Справа № 522/6140/23
Провадження по справі № 1-кп/522/1796/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні Приморського районного суду м. Одеси в залі суду №108, обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000057 від 14.02.2023 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Дніпропетровськ, без постійного місця проживання, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Приморського районного суду м. Одеси на розгляді перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000057 від 14.02.2023 року стосовно ОСОБА_3 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_6 , подала клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, на підставі ч. 2 ст. 258-3 КК України, у зв`язку з добровільним повідомленням правоохоронному органу про відповідну терористичну діяльність, розкриття злочину, вчинених у зв`язку із створенням або діяльністю такої групи чи організації, проти задоволення якого прокурори ОСОБА_4 та ОСОБА_5 заперечували.

Від прокурора ОСОБА_4 надійшло клопотання про продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, посилаючись на існування ризиків, передбачених п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, яке він в судовому засіданні просив задовольнити, та проти задоволення якого сторона захисту заперечувала.

Заслухавши думки учасників процесу, дослідивши доводи клопотання та матеріали провадження, суд дійшов таких висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 258-3 КК України, звільняється від кримінальної відповідальності за діяння, передбачене частиною першою цієї статті, особа, крім організатора і керівника терористичної групи чи терористичної організації, яка добровільно повідомила правоохоронний орган про відповідну терористичну діяльність, сприяла її припиненню або розкриттю злочинів, вчинених у зв`язку із створенням або діяльністю такої групи чи організації, якщо в її діях немає складу іншого злочину.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого звернулась до суду з клопотанням про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, на підставі ч. 2 ст. 258-3 КК України, обґрунтовуючи його тим, що відповідно до матеріалів кримінального провадження 10.02.2023 року ОСОБА_3 добровільно повідомив та надав пояснення працівникам правоохороних органів про відповідну терористичну діяльність, в якій приймав участь та на підставі наданої інформації 14.02.2023 року за даним фактом СВ УСБУ України в Одеській області були внесенні відомості до ЄРДР за №0000057 від 14.02.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 258-3 КК України. На думку захисника, вказані відомості були внесені після добровільного повідомлення ОСОБА_3 в своїх поясненнях від 10.02.2023 року працівникам правоохоронних органів про його участь у терористичній діяльності, тим самим розкрив відповідне кримінальне правопорушення, у зв`язку із чим до нього мають бути застосовані положення ч. 2 ст. 258-3 КК України. Також, як зазначила захисник, ОСОБА_3 не є організатором або керівником терористичної групи чи терористичної організації та в його діях немає складу іншого злочину.

Обвинувачений ОСОБА_3 підтвердив надані ним на стадії досудового розслідування пояснення, та пояснив суду, що він дійсно у 2014 році погодився на участь у незаконному збройному формуванні «лнр», з якою співпрацював до травня 2021 року. Коли повернувся після депортації на територію України, останній вирішив поїхати до міста Одеса, у зв`язку із тим, що за місцем його проживання в м. Дніпро його могли впізнати знайомі, які володіють інформацією про його причетність до участі у незаконному формуванні «лнр» та повідомити працівникам правоохоронних органів. Взимку 2023 року, знаходячись в м. Подільськ Одеської області до нього підійшли співробітники контррозвідки, тому він вирішив добровільно зізнатися в тому, що йому було відомо про діяльність терористичної організації «лнр». На підставі наданих ним зізнавальних пояснень було внесено відомості до ЄРДР.

На перевірку доводів поданого захисником клопотання, судом було допитано свідка ОСОБА_7 , який повідомив суду таку інформацію. Взимку 2023 року, більш точної дати не пам`ятає, було отримано повідомлення від військовослужбовця, який є колишнім працівником слідчого ізолятора, про те, що він бачив в м. Подільськ Одеської області знайомого ОСОБА_3 , з яким у нього колись був конфлікт, та надав відомості з бази «Миротворець», відповідно до якої ОСОБА_3 перебував з 2014-215 року в терористичній організації «лнр». Напочатку лютого місяця 2023 року, приблизно 08.02.2023-09.02.2023 року, розшукуючи ОСОБА_3 зайшли на вокзал в м. Подільськ Одеської області, де побачили ОСОБА_3 , який вживав спиртні напої з іншими невідомими особами. Встановити його особу на місці не вдалось, так як ОСОБА_3 на питання працівника, який впізнав його, сказав, що це не він, у зв`язку із чим йому було запропоновано проїхати на місце дислокації правоохоронного органу для встановлення його особи. Наступного дня після відповідної перевірки та встановлення його особи, ОСОБА_3 повідомив відому йому інформацію щодо терористичної діяльності «лнр», на підставі якої було внесено відомості до ЄДРД.

Отже, з вищевказаних пояснень свідка вбачається, що ОСОБА_3 повідомив працівникам правоохоронних органів інформацію про злочин лише після того, як був затриманий співробітниками відділу контррозвідки УСБ України, що спростовує факт добровільного повідомлення про злочин, передбачений ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Також прокурор на спростування доводів клопотання захисника в судовому засіданні надав суду такі письмові докази:

- витяг з бази «Миротворець», в якій ОСОБА_3 значиться з 20.10.2015 року;

- повідомлення начальника Департаменту військової контррозвідки 7 управління СБ України про виявлення в ході проведення контррозвідувальних заходів у гр. ОСОБА_3 ознак кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України від 13.02.2023 року №17/7/2-1531, та необхідність внесення відомостей до ЄРДР, на підставі ст. 214 КПК України, на підставі якого було внесено відомості до ЄРДР;

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні №0000057 від 14.02.2023 року, за ч. 1 ст. 258-3 КК України, в якому зазначено, як обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, що гр. ОСОБА_3 у період з вересня 2014 року по січень 2015 року приймав участь в бойових діях на Сході України проти регулярних підрозділів ЗСУ у складі терористичної організації «лнр»;

- доручення начальника відділення СВ УСБУ в Одеській області про проведення досудового розслідування І. Нечипорук від 14.02.2023 року.

Надані прокурором письмові пояснення обвинуваченого ОСОБА_3 від 10.02.2023 року суд до уваги не приймає, оскільки останній безпосередньо надав в судовому засіданні свої пояснення з цього приводу.

Отже, судом встановлено, що ОСОБА_3 не мав на меті добровільно розкрити злочин, а навпаки ним були вжито заходів щодо уникнення відповідальності, а відповідні пояснення, надано лише після того, як його затримали співробітниками відділу контррозвідки УСБ України.

Дані обставини можуть бути в подальшому оцінені як щире каяття, за умови їх підтвердження під час судового розгляду, однак аж ніяк не добровільне повідомлення про вчинений злочин.

Виходячи з вищевикладеного суд вважає, що в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого, про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, на підставі ч.2 ст. 258-3 КК України, у зв`язку з добровільним повідомленням правоохоронному органу про відповідну терористичну діяльність, розкриття злочину, вчинених у зв`язку із створенням або діяльністю такої групи чи організації, необхідно відмовити, у зв`язку із відсутністю обґрунтованих підстав та доказів, якими було б встановлено факт добровільного повідомлення особою правоохоронного органу про участь в терористичній діяльності.

Щодо клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне зазначити про таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України при застосуванні та продовженні запобіжного заходу суд враховує наявність обґрунтованої підозри, доведених прокурором ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а також інші обставини, зазначені ст. 178 КПК України.

Відповідно до ст. 17 Закону України № 3477-IV від 23.02.2006 року «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод, а також українські суди мають застосовувати при розгляді справ практику Європейського Суду з прав людини, як джерело права.

Відповідно до ст. 9 Конституції України, чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Згідно із ч. 2 ст. 8 КПК України, принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

За Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод на державу покладається обов`язок вжити заходи щодо забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Крім того, суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинувачених, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Доцільність тримання обвинуваченого під вартою повинна забезпечувати не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Так, у рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Європейський суд з прав людини у справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції» зазначав, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Ухвалою Приморського районного суду м Одеси від 29.05.2023 року було задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 днів.

Зважаючи, що судовий розгляд даного кримінального провадження ще не завершено, суд не переглядає наявність обґрунтованості висунутого обвинувачення у вчиненні інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення.

Згідно обвинувального акту ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України «Створення терористичної групи чи терористичної організації», за кваліфікуючими ознаками: участь у терористичній організації.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження стосовно ОСОБА_3 запобіжного заходу, суд враховує дані стосовно особи обвинуваченого, який є громадянином України, відомості щодо працевлаштування чи наявності не утриманні осіб відсутні, без постійного місця проживання, зареєстрований в Дніпропетровській області, раніше не судимий на території України, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв`язків, та вказує на те, що останній може залишити територію м. Одеси. Крім того, прокурор в поданому клопотанні зазначив, що ОСОБА_3 має зв`язки з розвідувальними органами рф (фсб), неодноразово перетинав державний кордон України, в тому числі в напрямку російської федерації, залишався за межами України значний проміжок часу, що вказує на наявність у ОСОБА_3 можливостей постійно проживати та забезпечувати себе за межами України та можливість переховуватися від суду за кордоном.

Враховуючи в сукупності дані щодо особи обвинуваченого, а також тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, тому на думку суду, існує ризик того, що обвинувачений, розуміючи наслідки покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, може вдатися до спроб переховуватися від суду, з метою уникнення відповідальності, що доводить заявлений у клопотанні прокурором ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, суд приймає до уваги наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає в можливому незаконному впливу обвинуваченого на свідків, які судом не допитані, схиляючи їх до викривлення показань.

Суд вважає, що ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливе вчинення ОСОБА_3 інших кримінальних правопорушень, доведений, оскільки останній офіційно не працевлаштований та може продовжувати здійснювати протиправну діяльність.

Разом з тим, суд не приймає до уваги заявлений в клопотанні прокурора ризик, передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, що начебто обвинувачений може вжити заходів для знищення доказів його вини, а саме: знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки докази у даному кримінальному провадженні вже зібрано та відкрито сторонам.

Таким чином, з урахуванням того, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, та наявності доведених прокурором ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд вважає можливим задовольнити клопотання прокурора та продовжити стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

Водночас, згідно ч. 3 ст. 183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Разом з тим, відповідно до абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Приймаючи до уваги наведене, суд доходить висновку про неможливість застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, який зможе запобігти вищевказаним ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Приймаючи до уваги наведене, з урахуванням тяжкості та характеру злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_3 , даних щодо особи обвинуваченого, суд доходить висновку про можливість продовжити стосовно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який здатен запобігти заявленим у клопотанні прокурора ризикам, передбаченим п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, забезпечити його належну процесуальну поведінку, у зв`язку з чим клопотання прокурора підлягає задоволенню.

Будь-яких доказів, які б давали підстави суду змінити обвинуваченому запобіжний захід з тримання під вартою на більш м`який, стороною захисту надано не було.

Керуючись ч. 2 ст. 258-3 КК України, ст. 284, 286, 288, 331, 372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 про звільнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, від кримінальної відповідальності, на підставі ч. 2 ст. 258-3 КК України, у зв`язку з добровільним повідомленням правоохоронному органу про відповідну терористичну діяльність, розкриття злочину, вчинених у зв`язку із створенням або діяльністю такої групи чи організації, відмовити.

Клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, строком на 60 (шістдесят) днів.

Строк дії ухвали в частині продовження запобіжного заходу становить 60 (шістдесят) днів і обчислюється з моменту постановлення ухвали суду, тобто з 17.07.2023 року, який діє до 14.09.2023 року включно.

Ухвала суду в частині продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити ДУ «ОСІ».

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду з моменту її оголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, з моменту вручення її копії.

Суддя Приморського районного суду

м. Одеси ОСОБА_8