Справа № 307/2196/21
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.06.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участі секретаря: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні № 11-кп/4806/217/23, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 на ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2023 року задоволено клопотання прокурора Тячівської окружної прокуратури ОСОБА_7 про продовження відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжено ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів, тобто по 28 травня 2023 року включно.

Відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_5 про зменшення розміру застави.

Визначено заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720? (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять) грн. 00 коп., яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) у будь-який момент протягом дії ухвали.

У разі звільнення ОСОБА_6 з-під варти внаслідок внесення застави покладено на нього наступні обов`язки: прибувати до суду за кожною вимогою; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу суду; утримуватися від спілкування з потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що у провадженні Тячівського районного суду Закарпатської області знаходиться об`єднане кримінальне провадження № 0000280, № 0000270, № 0000056, № 0000109, № 0000241, № 0000410 про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 125, ст. 126-1, ч. 2 ст. 190 та ч. 2 ст. 289 ч. 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 194 КК України.

На підставі ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 січня 2023 року відносно ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0000410, яке внесено до ЄРДР за ч. 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 194 КК України застосовано запобіжний захід у вигляд тримання під вартою на строк шістдесят днів, по 30 березня 2023 року включно, та визначено розмір застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Також, згідно ухвали Тячівського районного суду Закарпатської області від 30 січня 2023 року кримінальне провадження № 0000410, яке внесено до ЄРДР за ч. 4 ст. 185 та ч. 2 ст. 194 КК України, об`єднано із об`єднаними кримінальними провадженнями № 0000280, № 0000270, № 0000056, № 0000109, № 0000241 (справа № 307/2196/21; провадження № 1-кп/307/208/211) про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 125, ст. 126-1, ч. 2 ст. 190 та ч. 2 ст. 289 КК України і присвоєно справі № 307/2196/21, номер провадження 1-кп/307/208/21.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції вказав, що судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні ще не розпочато, жодні докази не досліджені, однак у разі доведення вини і визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінальних правопорушень, йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а також існування на даний час ризиків, які стали підставою для застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і наведені ризики та обставини є реальними і триваючими, об`єктивно існують, а тому його тримання під вартою буде виправданим та необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 . Тому, суд дійшов висновку про те, що стороною обвинувачення доведено наявність передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України ризиків, а стороною захисту такі не спростовані, у зв`язку з чим застосував щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, у разі її внесення, поклав на обвинуваченого передбачені ч.1 ст.194 КПК України обов`язки, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Що стосується клопотання захисника ОСОБА_5 щодо визначення застави у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, оскільки саме застава у визначеному судом розмірі, може гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_5 , в інтересах ОСОБА_6 просить ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою скасувати, постановити нову ухвалу, якою зменшити розмір застави до 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, або обрати його підзахисному запобіжний захід не пов`язаний із позбавленням волі. Вважає, що визначений розмір застави є завідомо непомірним для підзахисного, так як суд першої інстанції не врахував його майновий та сімейний стан, а також те, що на його повному утриманні перебувають троє малолітніх дітей. На його думку, ризики, які вказує прокурор та з якими погоджується суд, жодними доказами не підтверджені та ґрунтуються тільки на припущеннях. Тому вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності прокурора, захисника, обвинуваченого, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України не перешкоджає її розгляду. З матеріалів контрольного провадження вбачається, що учасники належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги. При цьому береться до уваги і те, що будь-яких заяв про відкладення розгляду апеляційної скарги чи даних про поважність причин неявки від учасників судового розгляду не надходило, а також те, що прокурор, захисник, обвинувачений не заявляли клопотання про розгляд апеляційної скарги за їх участю.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість судового рішення колегія суддів відхиляє з таких підстав.

