ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 621/989/23

Провадження 1-кп/621/196/23

10 липня 2023 року м. Зміїв Харківської області

Зміївський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

учасники кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_3 ,

потерпіла ОСОБА_4 (не з`явилася)

обвинувачений ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальну справу № 621/989/23 (провадження ЄРДР №0000585) за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець міста Харків, освіта середня спеціальна, неодружений, офіційно не працевлаштований, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

-24.04.1991 вироком Зміївського районного суду Харківської області за ст.ст.140, ч.3, 19, 81, ч.3, ст.42 КК України (ред..1960) до позбавлення волі строком на 3 роки,

-08.09.1998 вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч.2 ст.140 КК України (ред..1960), до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.45КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та штраф 680,0 грн на користь держави;

-19.03.1999 вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч.3 статті 140, ст.43 КК України (ред..1960) до 4 років позбавлення волі,

-19.01.2004 вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч.3 статті 185 КК України до 4 років позбавлення волі,

-18.02.2008 вироком Дзержинського районного суду міста Харкова за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі

-08.09.2011 вироком Ленінського районного суду міста Харкова за ч.2 ст.186 КК України, до 4 років 1 місяця позбавлення волі

-07.06.2017 вироком Дзержинського районного суду міста Харкова за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі

-18.11.2020 вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч.2 статті 190, ч.1 ст.162 КК України до 1 років позбавлення волі,

-03.02.2021 року стосовно ОСОБА_5 направлено обвинувальний акт за ч.3 ст.185 КК України

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , маючи не зняті та непогашені судимості за вчинення корисливих злочинів проти власності, на шлях виправлення не став та знову вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин:

Так, в 27 грудня 2021 року, близько 13:30 години, більш точної дати та часу встановити не вдалося за можливе, у ОСОБА_5 , який проходив по АДРЕСА_1 , виник умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна.

З метою реалізації вказаного умислу, в той же день і час, ОСОБА_5 через калітку проник до подвір`я огородженого домоволодіння, що належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де переконавшись в тому, що його дії ніким помічені не будуть, через незачинені двері, проник до господарчого приміщення, звідки таємно, повторно, протиправно, з метою наживи, викрав бензопилу марки «STIHL» MS170/180, в робочому стані, бувшу у використанні, вартістю, згідно висновку товарознавчої експертизи № 9 від 20.01.2021 року, 3464,00 гривень, яка належить ОСОБА_4 , чим останній було спричинено матеріальну шкоду на вказану суму. Заволодівши вказаним майном, ОСОБА_5 покинув місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.

Дії ОСОБА_5 кваліфікуються як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у приміщення, вчинена повторно, тобто як кримінальне правопорушення (злочин), передбачений частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України.

В судове засідання з`явилися прокурор та доставлений обвинувачений ОСОБА_6

Потерпіла ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Заслухавши думку учасників судового засідання, суд, на підставі положень статті 325 КПК України, вирішує проводити судовий розгляд без участі потерпілої.

В судовому засіданні обвинувачений свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення визнав в повному обсязі, в зв`язку з чим учасники кримінального провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ними не оспорюються.

З урахуванням засад змагальності та диспозитивності кримінального провадження, з огляду на визнання обвинуваченим фактичних обставин, якими обґрунтовано обвинувачення, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності його позиції, суд, на підставі ч.3 статті 349 КПК України, обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу.

Допитаний в якості обвинуваченого ОСОБА_6 підтвердив фактичні обставини, викладені в обвинувальному акті та пояснив, що фактично проживає неподалік домоволодіння потерпілої ОСОБА_4 , яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . 27 грудня 2021 року він прийшов до домоволодіння потерпілої, щоб купити молока, зайшов через незачинену калітку до подвір`я, і в цей час побачив двері господарчого приміщення (сараю) незачиненими. В нього одразу виник умисел викрасти майно з метою подальшого продажу і він, переконавшись, що ОСОБА_4 зайшла в хату і не бачить його протиправні дії, проник до сараю, звідки викрав бензопилу «STIHL», після чого на електропотязі поїхав до міста Харків, де продав вказане майно на ринку невідомій особі. Через декілька днів до нього прийшли співробітники поліції, яким він зізнався у вчиненому. Також пояснив, що щиро розкаюється, активно сприяв у проведенні досудового розслідування, однак майно потерпілій не повернуто.

Даючи оцінку показанням обвинуваченого, суд визнає їх правдивими та достовірними, оскільки вони послідовно, об`єктивно і досить повно відображають обстановку і обставини скоєного кримінального правопорушення, пояснюють мотиви його вчинення. Підстав для самообмови судом не встановлено.

Таким чином, оцінивши докази, досліджені в судовому засіданні, які є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності достатніми для ухвалення обвинувального вироку, суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у приміщення.

