ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/411/23 Справа № 219/9199/19 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2023 року м.Кривий Ріг

16.05.2023р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника потерпілого - адвоката ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17.11.2021р., яким обвинуваченого

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Артемівськ Донецької області, який зареєстрований та проживає в АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України, звільнено обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік, із покладенням на нього певних обов`язків, стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

за участю

представника потерпілого адвоката ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваним вироком обвинуваченого визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України, звільнено обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік, із покладенням на нього певних обов`язків. Стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

Вирок оскаржено в апеляційному порядку адвокатом ОСОБА_6 в інтересах потерпілого, який не оскаржуючи фактичних обставин справи, кваліфікації дій обвинуваченого та доведеності його винуватості, не погодився із призначеним обвинуваченому покаранням внаслідок м`якості, а також із розміром стягнутої на користь потерпілого моральної шкоди;

- вважає, що оскаржуваний вирок є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, а також невідповідності призначеної моральної шкоди моральним стражданням потерпілого та його родині, неповнотою судового розгляду в частині цивільного позову;

- вважає, що при призначенні покарання з випробуванням судом належним чином не дотримано вимог ст. 75 КК України, роз`яснень постанови ПВСУ № 7 від 24.10.2003р., належним чином не враховано конкретні обставини кримінального правопорушення, ступінь суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, внаслідок чого йому призначено покрання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості;

- вказує, що судом не належним чином не враховано тяжкість вчиненого злочину та характер отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, які є тяжкими, потерпілий деякий час перебував у комі, ледве вижив, а саме йому заподіяно в ДТП ЗЧМТ важкого ступеня, забій головного мозку з правобічним геміпарезом, бульварним та апалічним синдромом на тлі токсикоз-метаболічної енцефалопатії; закритий уламковий перелом тіла S1, закритий перелом лівих відділів клиноподібної кістки та осколковий перелом лівого суглобового відростку потиличної кістки, поперечний перелом тіла нижньої щелепи та імпресійний багатоуламковий перелом обох суглобових відростків нижньої щелепи; закриті уламкові переломи обох гілок лівої лонної кістки, лівої клубової кістки з наявністю повного порушення лонного зчленування і порушення цілісності тазового кільця; закриті уламкові переломи крижі, закрита травма живота з очеревинною гематомою; забито-скальпована рана правого стегна, забиті рани чола та підборіддя, множинні синці, підшкірні крововиливи голови, верхніх і нижніх кінцівок, тулуба, внаслідок чого потерпілий отримав 1 групу інвалідності довічно, потребує стороннього догляду;

- вказує, що перша матеріальна допомога обвинуваченим була надана 16.04.2019р. тобто через 11 днів після ДТП у розмірі 5000грн, в той час як витрачена була значно більша сума;

- вважає, що судом безпідставно врахована обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, його щире каяття, оскільки показання обвинуваченого під час досудового розслідування щодо фактичних обставин ДТП були спростовані показаннями свідків та висновком експертизи № 3988 від 29.07.2019р., проте обвинувачений наполягав на обставинах ДТП, саме так, як він пояснював;

- зазначає, що потерпілий не погоджується із частковим задоволенням судом цивільного позову в частині моральної шкоди в сумі 100 000грн., оскільки він втратив можливість до нормального життя, потребує стороннього догляду, після ДТП тривалий час перебував прикутим до ліжка у безпорадному стані, потребує тривалого лікування у подальшому, та потребує постійного вживання знеболювальних ліків, а також операції на щелепі, до теперішнього часу перебуває під наглядом матері ОСОБА_11 , та догляд потребуватиме постійного часу, оскільки здоров`я сина вже не відновиться;

- вважає, що суд при частковому задоволенні цивільного позову в частині моральної шкоди у розмірі 100 000грн. не в повній мірі врахував глибину душевних страждань потерпілого, членів його сім`ї, близьких та родичів з приводу його вимушеного лікування внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, винуватцем яких є обвинувачений;

- вважає безпідставним рішення суду про залишення без розгляду позову потерпілого до страхової компанії ТДВ «СК Ю.Ес.Ай» на відшкодування матеріальної шкоди в сумі 45928,09грн., моральної шкоди 3843,91грн., та відшкодування із стійкою втратою працездатності у сумі 150228грн.

- прохає оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на п`ять років, стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого відшкодування моральної шкоди у сумі 1 000 000грн., стягнути із страхової компанії ТДВ «СК Ю.Ес.Ай» на користь потерпілого в рахунок відшкодування матеріальної шкоди в сумі 45928,09грн., моральної шкоди 3843,91грн., та відшкодування у зв`язку із стійкою втратою працездатності у сумі 150228грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи адвоката ОСОБА_6 , який діє в інтересах потерпілого, та який підтримав подану апеляційну скаргу та прохав її задовольнити, позицію обвинуваченого, його захисника та прокурора, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги та прохали вирок суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги представника адвоката ОСОБА_6 потерпілого за таких підстав.

Оскаржуваним вироком обвинуваченого визнано винуватим у тому, що він 06.04.2019 р., приблизно о 20:40год., керуючи на достатніх правових підставах, технічно справним автомобілем марки «Chevrolet Aveo», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по проїжджій частині вул. Чайковського з боку вул. Ювілейна в напрямку вул. Визволителів Донбасу у м. Бахмут Донецької області, зі швидкістю 40-45 км/год., діючи в порушення вимог п.12.3 ПДР України, який регламентує: у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, належним чином не стежачи за дорожньою обстановкою та не реагуючи на її зміну, діючи з необережності, проявляючи злочинну самовпевненість, легковажно розраховуючи на відвернення дорожньо-транспортної події, належним чином не переконавшись, що його подальший рух не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в районі будинку № 25 по вул. Чайковського, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_7 , який перетинав проїжджу частину вул. Чайковського зліва направо відносно руху автомобіля, та в момент наїзду знаходився правою поверхнею тіла до транспортного засобу, який рухався.

В результаті вказаної ДТП, при контактуванні з автомобілем та подальшому падінні на дорожнє покриття, потерпілому були спричинені наступні тілесні ушкодження: забій головного мозку з правобічним геміпарезом, бульварним та апалічним синдромом на тлі токсикоз-метаболічної енцефалопатії; закритий уламковий перелом тіла S1, закритий перелом лівих відділів клиноподібної кістки та осколковий перелом лівого суглобового відростку потиличної кістки, поперечний перелом тіла нижньої щелепи та імпресійний багатоуламковий перелом обох суглобових відростків нижньої щелепи; закриті уламкові переломи обох гілок лівої лонної кістки, лівої клубової кістки з наявністю повного порушення лонного зчленування і порушення цілісності тазового кільця; закриті уламкові переломи крижі, закрита травма живота з очеревинною гематомою; забито-скальпована рана правого стегна, забиті рани чола та підборіддя, множинні синці, підшкірні крововиливи голови, верхніх і нижніх кінцівок, тулуба, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Допущені обвинуваченим порушення вимог п.12.3 ПДР України знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та суспільно - небезпечними наслідками у вигляді спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

Вирок оскаржений представником потерпілого в частині призначення покарання, фактичні обставини справи, кваліфікація вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, доведеність його винуватості в апеляційній скарзі не оскаржується, а тому вирок відповідно до вимог ст. 404 КПК України переглядається в межах апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що при призначенні обвинуваченому покарання судом першої інстанції були враховані обставини вчинення злочину та його наслідки, дані про особу обвинуваченого, який за місцем проживання та колишньої роботи характеризується позитивно, раніше не судимий, не працює, проте займається громадською діяльністю, має нагороди у спорті, має постійне місце реєстрації і проживання, не одружений, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, факт відшкодування потерпілому матеріальної шкоди в повному обсязі, ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини, які пом`якшують його покарання щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, думку представника потерпілого, який наполягав на суворому покаранні, та вважає за необхідне обрати обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України у вигляді позбавлення волі, з застосуванням додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.

При цьому суд першої інстанції, врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, спосіб вчинення злочину, молодий вік обвинуваченого та його нетривалий досвід у керуванні транспортним засобом, обставини, які пом`якшують покарання, відсутність обставин, які обтяжують покарання, особу обвинуваченого, який позитивно характеризується за місцем колишньої роботи та проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, займається громадською діяльність, має нагороди у спорті, відшкодування в повному обсязі матеріальної шкоди потерпілому, та вважав можливим виправлення обвинуваченого без відбування основного покарання у вигляді позбавлення волі, з застосуванням вимог ст.ст. 75,76 КК України.

Суд апеляційної інстанції із таким висновком суду першої інстанції погоджується, та вважає його правильним, законним та справедливим, та вважає необхідним зазначити наступне.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження потерпілий перетинав проїзну частину за межами пішохідного переходу, при перетині проїзної частини перебував у стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується медичною картою стаціонарного хворого, де мається результат аналізу на вміст алкоголю в крові потерпілого № 24/7 від 06.04.2019р. 21.30 2,8476 %, що відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння (т.2 а.к.п.171-174), в той же час обвинувачений перед подією рухався в межах дозволеної швидкості, місце ДТП не покинув, одразу ж надав потерпілому першу медичну допомогу.

Аналізуючи конкретні фактичні обставини справи, слід зважити на зміст і обсяг допущених обвинуваченим порушень правил безпеки дорожнього руху та одночасно врахувати невідповідність цим правилам дій потерпілого, який перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння переходив дорогу в невстановленому місці, чим створив небезпеку для руху.

Відповідно до вимог п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.

Відповідно до вимог п. 1.4 ПДР України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.

Відповідно до вимог п. 1.10 ПДР України учасник дорожнього руху особа, яка бере безпосередню участь у процесі руху на дорозі як пішохід, водій, пасажир, погонич тварин, велосипедист, а також особа, яка рухається в кріслі колісному.

Враховуючи наведене вище, суд апеляційної інстанції наголошує, що потерпілий, як учасник дорожнього ружу був зобов`язаний дотриматись ПРД України в частині перетину проїзної частини, а обвинувачений мав право розраховувати, що потерпілий цих правил дотримається.

Суд апеляційної інстанції вважає, що потерпілий перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`яніння, який передбачає по-перше суттєві зміни у координації рухів людини, та по-друге, суттєві зміни у розумовій діяльності, а саме нездатності оцінити належним чином можливу небезпеку при перетинані проїзної частини у вечірній час доби, знаходячись на близькій відстані від транспортного засобу, що рухався по проїзній частині в цей час доби, створив небезпеку для дорожнього руху. Вказана обставина не виключає винуватості обвинуваченого та обов`язку дотримання ним правил ПДР України, зокрема пункту 12.3 Правил, а саме що при виявленні пішохода водію слід негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, проте вказана обставина повинна враховуватись при призначенні обвинуваченому покарання, та вирішенні питання про можливість виправлення засудженого без відбування покарання у виді позбавлення волі.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що обвинувачений працевлаштувався, та починаючи з 12.04.2019р. по 23.01.2020р. відшкодовував потерпілому матеріальні збитки що підтверджується розписками від 22.04.2019р. на суму 1500грн. (а.с. 210 т. 2), від 19.10.2019р. на суму 5000грн. (а.с. 211 т. 2), від 24.07.2019р. на суму 20320грн. (а.с. 212 т. 2), від 03.05.2019р. на суму 1500грн. (а.с. 213 т. 2), від 12.04.2019р. на суму 5000грн. (а.с. 214 т. 2), від 16.04.2019р. на суму 2000грн. (а.с. 215 т. 2), перевід на картку на суму 3000грн. (а.с. 216-217, 219 т. 2), розписка без дати на суму 5000грн. (а.с. 218 т. 2), від 18.04.2019р. на суму 2000грн. (а.с. 220 т. 2), банківськими чеками від 23.05.2020р. на суму 1495, від 26.08.2020р. на суму 1500грн., від 28.05.2021р. на суму 2000грн. (а.с. 221 т. 2), квитанцією від 28.08.2021р. на суму 2010грн. (а.с. 222-225 т. 2), розпискою від 23.01.2023р. на суму 2500грн. (а.с. 226 т. 2)

Як зазначено в ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

При обранні форми реалізації кримінальної відповідальності суд у визначених законом межах наділений правом вибору не лише виду та розміру покарання, а й порядку його відбування. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, відповідно до якої якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції наведені вище вимоги закону про кримінальну відповідальність дотримано, а призначене покарання відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 , що оскаржуваний вирок є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості є неспроможними з підстав викладених вище.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 , що при призначенні покарання з випробуванням судом належним чином не дотримано вимог ст. 75 КК України, роз`яснень постанови ПВСУ № 7 від 24.10.2003р., належним чином не враховано конкретні обставини кримінального правопорушення, ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, внаслідок чого йому призначено покрайня, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та його особі внаслідок м`якості є також неспроможними, оскільки суд призначив обвинуваченому покарання після повного та всебічного з`ясування фактичних обстави справи, дослідження та оцінки сукупності доказів кримінального провадження, відомостей про особу обвинуваченого, сукупності дій під час ДТП, як обвинуваченого, так і потерпілого.

На думку суду апеляційної інстанції висновок суду першої інстанції щодо призначеного обвинуваченого покарання є законним та справедливим, та узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 26.05.2020р. у справі № 523/12810/15-к.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 , що судом не належним чином не враховано тяжкість вчиненого злочину та характер отриманих потерпілим тілесних ушкоджень, які є тяжкими, потерпілий деякий час перебував у комі, ледве вижив, а саме в наслідок ДТП отримав ЗЧМТ важкого ступеня, забій головного мозку з правобічним геміпарезом, бульварним та апалічним синдромом на тлі токсикоз-метаболічної енцефалопатії; закритий уламковий перелом тіла S1, закритий перелом лівих відділів клиноподібної кістки та осколковий перелом лівого суглобового відростку потиличної кістки, поперечний перелом тіла нижньої щелепи та імпресійний багатоуламковий перелом обох суглобових відростків нижньої щелепи; закриті уламкові переломи обох гілок лівої лонної кістки, лівої клубової кістки з наявністю повного порушення лонного зчленування і порушення цілісності тазового кільця; закриті уламкові переломи крижі, закрита травма живота з очеревинною гематомою; забито-скальпована рана правого стегна, забиті рани чола та підборіддя, множинні синці, підшкірні крововиливи голови, верхніх і нижніх кінцівок, тулуба, внаслідок чого потерпілий отримав 1 групу інвалідності довічно, потребує стороннього догляду, також є неслушними, оскільки суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, та призначив покарання в межах вказаної статті у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортним засобом, та при цьому встановив підстави для звільнення обвинуваченого від основного покарання з випробуванням.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 , що перша матеріальна допомога обвинуваченим була надана 16.04.2019р. тобто через 11 днів після ДТП у розмірі 5000грн., в той час як витрачена була значно більша сума, не мають під собою підґрунтя, та спростовуються розпискою рідної сестри потерпілого ОСОБА_12 від 12.04.2019р. про отримання від обвинуваченого матеріальної допомоги на лікування у сумі 5000 грн., а всього, на суму 47320грн., що підтверджується розписками від 22.04.2019р. на суму 1500грн. (а.с. 210 т. 2), від 19.10.2019р. на суму 5000грн. (а.с. 211 т. 2), від 24.07.2019р. на суму 20320грн. (а.с. 212 т. 2), від 03.05.2019р. на суму 1500грн. (а.с. 213 т. 2), від 12.04.2019р. на суму 5000грн. (а.с. 214 т. 2), від 16.04.2019р. на суму 2000грн. (а.с. 215 т. 2), перевід на картку на суму 3000грн. (а.с. 216-217, 219 т. 2), розписка без дати на суму 5000грн. (а.с. 218 т. 2), від 18.04.2019р. на суму 2000грн. (а.с. 220 т. 2), банківськими чеками від 23.05.2020р. на суму 1495грн., від 26.08.2020р. на суму 1500грн., від 28.05.2021р. на суму 2000грн. (а.с. 221 т. 2), квитанцією від 28.08.2021р. на суму 2010грн. (а.с. 222-225 т. 2), розпискою від 23.01.2023р. на суму 2500грн. (а.с. 226 т. 2)

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого адвоката ОСОБА_6 , що судом безпідставно врахована обставина, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, його щире каяття, оскільки показання обвинуваченого під час досудового розслідування щодо фактичних обставин ДТП були спростовані показаннями свідків та висновком експертизи № 3988 від 29.07.2019р., проте обвинувачений наполягав на обставинах ДТП, саме так, як він пояснювіав, також є надуманими, за таких підстав.

Правова позиція Верховного Суду визначає, що щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до вчиненого, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що обвинувачений винуватість у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, цивільний позов визнав повністю, що також підтвердив у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що досудовому розслідуванню не перешкоджав, його показання щодо обставин події, які на думку представника потерпілого суперечать матеріалам кримінального провадження, є особистим сприйняттям події обвинуваченим, та спростовані судом при обґрунтуванні винуватості обвинуваченого. Обвинувачений протягом всього досудового розслідування надавав грошові кошти для лікування потерпілого, що підтверджується відповідними розписками та не заперечувалося представником потерпілого (а.с. 210 -226 т. 3).

