Житомирський апеляційний суд
Справа №294/745/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.422 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

законного представника ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника підозрюваного ОСОБА_10 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Чуднівського районного суду Житомирської від 13.04.2023,

в с т а н о в и в:

Зазначеною ухвалою задоволено клопотання начальника СВ ВП №5 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_11 та застосовано до підозрюваного ОСОБА_10 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід - тримання під вартою на строк 60 днів.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді, як незаконну, та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обравши його підзахисному більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту. При цьому, зазначає, що слідчий суддя не звернув уваги на документи, які досліджувались в судовому засіданні та які жодних з ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України не підтверджують. Вважає, процесуальні ризики, передбачені ст.177 КПК України, слідчим та прокурором не доведені та ґрунтуються лише на припущеннях. Так, зазначаючи в клопотанні, що ОСОБА_10 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, ні слідчий, ні прокурор не надали належних та допустимих доказів про даний ризик. Підозрюваний ОСОБА_10 має постійне місце проживання та навчання і відповідно до характеристик, характеризується виключно позитивно, має родину і міцність соціальних зв`язків, його батьки також характеризуються виключно позитивно і можуть забезпечити його належну поведінку. Звертає увагу, що слідчий і прокурор не довели яким чином підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, хоча, після інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення сплив певний період, будь-яких дій щодо потерпілого та свідків ОСОБА_10 не приймав, а навпаки мав намір співпрацювати зі слідством та активно сприяти розкриттю злочину, також сам потерпілий ОСОБА_7 просить ОСОБА_10 під вартою не тримати, а обрати більш м`який запобіжний захід. Вважає, що оскільки ОСОБА_10 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має неповнолітній вік та постійне місце проживання, за яким характеризується позитивно, має повну сім`ю, тому обраний йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є невмотивовано жорстокий.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи захисника та підозрюваного на підтримку апеляційної скарги, пояснення прокурора, який просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, позицію потерпілого та його представника, перевіривши матеріали судового провадження, а також ухвалу слідчого судді в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга захисника підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не булла піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження булла застосована належна правова процедура.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в порядку Глави 18 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування такого запобіжного заходу, або відмови у його задоволенні.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Статтею 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слідчий суддя, суд, при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, згідно із ст.178 КПК України та зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваній особі у разі визнання її винною у вчиненні кримінального правопорушення, та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

При цьому, ч.1 ст.183 КПК України передбачає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього кодексу.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Як вбачається з матеріалів справи №294/745/23 (а.п.1-5), в провадженні СВ ВП №5 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000102 від 10.04.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК У країни.

12.04.2023 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.152 КК України.

13.04.2023 Начальник СВ ВП№5 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_12 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_10 .

За результатами судового розгляду цього клопотання, слідчим суддею Чуднівського районного суду постановлено оскаржуване рішення.

В обґрунтування слідчий суддя в оскарженій ухвалі зазначив, що враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється останній, докази, на які посилається у клопотанні слідчий, встановлену наявність процесуальних ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України (підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних, вчинити інше кримінальне правопорушення), застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим.

Вимогами ст.ст.176, 178, 183 КПК України, визначено що тримання під вартою є виключним запобіжним заходом і застосовується лише, якщо жоден із інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим ст.177 КПК України.

Однак, під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 не були дотримані в повному обсязі.

При цьому, наявні у провадженні докази, на думку апеляційного суду, вказують на обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_10 інкримінованого кримінального правопорушення, у об`ємі, як того вимагає закон, на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу, виходячи із критеріїв «розумної підозри», тобто наявності фактів і іншої інформації, яка могла б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_10 міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.152 КК України.

Разом з цим, визначаючи запобіжній захід щодо підозрюваного ОСОБА_10 у вигляді найбільш суворого запобіжного заходу, слідчий суддя не врахував дані про його особу, не перевірив наявність у клопотанні слідчого обґрунтування неможливості запобігання заявленим ризикам, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів та не навів відповідне обґрунтування у своїй ухвалі, як того вимагають положення ст.ст.178, 194, 196 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Отже, наявність підстав для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою має бути ретельно перевірено, існування ризиків негативної поведінки особи чітко наведені та проаналізовано питання щодо можливості застосування альтернативного запобіжного заходу. При цьому, сама по собі тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для тримання особи під вартою, що слідує із усталеної практики Європейського суду з прав людини.

Суд апеляційної інстанції враховує вимоги ст.5 Конвенції, правову позицію ЄСПЛ у рішенні від 12.01.2012 р. у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».

Висновок слідчого судді про неможливість застосування до ОСОБА_10 іншого більш м`якого запобіжного заходу не аргументований, носить формальний характер.

Як вважає суд апеляційної інстанції, розглядаючи клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя дійшов неправильного висновку про наявність ризиків, які б свідчили про намагання ОСОБА_10 ухилятись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого, свідків та інших підозрюваних, як і вчинити інше кримінальне правопорушення.

Висновки слідчого судді суперечать положенням Європейської конвенції з прав людини. Зокрема, у справі «Бойченко проти Молдови» (Boicenco v Moldova), 41088/05 від 11 липня 2006 року щодо обов`язковості наведення конкретних мотивів Європейський Суд з прав людини констатував порушення п.3 статті 5 Конвенції вказавши, що суди, ухвалюючи рішення про тримання заявника під вартою, посилалися на відповідну норму закону, не вказуючи підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, ніби заявник може перешкоджати провадженню у справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини.

Відповідно ж до правової позиції Європейського суду у справі «Москаленко проти України» (остаточне рішення від 20 травня 2010 року п.34), суд вважає, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою.

В даному випадку, слідчим суддею належно не було враховано, що ОСОБА_10 є неповнолітнім, має постійне місце проживання та реєстрації, стійкі соціальні зв`язки за місцем реєстрації, навчається, де має позитивні характеристики, раніше не судимий. Крім того, суд апеляційної інстанції зважає і на думку потерпілого ОСОБА_7 висловлену під час судового розгляду провадження, який просить обрати ОСОБА_10 більш м`який запобіжний захід.

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що під час розгляду клопотання слідчий суддя дав неповну (передчасну) оцінку наявним у провадженні обставинам, через що безпідставно дійшов висновку про необхідність застосування відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а з урахуванням сукупності даних про особу підозрюваного адекватним запобіжним заходом, який зможе забезпечити виконання процесуальних рішень та забезпечить належну поведінку підозрюваного, на думку апеляційного суду, може бути домашній арешт з встановленням заборони залишати місце проживання цілодобово, з покладенням на останнього відповідних процесуальних обов`язків.

Покладені обов`язки, а також перебування під цілодобовим арештом суттєво зменшать ризики на, які послався слідчий у своєму клопотанні про обрання запобіжного заходу та буде відповідати меті обраного запобіжного заходу.

Таким чином, враховуючи дані про особу підозрюваного, незначний ступінь ризиків, які існують у даному кримінальному провадженні та недоведеність прокурором, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не здатний запобігти вказаним ризикам, апеляційний суд вважає, що ухвалу слідчого судді слід скасувати та постановити нову, якою частково задовольнити клопотання слідчого та застосувати альтернативний запобіжний захід, який зможе запобігти заявленим у кримінальному провадженні ризикам, а саме цілодобовий домашній арешт за місцем проживання, з покладанням відповідних процесуальних обов`язків.

Керуючись ст.ст.404, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Чуднівського районного суду Житомирської від 13.04.2023, якою застосовано відносно підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід - тримання під вартою на строк 60 днів, - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання начальника СВ ВП №5 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_13 .1. про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , на строк до 01.07.2023.

Відповідно до ст.194 КПК України покласти на ОСОБА_10 процесуальні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду;

- не відлучатись з місця проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними, потерпілим та свідками в даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт та інші документи для виїзду за кордон.

Строк дії обов`язків до 01.07.2023.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: