Справа № 133/2365/20
Провадження №1-кп/132/165/23
Вирок

Іменем України

13 липня 2023 року місто КАЛИНІВКА

КАЛИНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Калинівка Вінницької області, кримінальне провадження за обвинувальним актом у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000586 від 09.08.2020 року відносно неповнолітнього:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Махаринці Козятинського району Вінницької області, українця, громадянина України, із базовою загальною середньою освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_7 - 06.08.2020 року близько 17год.00хв. маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, прийшов до житлового будинку ОСОБА_8 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 . Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи протиправність своїх дій та настання негативних наслідків, ОСОБА_7 підійшовши до вказаного будинку, переконавшись, що власник будинку відсутній та за його діями ніхто не спостерігає, віднайшов ключ від навісного замка вхідних дверей будинку, який знаходився на верхній балці над дверима, за допомогою якого відчинив замок на дверях будинку та проник у його середину. Перебуваючи всередині будинку, ОСОБА_7 продовжуючи виконувати свої злочинні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, з метою особистого збагачення, з кімнати будинку, викрав грошові кошти в сумі 6500грн.00коп, які були сховані в дивані. Заволодівши вказаними грошима, ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, а викраденим розпорядився на власний розсуд, завдавши ОСОБА_8 матеріальної шкоди на загальну суму 6500грн.00коп.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні при розгляді вказаної справи, свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, та пояснив, що дійсно 06.08.2020 року близько 17год.00хв., маючи умисел на крадіжку, він прийшов до житлового будинку ОСОБА_8 , що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , біля якого віднайшов ключ від навісного замка вхідних дверей будинку, який знаходився на верхній балці над дверима, за допомогою якого відчинив замок на дверях будинку, та проник в його середину, де в кімнаті віднайшов 6500грн., які були сховані в дивані, їх таємно викрав, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд.

Потерпілий ОСОБА_8 в судове засідання не з`явився, подавши письмову заяву, згідно якої просив справу розглянути за його відсутності, до обвинуваченого застосувати покарання відповідно до вимог діючого законодавства.

Враховуючи те, що обвинувачений не оспорював фактичні обставини справи і судом було встановлено, що він правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності його позиції, заслухавши думку учасників судового розгляду та роз`яснивши їм положення ч.3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження інших доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що винність ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведені повністю, а його дії за ч.3 ст.185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у житло, правильно кваліфіковані органами досудового слідства.

Положення частини 2 статті 50 КК України встановлюють, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належать, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання.

Відповідно до змісту статті 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

За пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» та пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», при призначенні покарання неповнолітнім повинні суворо дотримуватися принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання такого засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація. При призначенні неповнолітньому покарання крім передбачених у статтях 65-67 КК України обставин суди відповідно до частини 1 статті 103 КК України мають враховувати також умови його життя та виховання, вплив на нього дорослих, рівень розвитку й інші особливості його особи.

Прокурор ОСОБА_9 у своїй промові, під час виступу у судових дебатах, просила визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі. Відповідно до ст.ст.75, 104 КК України, звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 1 (один) рік. Згідно п.п.1, 2 ч.1, п.п.2, 4 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації ; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують його покарання.

Обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, яке відповідно до вимог статті 12 КК України, віднесене до тяжкого злочину.

Згідно відомостей персонально-довідкового обліку, отриманих з Єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України про притягнення осіб до кримінальної відповідальності, відсутність (наявність) судимості або обмежень, передбачених кримінально-процесуальним законодавством України від 13.08.2020 року, ОСОБА_7 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Відповідно до довідки № 350, виданої 13.08.2020 року головою Махаринецької сільської ради Козятинського району Вінницької області ОСОБА_10 , ОСОБА_7 зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , та до складу його сім`ї входять: батько ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; мати ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ; брат ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Дана обставина підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов ОСОБА_7 , складеного 13.08.2020 року Махаринецькою сільською радою Козятинського району Вінницької області у складі комісії: депутатів ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , фахівця із соціальної роботи ОСОБА_16 , за яким, ОСОБА_7 проживає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із батьком ОСОБА_11 , матір`ю ОСОБА_12 , та братом ОСОБА_13 . Житлово-побутові умови задовільні, для забезпечення належних санітарно-гігієнічних і побутових умов проживання, виховання, навчання та розвитку дитини, житлове приміщення обладнане необхідними приміщеннями, меблями, побутовою технікою та іншими предметами тривалого вжитку.

За характеристикою голови Махаринецької сільської ради Козятинського району Вінницької області ОСОБА_10 від 13.08.2020 року, ОСОБА_7 за місцем проживання характеризується незадовільно.

