ОСОБА_16 після виплати вартості автомобіля. передати його у власність ОСОБА_14 , чого суд не зробив.

- адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_10 та ОСОБА_11 просить змінити вирок в частині призначеного покарання яке за своїм розміром є явно несправедливим через м`якість та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання за ч.3 ст.286 КК України, яке є співрозміним його діянням, та особі обвинуваченого, а саме найсуворіше покарання у виді позбавлення волі на строк 10 (десять) років. Посилається на те,що порушення обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху спричинило тяжкі наслідки та призвело до загибелі чотирьох осіб, двоє з яких є малолітніми та заподіяно двом особам середньої тяжкості тілесні ушкодження. Вважає, вирок суду першої інстанції несправедливим через м`якість покарання, та призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за ч.3 ст.286 КК України не є співрозмірним його діям, та особі обвинуваченого.

В зміненій апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні

ОСОБА_12 просить скасувати вирок районного суду у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, через м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим та засудити за ч.3 ст.286 КК України призначивши покарання у виді позбавлення волі строком 10 років з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. В решті вирок залишити без змін.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом поза увагою залишено ставлення обвинуваченого до вчиненого, оскільки останній вину фактично не визнав, та зазначив, що винний лише у тому, що його автомобіль в момент зіткнення частково перебував на зустрічній смузі руху. Вказане свідчить про відсутність у обвинуваченого щирого каяття, оскільки воно характерне тим, що засновано на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність.

Звертає увагу суду апеляційної інстанції на невідворотність наслідків неправомірних дій обвинуваченого, а саме загибель 4 осіб, двоє з яких були малолітніми дітьми, та ще двом особам завдано середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Вважає, що судом першої інстанції не прийнято до уваги надані стороною обвинувачення відомості щодо порушень ОСОБА_8 Правил дорожнього руху, за що він неодноразово був притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративних стягнень, оскільки в силу ст.39 КУпАП він вважається особою, що не була піддана адміністративному стягненню.

Натомість прокурором, при надані, зібраних під час досудового розслідування характеризуючи особу обвинуваченого даних, висвітлено вищезазначену інформацію з метою доведення перед судом наявності систематичних порушень ОСОБА_8 ПДР України, що негативно характеризує останнього як водія.

Короткий зміст суті справи:

Згідно вироку суду ОСОБА_8 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило загибель чотирьох осіб та середньої тяжкості тілесні ушкодження двом особам , що мало місце 12.05.2018 на 739 км + 673 м автодороги M-12 Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка, на території Знам`янського району Кіровоградської області, зі сторони с.Суботці в напрямку м. Кропивницький, де в порушення порушення п.п.1.5,2.3 (б,д), п.п.10.1 та 14.2 (в), п.п.13.1 та 13.3 ПДР ОСОБА_8 допустив зіткнення з автомобілем «Toyota Highlander 3.5L А/Т», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_20 в наслідок чого ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , малолітній пасажири ОСОБА_22 та ОСОБА_23 отримали тілесні ушкодження, які за тяжкістю в сукупності відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя під час утворення та в даному випадку призвели до смерті, які знаходиться в прямому причино-наслідковому зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями; ОСОБА_24 та ОСОБА_25 отримали тілесні ушкодження, які по тяжкості відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, які викликали тривалий розлад здоров`я.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 який підтримав змінену та доповнену апеляцій скаргу в його інтересах, та просив її задовольнити, залишити без задоволення апеляційні скарги прокурора та потерпілих, зазначивши, що ніколи не уникав відповідальності, з часу настанні ДТП завжди приймав участь у всіх слідчих діях, визнавав вину. Щиро розкаявся в скоєному. З самого початку розумів ступень своєї вини та намагався відшкодувати завдані збитки потерпілим;

захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , який підтримав змінену та доповнену апеляцій скаргу, та просив її задовольнити з підстави викладених у апеляційній скарзі, залишити без задоволення апеляційні скарги прокурора та потерпілих;

думку прокурора у кримінальному провадженні, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити постановити новий вирок, яким призначити більш суворе покарання ОСОБА_8 , підтримав апеляційні скарги потерпілих, та заперечив стосовно апеляційної скарги обвинуваченого;дослідивши матеріали кримінального провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.286 КК України, зроблено з додержанням вимог ст.23 КПК України на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу.