Вивченням відомостей про особу обвинуваченого встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є громадянином України, не працюючий, не одружений на профілактичному обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, освіта середня спеціальна, раніше судимий:

- 24.04.1991 вироком Зміївського районного суду Харківської області за ст.ст.140, ч.3, 19, 81, ч.3, ст.42 КК України (ред..1960) до позбавлення волі строком на 3 роки,

- 08.09.1998 вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч.2 ст.140 КК України (ред..1960), до позбавлення волі строком на 3 роки, на підставі ст.45КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік та штраф 680,0 грн на користь держави;

- 19.03.1999 вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч.3 статті 140, ст.43 КК України (ред..1960) до 4 років позбавлення волі

- 19.01.2004 вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч.3 статті 185 КК України до 4 років позбавлення волі,

- 18.02.2008 вироком Дзержинського районного суду міста Харкова за ч.2 ст.186 КК України до 4 років 1 місяця позбавлення волі

- 08.09.2011 вироком Ленінського районного суду міста Харкова за ч.2 ст.186 КК України, до 4 років 1 місяця позбавлення волі

- 07.06.2017 вироком Дзержинського районного суду міста Харкова за ч.2 ст.15, ч.2 ст.186 КК України до 4 років позбавлення волі

- 18.11.2020 вироком Зміївського районного суду Харківської області за ч.2 статті 190, ч.1 ст.162 КК України до 1 років позбавлення волі,

- 03.02.2021 року стосовно ОСОБА_5 направлено обвинувальний акт за ч.3 ст.185 КК України до Зміївського районного суду Харківської області.

Згідно статті 65 Кримінального кодексу України, при призначенні покарання суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Правопорушення, передбачене ч.3 статті 185 Кримінального кодексу України, яке інкриміноване обвинуваченому, відповідно до ч.5 статті 12 Кримінального кодексу України, є тяжким злочином.

Статтею 66 Кримінального кодексу України визначено перелік обставин, які пом`якшують покарання, серед яких є щире каяття, про що зазначив обвинувачений в ході судового розгляду.

Однак суд критично ставиться до можливості застосування вказаної пом`якшуючої обставини, оскільки згідно послідовної практики Верховного Суду, розкаяння передбачає, окрім визнання собою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Щире каяття - це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди. (Постанова ККС Верховного Суду № 199/6365/19)

ОСОБА_6 в ході судового розгляду не переконав суд у своєму щирому каятті й відвертому осуді власної протиправної поведінки, у прагненні більше не вчиняти злочинів, з огляду на наявність інших кримінальних правопорушень, за якими йому пред`явлено обвинувачення, в зв`язку з чим суд не вбачає наявності підстав, що пом`якшують покарання.

Згідно ч.1 статті 67 Кримінального кодексу України, обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого є рецидив злочину.

За змістом статей 34, 35 Кримінального кодексу України, рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення. Повторність, сукупність та рецидив кримінальних правопорушень враховуються при кваліфікації кримінальних правопорушень та призначенні покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом.

Вирішуючи питання про вид і міру покарання, які слід застосувати до обвинуваченого, суд враховує, що згідно з ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами покарання» (із змінами), при призначенні покарання суди в кожному випадку мають суворо додержуватись вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання.

Санкцією частини 3 статті 185 КК України за скоєння крадіжки, вчиненої повторно, поєднаної з проникненням до приміщення, передбачено безальтернативне покарання у виді позбавлення волі на строк від 3 до 6 років, в зв`язку з чим, враховуючи особу обвинуваченого, ОСОБА_5 належить призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки.

На переконання суду, призначена міра покарання у виді реального позбавлення волі є справедливою і достатньою для виправлення обвинуваченого, слугуватиме попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципам гуманності й справедливості кримінального судочинства, а також розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

З метою забезпечення виконання вироку обрати обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання цим вироком законної сили.

Долю речових доказів належить вирішити у відповідності до вимог статті 100 Кримінального процесуального кодексу України.

Арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні ЄРДР №0000585 на CD-R диск «ALERUS» 100МБ, накладений ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 14.01.2022 року - скасувати.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не заявлено.

Судові витрати відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 100, 124, 349, 368-371, 373, 374, 392-393 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор (№27) до набрання цим вироком законної сили.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за цим вироком рахувати з моменту його проголошення, а саме з 10.07.2023 року

Арешт тимчасово вилученого майна у кримінальному провадженні ЄРДР №0000585 на CD-R диск «ALERUS» 100МБ, накладений ухвалою слідчого судді Зміївського районного суду Харківської області від 14.01.2022 року - скасувати.

Речові докази по справі - CD-R диск «ALERUS» 100МБ,- повернути особі, в якої вони вилучені.

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду, через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Вирок складено і проголошено 10.07.2023

Суддя ОСОБА_8