Як слідує з довідок КП «Козятинська центральна районна лікарня» від 17.08.2020 року, ОСОБА_7 на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Згідно висновку, викладеного в досудовій доповіді, складеній 15.04.2021 року фахівцем 1-ої категорії Козятинського міськрайонного відділу філії ДУ «Центр пробації» у Вінницькій області ОСОБА_17 , беручи до уваги інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, криміногенні фактори, які впливають на поведінку обвинуваченого, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення неповнолітнього без позбавлення волі або обмеження волі можливе та не становить високої небезпеки для суспільства у тому числі інших осіб.

Органом досудового розслідування в обвинувальному акті зазначено, що обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , що передбачена статтею 66 КК України, є вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

Статтею 66 КК України визначено, що при призначенні покарання обставинами, які його пом`якшують, визнаються: 1) з`явлення із зізнанням, щире каяття або активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; 2) добровільне відшкодування завданого збитку або усунення заподіяної шкоди; 2-1) надання медичної або іншої допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення; 3) вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; 4) вчинення кримінального правопорушення жінкою в стані вагітності; 5) вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин; 6) вчинення кримінального правопорушення під впливом погрози, примусу або через матеріальну, службову чи іншу залежність; 7) вчинення кримінального правопорушення під впливом сильного душевного хвилювання, викликаного жорстоким поводженням, або таким, що принижує честь і гідність особи, а також за наявності системного характеру такого поводження з боку потерпілого; 8) вчинення кримінального правопорушення з перевищенням меж крайньої необхідності; 9) виконання спеціального завдання з попередження чи розкриття злочинної діяльності організованої групи чи злочинної організації, поєднане з вчиненням кримінального правопорушення у випадках, передбачених цим Кодексом. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в частині першій цієї статті.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 156/98/18 (провадження № 51-9408км18), наведений у статті 66 КК України перелік не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті. Ними, зокрема, можуть бути: вчинення злочину вперше; визнання вини особою, що вчинила злочин; молодий вік цієї особи; позитивна характеристика за місцем праці; навчання чи проживання; стан її здоров`я; наявність малолітніх дітей чи інших осіб на її утриманні та інше.

За рекомендаціями, викладеними в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

Пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 роз`яснено, що визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

За пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 5 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про злочини неповнолітніх», неповнолітній вік особи, яка вчинила злочин, згідно з пункту 3 частини 1 статті 66 КК України є обставиною, яка пом`якшує покарання. Вона обов`язково має враховуватись при призначенні покарання - незалежно від того, чи досяг підсудний на час розгляду справи повноліття. Залежно від конкретних обставин справи суди повинні враховувати як такі, що пом`якшують покарання, й інші обставини, перелічені в частині 1 вказаної статті, а також обставини, хоча й не зазначені у законі, але які знижують ступінь суспільної небезпечності злочину чи особи (наприклад, втягнення неповнолітнього у злочинну діяльність іншою особою, примирення з потерпілим тощо). Висновки суду про наявність чи відсутність обставин, які пом`якшують покарання неповнолітнього, мають бути вмотивовані у вироку.

З урахуванням вищезазначених вимог закону та роз`яснень щодо застосування його норм, суд ретельно дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість визнання обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_7 : вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; вчинення кримінального правопорушення вперше; визнання вини; молодий вік.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , органом досудового розслідування та судом не встановлено.

Відповідно до статті 104 КК України, звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі. Іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років . У разі звільнення неповнолітнього від відбування покарання з випробуванням суд може покласти на окрему особу, за її згодою або на її прохання, обов`язок щодо нагляду за засудженим та проведення з ним виховної роботи.

Згідно статті 75 КК України, у разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.

За роз`ясненнями, викладеними в пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7, неповнолітній може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням лише в разі засудження його до арешту або позбавлення волі (ч.2 ст.104 КК України). При звільненні особи від відбування покарання з випробуванням суди у резолютивній частині вироку мають посилатися на статтю 75 КК України, а щодо неповнолітньої особи - ще й на статтю 104 КК України як на підстави для прийняття такого рішення. Іспитовий строк встановлюється судом тривалістю від одного до трьох років (ч.3 ст.75 КК України) , а неповнолітньому - від одного до двох років (ч.3 ст.104 КК України). Цей строк обчислюється з дня постановлення вироку незалежно від того, судом якої інстанції застосовано ст.75 КК України.

З урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру діяння, обстановки, способу, місця, часу його вчинення, наявності декількох пом`якшуючих обставин, відсутністю обтяжуючих обставин, особи обвинуваченого, суд погоджується із позицією прокурора щодо призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції статті закону, яка передбачає відповідальність за вищевказане кримінальне правопорушення, із застосуванням ст.ст.75, 76, 104 КК України, оскільки дане покарання на думку суду, відповідатиме вимогам кримінального та кримінального процесуального законодавства України, є відповідним вчиненим кримінальним правопорушенням, а також за своїм видом та розміром - необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Згідно частини 9 статті 100 КПК України, питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме поясну сумку типу «бананка» із написом «Reebok», чорного кольору; навісний замок із ключем, які згідно постанов слідчого СВ Козятинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_18 від 09.08.2020 року, визначено зберігати в кімнаті зберігання речових доказів Козятинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, необхідно повернути власнику (законному володільцю).

Відповідно до вимог частини 4 статті 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження, на вилучене в ході досудового розслідування кримінального провадження майно, а саме на поясну сумку типу «бананка» із написом «Reebok», чорного кольору; навісний замок із ключем на підставі ухвал слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_19 від 10.08.2020 року, був накладений арешт.

З урахуванням вимог процесуального закону, та беручи до уваги, що в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба, суд вважає за необхідне скасувати арешт, накладений ухвалами слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_19 від 10.08.2020 року.

Частиною 2 статті 124 КПК України передбачено, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Згідно з пункту 2 частини 4 статті 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою, у резолютивній частині вироку зазначається рішення про відшкодування процесуальних витрат.

За статтею 1179 ЦК України, неповнолітня особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах.

Водночас майнова відповідальність неповнолітніх має свої специфічні риси, обумовлені суб`єктом такої відповідальності - особа, яка не досягла 18 років. Така специфіка передбачена у частині 2 статті 1179 ЦК України, відповідно до якої, у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником. За своїм характером відповідальність батьків та піклувальників неповнолітнього є додатковою, або субсидіарною. Її суть полягає в тому, що вищевказані особи відповідають перед потерпілим у тій частині, в якій не можуть відповідати самі неповнолітні через відсутність у них майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Разом з цим, частиною 3 статті 1179 ЦК України визначено, що обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функцію піклувальника, відшкодувати шкоду припиняється після досягнення особою, яка завдала шкоди, повноліття або коли вона до досягнення повноліття стане власником майна, достатнього для відшкодування шкоди.

Згідно роз`яснень, викладених у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат», у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. У справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з урахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що в ході досудового розслідування призначалося та проводилося експертне дослідження, а саме судово-трасологічна експертиза, вартість якої згідно довідки щодо витрат на проведення експертизи до висновку експерта від 21.08.2020 року № 616 становить 1307грн.60коп.

Під час розгляду справи встановлено, що на час ухвалення вироку та вирішення питання щодо стягнення витрат у даному кримінальному провадженні, обвинувачений ОСОБА_7 досяг повноліття, тобто, виникли правові підстави для несення ним відповідальності самостійно на загальних підставах, у тому числі і щодо відшкодування ним витрат на проведення експертних досліджень у цій справі, оскільки обов`язок батьків (усиновлювачів), піклувальника, закладу, який за законом здійснює щодо неповнолітньої особи функцію піклувальника, відшкодувати шкоду, припинився з досягненням ним повноліття.

З урахуванням цього, судові витрати у розмірі 1307грн.60коп. підлягають стягненню з ОСОБА_7 на користь держави.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого в рамках даного кримінального провадження, як в ході досудового розслідування, так і під час судового розгляду справи, не застосовувався.

Цивільний позов потерпілою особою не заявлявся.

Керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 374 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України та призначити йому покарання у вигляді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст.ст.75, 104 КК України, звільнити засудженого ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, із іспитовим строком на 1 (один) рік.

Відповідно до п.п.1, 2 ч.1, п.п.2, 4 ч.3 ст.76 КК України, покласти обов`язки на ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку суду, тобто з 13 липня 2023 року.

Речові докази, вилучені в ході розслідування даного кримінального провадження, а саме поясну сумку типу «бананка» із написом «Reebok», чорного кольору; навісний замок із ключем, які згідно постанов слідчого СВ Козятинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_18 від 09.08.2020 року, визначено зберігати в кімнаті зберігання речових доказів Козятинського ВП Калинівського ВП ГУНП у Вінницькій області, після набуття вироком законної сили, повернути власнику (законному володільцю).

Арешт, накладений на поясну сумку типу «бананка» із написом «Reebok», чорного кольору; навісний замок із ключем на підставі ухвал слідчого судді Козятинського міськрайонного суду Вінницької області ОСОБА_19 від 10.08.2020 року - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта відповідно до висновку експерта від 21.08.2020 року № 616 у розмірі 1307грн.60коп.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Роз`яснити засудженому, що він має право подати та/або заявити клопотання про помилування, про ознайомлення із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію цього вироку негайно після його проголошення вручити під розписку засудженому та прокурору.

Суддя