За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_8 за ч.3 ст.286 КК України кваліфіковано правильно.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.22, ч.1 ст. 337 КПК України щодо змагальності сторін, рівності прав на збирання та подання доказів і судового розгляду в межах висунутого обвинувачення.

Порушень процесуального порядку збирання, наведених у вироку, доказів за матеріалами кримінального провадження не встановлено та судом в цілому правильно вирішено питання про їхню належність та допустимість, з урахуванням положень статей 85, 86, 94 КПК України.

Досліджені в судовому засіданні докази є логічними, послідовними, узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності та об`єктивно підтверджують винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за який його засуджено.

Вирок місцевого суду щодо встановлення фактичних обставин кримінального провадження, та кваліфікації інкримінованого злочину є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.374 КПК України.

Колегія суддів при розгляді апеляційних скарг враховує, що відповідно до ч.2 ст.439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обов`язковими для суду апеляційної інстанції при новому розгляді.

Суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_8 покарання загалом дотримався вимог ч.2 ст.65, ч.2 ст.50 КК України дійшов вірного висновку про призначення основного покарання в у виді позбавлення волі. Проте, призначене мінімальне покарання за встановлених обставин ОСОБА_8 передбачене санкцією ч.3 ст.286 КК є явно несправедливим через м`якість.

Дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання мають межі, визначені ст..409, 414 КПК, які передбачають повноваження суду апеляційної інстанції скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема, коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Виходячи із вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку щодо скасування вироку суду в частині призначеного покарання та ухваленням в цій частині нового вироку.

Відповідно до ч.2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст.65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень ст..66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винуватій особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Функція призначення покарання за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що не підлягає врахуванню як обставина, що характеризує особу обвинуваченого відомості про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної відповідальності з наступних підстав. Нормами КУпАП накладене адміністративне стягнення має строковий характер, закон визначає коли воно виникає та встановлює підстави його припинення. В силу ст.39 КУпАП у разі, якщо особа, піддана адміністративному стягненню, протягом року з дня закінчення виконання стягнення не вчинила нового адміністративного правопорушення, то ця особа вважається такою, що не була піддана адміністративному стягненню.

При призначенні покарання обвинуваченому колегія суддів враховує поведінку як обвинуваченого так і потерпілого, а саме, що проведеними експертними дослідженнями якими встановлено, що обидва водії - учасники ДТП могли мати можливість уникнути створення умов, які в подальшому привели до зіткнення транспортних засобів. Зазначені обставини, які були встановлені судом першої інстанції та не спростовані під час розгляду кримінального провадження повинні бути враховані при призначенні покарання, однак не можуть розглядатись судом, як пом`якшуюча вину обставина, або як підстава для призначення мінімального покарання визначеного санкцією статті. Встановлені відомості є підтвердженням наявності віктимної поведінки потерпілого в даному кримінальному провадженні.

Згідно із положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду 23.12.2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», п.20: При призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

При цьому необхідно зауважити, що думка потерпілих щодо виду та розміру покарання враховується судом при призначенні покарання, однак не є вирішальною в цьому питанні.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_8 протягом розгляду справи просив вибачення у потерпілих, висловлював жаль з приводу вчиненого та вживав реальних заходів для відшкодування завданої їм шкоди.

Колегія суддів при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості скоєного ОСОБА_8 кримінального правопорушення, злочин належить до необережних кримінальних правопорушень, учинений обвинуваченим вперше; наслідки, що настали, зокрема загибель чотирьох людей, заподіяння двом особам середньої тяжкості тілесних ушкоджень;

особу обвинуваченого, який вину визнав, щиро розкаявся, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, має стійки соціальні зв`язки - одружений на утриманні має малолітню дитину та на час винесення вироку судом першої інстанції мав одну неповнолітню дитину, яка досягла повноліття;постійне місце проживання, позитивно характеризується, інвалід - ІІ групи; має хронічний остеомієліт правого гомілково-ступеневого суглобу, норицева форма, комбінована контрактура в правому гомілково - ступеневому суглобі;

посткримінальну поведінку спрямовану на відшкодування заподіяної шкоди, а саме вживав (та продовжує вживати) реальних заходів для відшкодування завданої їм шкоди, просив пробачення у потерпілих, що встановлено вироком суду першої інстанції; відомості, які свідчать, що обвинувачений змінив ціннісні пріоритети та спосіб життя, займається волонтерською діяльністю допомагав, та на даний час продовжує допомагати Збройним Силам України;

інформацію викладену у висновку органу пробації, згідно з якою ОСОБА_8 має низький рівень ризику вчинення повторного кримінального правопорушення та орган пробації дійшов висновку, що виправлення обвинуваченого можливе без застосування позбавлення та обмеження волі. Зазначений висновок органу пробації не має для суду наперед встановленої сили, та має на меті забезпечення інформацією, що характеризує особу обвинуваченого, та враховується в сукупності з іншими обставинами;

обставин, які пом`якшують покарання щире розкаяння (саме суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину), яке виявляється в тому, що вона визнає

свою провину (не заперечує фактичних обставин інкримінує мого злочину, усвідомлює причино-наслідковий зв`язок), висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання

виправити ситуацію, що склалася; добровільне відшкодування потерпілим моральної та матеріальної шкоди, що підтверджується відповідними квитанціями які містяться в матеріалах справи та не заперечується самими потерпілими;

відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Вирішуючи питання щодо призначення покарання суд апеляційної інстанції виходить з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Метою покарання засудженого є його виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Колегія суддів вивчивши матеріали кримінального провадження, позиції сторін обвинувачення та потерпілих щодо призначення покарання дійшла висновку, що апеляційні вимоги в інтересах обвинуваченого щодо можливості застосування до нього положень ст.69, 75 КК України не знайшли свого підтвердження, зважаючи на тяжкість вчиненого злочину та наслідки, які настали.

Зважаючи на відсутність обтяжуючих обставин, наявність пом`якшуючих вину обставин, доповідь органу пробації, посткримінальну поведінку обвинуваченого, особу винного тайого соціальну характеристику - сукупність цих обставин у поєднані з тяжкістю злочину, що визначена законом, вказують на можливість виправлення ОСОБА_8 та попередження нових злочинів при обранні покарання, в умовах ізоляції від суспільства в межах встановлених санкцією ч.3 ст.286 КК України, що відповідає засадам кримінального судочинства, та меті призначення покарання. Таке покарання за своїм видом і розміром є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до ч.5 ст.72 КК України у строк призначеного ОСОБА_8 покарання слід зарахувати строк його попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період з 13.05.2018 до 15.05.2018, з 07.06.2018 до 20.06.2018, з 14.07.2022 по 15.12.2022.

Вирішуючи питання щодо заявлених апеляційних вимог в частині цивільного позову, колегія суддів встановила наступне. Суд першої інстанції ухвалюючи вирок відповідно до вимог ст..124, 129 КПК України вирішив питання щодо стягнення процесуальних витрат, та цивільного позову.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь Комунального некомерційного підприємства «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» 5 358 грн. 48 коп. в рахунок відшкодування понесених витрат на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_11 :

- на користь ОСОБА_11 568 128 грн. 88коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

- на користь ОСОБА_10 639 450грн. 63 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. В обґрунтування сум що підлягали стягненню суд у мотивувальній частині вироку зазначив, що згідно висновку судово-криміналістичної експертизи, ринкова вартість автомобіля Toyota Highlander, д.н. НОМЕР_1 станом на 12.05.2018 становить 583 560 грн., визначення вартості відновлювального ремонту не вирішується у зв`язку з недоцільністю відновлення автомобіля, та з обвинуваченого підлягає до стягнення матеріальна шкода у розмірі 639450 грн. 63 коп. (що також включає витрати на правову допомогу);

- на користь ОСОБА_10 50 503 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням;

- на користь держави витрати за проведення судових інженерно-транспортних та авто товарознавчих експертиз в сумі 17 589 грн.

Перевіривши матеріали кримінального провадження було встановлено, що суд першої інстанції при вирішенні питання щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_11 визначив розмір завданої потерпілій моральної шкоди у розмірі 700 000 грн., але враховуючи добровільне відшкодування ОСОБА_8 шкоди у розмірі 131 871 грн. 12 коп. (без урахування суми, що увійшла до складу матеріальної шкоди), з обвинуваченого підлягає до стягнення сума завданої моральної шкоди у розмірі 568 128 грн. 88 коп. (700 000 грн. - 131871 грн. 12 коп. = 568 128,88 грн)

Протягом розгляду справи в суді апеляційної інстанції обвинуваченим ОСОБА_8 надано підтвердження добровільного часткового відшкодування на суму 69 192 грн, що підтверджено наявними квитанціями про переказ коштів, та містяться в матеріалах кримінального провадження.

Крім того, в суді апеляційної інстанції було досліджено відповідь страхової компанії АТ «СГ «ТАС», у відповідності до якого були здійснені страхові виплати на користь ОСОБА_26 на загальну суму 237 796 грн.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Колегією суддів встановлено, що сума стягнення на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням підлягає зменшенню виходячи із підтверджених в судовому засіданні виплат, які були здійсненні після постановлення вироку суду першої інстанції, а саме 297 988грн. (60 192грн +237 796грн = 297 988грн.)

Таким чином, підлягає стягненню на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням в сумі 270 140,88 грн. (568 128 грн. 88 коп. -297 988грн=270 140грн 88коп)

Не підлягають стягненню з ОСОБА_8 на користь Комунального некомерційного підприємства «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» 5358 грн. 48 коп. в рахунок відшкодування понесених витрат на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_11 ; на користь держави витрати за проведення судових інженерно-транспортних та авто товарознавчих експертиз в сумі 17589 грн.; на користь ОСОБА_10 50503 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, як такі що відшкодовані в добровільному порядку про що наявні підтверджуючи квитанції в матеріалах кримінального провадження.

Стосовно зменшення суми стягнення за автомобіль потерпілій ОСОБА_10 , колегія суддів зазначає, що змінена апеляційна скарга не містить належних доказів щодо суми можливої страхової виплати потерпілій у відповідності до вимог закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно з частинами першою, другою ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 1 частини першої ст.1188 ЦК України вказано, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Колегія суддів звертає увагу, що хоча цивільно-правова відповідальність відповідача на момент вчинення ДТП була застрахована у встановленому законом поряду, а саме полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, виданим страховою компанією, однак оскільки право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілому одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні.

Таким чином, потерпілому належить право вимоги в обох видах зобов`язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов`язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Особа, що відшкодувала кошти за майно яке не підлягає відновленню має право звернутись з вимогою про витребування такого майна.

Виходячи із вищевикладеного, не підлягає задоволенню зазначена апеляційна вимога.

Колегія суддів відповідно до ст.2 КПК України, якими визначено завдання кримінального провадження, зокрема, як охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, та забезпечення щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура, - що у конкретному провадженні стосувалося законних прав потерпілих, виходячи із вищевикладеного дійшла висновку щодо зміни вироку суду першої інстанції в частині цивільного позову та судових витрат у відповідності до вимог п.3 ч.1 ст.408 КПК України, а саме щодо зменшення сум, які підлягають стягненню.

Керуючись ст.. 404,408,414,420, 615 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Змінену та доповнену апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_10 та ОСОБА_11 та прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Знам`янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 29 грудня 2021 року стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання, вирішення цивільного позову та судових витрат скасувати та постановити новий вирок.

ОСОБА_8 визнати винним за ч.3 ст.286 КК України, та призначити покараннявиді позбавлення волі строком на 07 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 03 (три) роки.

Зарахувати ОСОБА_8 у строк призначеного покарання строк попереднього ув`язнення відповідно до ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі за період з 13.05.2018 до 15.05.2018, з 07.06.2018 до 20.06.2018, з 14.07.2022 по 15.12.2022

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 270 140,88 грн.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_10 639 450 грн. 63 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Не підлягають стягненню з ОСОБА_8 на користь Комунального некомерційного підприємства «Кіровоградська обласна лікарня Кіровоградської обласної ради» 5358 грн. 48 коп. в рахунок відшкодування понесених витрат на лікування потерпілої від злочину ОСОБА_11 ; на користь держави витрати за проведення судових інженерно-транспортних та авто товарознавчих експертиз в сумі 17589 грн.; на користь ОСОБА_10 50503 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, як такі що відшкодовані в добровільному порядку про що наявні підтверджуючи квитанції в матеріалах кримінального провадження.

Строк відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

В решті вищевказаний вирок - залишити без змін.

Вирок Кропивницького апеляційного суду може бути оскаржений у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

Судді: ( підписи )

Згідно з оригіналом:

Суддя Кропивницького

апеляційного суду ОСОБА_2