У відповідності до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні твердження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, при вирішенні питання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги те, що: деякі інкриміновані останньому кримінальні правопорушення відносяться до категорії тяжких злочинів, і за їх скоєння йому загрожує покарання у виді позбавлення волі понад п`яти років; специфіку кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 ; дані про особу обвинуваченого; що у кримінальному провадженні судовий розгляд ще не розпочато; крім цього після обрання ОСОБА_6 - 31 травня 2022 року Тячівським районним судом Закарпатської області запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, ОСОБА_6 вчинив ряд інших кримінальних правопорушень, а також, те, що ризики, визначені ст. 177 КПК України, продовжують існувати.

Всупереч доводів апеляційної скарги, висновок суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , відповідає фактичним обставинам справи і такий висновок підтверджується перевіреними судом доказами, яким дана належна оцінка.

Разом із тим, суд першої інстанції дав належну оцінку фактам відсутності обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою та необхідності проведення судом процесуальних дій, а також дослідження доказів.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту не надано жодних доказів, зокрема висновків лікарів тощо, які б свідчили про наявність у ОСОБА_6 будь-яких захворювань, які б унеможливлювали тримання його під вартою.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду про те, що стороною обвинувачення доведено існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: обвинувачений може переховуватися від суду, так як у нього відсутні міцні соціальні зв`язки за місцем проживання та він ніде офіційно не працює; може вчинити інший злочин, оскільки на даний час на розгляді у Тячівському суді знаходиться об`єднане кримінальне провадження у якому ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 125, ст. 126-1, ч. 2 ст. 190 та ч. 2 ст. 289 КК України.

Вищевказані обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що стороною захисту фактично не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, відомостей про наявність у нього міцних соціальних зв`язків, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не перешкоджатиме кримінальному провадженню іншим чином, і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

З огляду на вищевказане, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_5 про те, що наведені у клопотанні прокурора ризики ґрунтуються виключно на припущеннях, - апеляційний суд відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження, більш того, місцевим судом обґрунтовано зазначено чому суд дійшов саме таких висновків і що вони підтверджуються матеріалами кримінального провадження, і з такою мотивацією погоджується і суд апеляційної інстанції.

Тому, колегія суддів вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Крім того, колегія суддів вважає, що, постановляючи ухвалу про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги і положення ст.182, 183 КПК України, тяжкість кримінальних правопорушень, негативні наслідки для суспільства та держави від кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , дані про особу обвинуваченого, його майновий стан, і обґрунтовано визначив розмір застави у межах, передбачених п.2 ч.5 ст.182 КПК України, 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214720 гривень 00 копійок, який, на переконання колегії суддів, у разі його внесення, буде достатнім для запобігання встановленим у кримінальному провадженні ризикам та забезпечення виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків.

Погоджуючись з указаним висновком, апеляційний суд також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити в особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини в кримінальному провадженні, і, оцінивши в сукупності тяжкість кримінальних правопорушень, обставини їх вчинення, дані про особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, наявність передбачених ст. 177 КПК України ризиків, - апеляційний суд вважає, що встановлений судом обвинуваченому ОСОБА_6 розмір застави 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на даному етапі судового провадження є необхідним і достатнім, у разі його внесення, для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 у кримінальному провадженні. Разом із тим, апеляційним судом не встановлено підстав вважати такий розмір застави завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_6 і такий обумовлений також високим ступенем суспільної небезпеки кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується останній, та тяжкими наслідками для суспільства від злочинів проти власності.

Тому, доводи апеляційної скарги про те, що визначений розмір застави є завідомо непомірним для підзахисного ОСОБА_6 , апеляційний суд визнає такими, що не впливають на визначений судом першої інстанції розмір.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, або порушувати процесуальні обов`язки, однак, обставини, за яких вчинені кримінальні правопорушення, їх тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначений судом першої інстанції розмір застави.

При цьому, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, що в свою чергу унеможливлює зміну обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу з тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, або визначення меншого розміру застави.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання сторони обвинувачення.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і не впливають на висновки суду першої інстанції, не може бути задоволена, а ухвалу слідчого судді суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, як законну та обґрунтовану, необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 181, 183, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Тячівського районного суду Закарпатської області від 29 березня 2023 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді