Справа № 192/1084/23
Провадження № 1-в/192/136/23
Ухвала

Іменем України

14 червня 2023 року

Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

засудженого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_3 ,

представника Державної установи «Солонянська виправна колонія (№ 21)» ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області заяву про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на даний час відбуває покарання у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)»,

засудженого 02 лютого 2018 року вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 187 КК України до дев`яти років шести місяців позбавлення волі; вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2018 року вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2018 року скасовано в частині призначення покарання та ухвалено новий, яким ухвалено вважати засудженим ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років та шість місяців з конфіскацією майна.

початок строку відбування покарання: 12.03.2017,

кінець строку відбування покарання: 28.04.2025,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся до суду із клопотанням, у якому просить застосувати до нього ст. 81 КК України (умовно-дострокове звільнення від відбування покарання).

У судому засіданні своє клопотання підтримав, посилався на те, що виправився, що у нього сімейні проблеми, хоче на свободу, до сина.

Представник ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)» проти задоволення клопотання заперечував, вважає, що засуджений не довів свого виправлення.

Прокурор також вважає, що засуджений не довів свого виправлення та що у задоволенні його клопотання потрібно відмовити.

Суд, заслухавши засудженого, представника ДУ «Солонянська виправна колонія (№ 21)», прокурора, дослідивши матеріали справи, матеріали особової справи засудженого, вважає, що клопотання засудженого не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що засуджений ОСОБА_3 на теперішній час відбуває покарання у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)». Початок строку відбування покарання: 12.03.2017, кінець строку відбування покарання: 28.04.2025.

ОСОБА_3 раніше судимий:

23.01.2007 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі з іспитовим строком на 3 роки;

21.05.2009 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 185 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі;

24.01.2012 Самарським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 390 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі.

02.02.2018 ОСОБА_3 засуджений вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська за ч. 2 ст. 187 КК України до дев`яти років шести місяців позбавлення волі; вироком апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2018 року вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 02 лютого 2018 року скасовано в частині призначення покарання та ухвалено новий, яким ухвалено вважати засудженим ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на дев`ять років та шість місяців з конфіскацією майна.

На час звернення до суду із клопотанням про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув більше 2/3 строку покарання.

Суд зазначає, що за правилами, встановленими п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за зокрема за умисний тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

Відповідно до ч. 2 ст. 81 КК України умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Тобто умовно-дострокове звільнення від відбування покарання можливе лише після повного та всебічного вивчення даних про особу засудженого.

Висновок про можливість застосування умовно-дострокового звільнення засудженого повинен ґрунтуватися на аналізі даних про його поведінку та ставлення до праці за весь час відбування покарання, у тому числі й даних, що характеризують ступінь тяжкості вчиненого злочину і особу засудженого в цілому. При цьому вирішальним є не факт відбуття певної частини покарання, а виправлення засудженого.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, оскільки має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, відшкодування матеріальних збитків, нанесених злочином, каяття у скоєному злочині.

Доцільність умовно-дострокового звільнення визначається тим, що засуджений за певний час перебування у місцях позбавлення волі виправився, змінив поведінку, з огляду на що відсутня необхідність повного відбування призначеного судом строку покарання.

Так, відповідно до характеристики, складеної у червні 2023 року, ОСОБА_3 в установах виконання покарань за останньою судимістю знаходиться з 16.03.2017. За період перебування в УВП № 4 м. Дніпра характеризувався задовільно.

У Державній установі «Солонянська виправна колонія (№ 21)» знаходиться з 09 серпня 2018 року. Працевлаштований до механічного цеху. До праці ставиться задовільно.

За час відбування покарання характеризується задовільно. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний. Дотримується правомірних та ввічливих взаємовідносин з персоналом. Має охайний зовнішній вигляд. Засуджений реалізував програму диференційованого виховного впливу «Професія» та бере участь у реалізації програми диференційованого виховного впливу «Освіта», прагне до підвищення наявного загальноосвітнього рівня та вдосконалення наявних професійно-технічних навичок, закінчив навчання у ПТУ установи та Привільнянській СЗШ, входить до складу ради колективу засуджених (освітня секція), підтримує зв`язки з рідними.

Разом з тим, засуджений не приділяє уваги необхідності дбайливого ставлення до майна установи і предметів, якими користається при виконанні дорученої роботи, здійснення за ними належного догляду, використання їх тільки за призначенням. До виконання передбачених законом вимог персоналу установи ставиться не завжди сумлінно через особисту неорганізованість. Утримує у чистоті та порядку спальне місце та приліжкову тумбочку під наглядом адміністрації, бере участь у виконанні робіт із благоустрою установи під наглядом адміністрації, дотримується вимог пожежної безпеки і безпеки праці під контролем адміністрації.

Засуджений не бере особисту участь в організації виховних заходів, які проводяться в установі, не бере участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу, не бере участь у роботі самодіяльних організацій, не проявляє соціальну корисну активність в організації їх роботи.

10.05.2019 комісією виправної установи відмовлено засудженому у застосуванні зміни умов тримання відповідно до ст.ст. 100, 101 Кримінально-виконавчого кодексу України як особі, що не стає на шлях виправлення.

31.07.2020 комісією установи відмовлено у застосуванні заміни не відбутої частини покарання більш м`яким покаранням відповідно до ст. 82 Кримінального кодексу як особі, що не стала на шлях виправлення.

11.03.2022 комісією установи відмовлено у застосуванні умовно-дострокового звільнення відповідно до ст. 81 Кримінального кодексу України, як особі, що не довела свого виправлення.

За час відбування покарання до засудженого було застосовано чотири стягнення, які є погашеними, та лише три заохочення, останнє у жовтні 2022 року.

Згідно з витягом із щоденника індивідуальної роботи із засудженим додержання ним правил поведінки, встановлених КВК та ПВР колонії, дотримання правил трудового розпорядку, дотримання вимог безпеки праці та дотримання вимог безпеки праці за ІІІ, ІV квартали 2022 року та І квартал 2023 року оцінено як «задовільно», а не «добре».

Така оцінка не відповідає вимогам ч. 2 ст. 81 КК України, за змістом якої однією з умов умовно-дострокове звільнення є саме сумлінна поведінка засудженого.

Суд зазначає, що саме по собі відбуття 2/3 строку покарання засудженим, без врахування поведінки за весь період відбування покарання, не є достатніми підставами для умовно-дострокового звільнення засудженого.

Таким чином, оцінивши у сукупності досліджені докази, зважаючи на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що засуджений не довів свого виправлення сумлінною поведінкою, а тому у задоволенні його заяви про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання відмовляє.

Керуючись ст. 81 КК України, ст.ст. 537, 539 КПК України, суд

постановив:

У задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення його від відбування покарання умовно-достроково відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим - з моменту вручення йому її копії.

Суддя ОСОБА_1