Щодо доводів представника потерпілого, що потерпілий не погоджується із частковим задоволенням судом цивільного позову в частині моральної шкоди в сумі 100 000грн., оскільки він втратив можливість до нормального життя потребує стороннього догляду, після ДТП тривалий час перебував прикутим до ліжка у безпорадному стані, потребує тривалого лікування у подальшому, та потребує постійного вживання знеболювальних ліків, а також операції на щелепі, до теперішнього часу перебуває під наглядом матері ОСОБА_11 , та догляд потребуватиме постійного часу, оскільки здоров`я сина вже не відновиться, суд апеляційної інстанції визнає їх частково слушними, та зазначає наступне.

У кримінальному провадженні потерпілим було заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди у сумі 1 000 000грн.

Суд першої інстанції керуючись вимогами ч. 2 ст. 23, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, мотиви з яких такий розмір моральної шкоди було заявлено, а саме що потерпілий тривалий час потребував стороннього догляду та допомоги, оскільки був прикутий до ліжка, внаслідок ДТП отримав інвалідність 1 групи, тобто став інвалідом на все життя у зв`язку з протиправними діями обвинуваченого, що призводить до душевних страждань, дійшов висновку про часткове задоволення цивільного позову в частині стягнення на користь потерпілого моральної шкоди в сумі 100 000грн.

Обґрунтовуючи своє рішення суд першої інстанції зазначив, що ним також було враховано, що під час подій потерпілий знаходився на проїзній частині дороги поза пішохідним переходом у стані сильного алкогольного сп`яніння (вміст алкоголю в крові потерпілого на момент події ДТП 2,8476 проміле, що відповідає сильному ступеню алкогольного сп`яніння, обвинувачений не залишив місце події, викликав швидку допомогу, добровільно надавав потерпілому грошові кошти на лікування.

Суд апеляційної інстанції вважає висновки суду першої інстанції про часткове задоволення цивільного позову в частині стягнення на користь потерпілого моральної шкоди правильними, проте не погоджується із розміром грошових коштів, визначених судом до стягнення, за таких підстав.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

На думку суду апеляційної інстанції при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом першої інстанції недостатньо враховано характер та обсяг заподіяних потерпілому моральних, душевних, психічних і фізичних страждань, яких він зазнав внаслідок злочину, їх тривалості, можливості відновлення. Так судом при визначенні розміру моральної шкоди не було враховано, що внаслідок ДТП потерпілий отримав першу групу інвалідності довічно. Стан його здоров`я вже не відновиться, його звичайний спосіб життя порушений, імовірні життєві плани він не зможе реалізувати внаслідок отриманих травм та їх незворотних наслідків після їх отримання, що внесло в його життя душевний та моральний дискомфорт. Зазначене вище не було враховано судом при визначенні розміру моральної шкоди, тому суд апеляційної інстанції з урахуванням фактичних обставин справи, зазначених ним вище факторів, дійшов висновку про зміну розміру моральної шкоди з визначенням 150 000грн., яку необхідно стягнути з обвинуваченого на користь потерпілого, оскільки вважає, що саме такий розмір буде відповідати вимогам розумності та справедливості.

Таким чином доводи апеляційної скарги представника потерпілого адвоката полковникова, що розмір стягнення морального шкоди на користь потерпілого є невідповідним фактичним обставинам справи та заподіяним моральним збиткам, є слушними та підлягають частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілого, що є безпідставним рішення суду про залишення без розгляду позову потерпілого до страхової компанії ТДВ «СК Ю.Ес.Ай» на відшкодування матеріальної шкоди в сумі 45928,09грн., моральної шкоди 3843,91грн., та відшкодування із стійкою втратою працездатності у сумі 150228грн. суд апеляційної інстанції вважає необґрунтованим за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції, розглядаючи цивільний позов в цій частині дійшов висновку, що позов потерпілого ОСОБА_7 до ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди слід залишити без розгляду.

В обґрунтування свого висновку суд першої інстанції вказав, що відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ № 13 від 02.07.2004р. «Про практику застосування судами законодавства, яким передбачені права потерпілих від злочинів» не підлягають розгляду в кримінальній справі позови про відшкодування шкоди, що не випливають із пред`явленого обвинувачення; при виникненні такої ситуації суд повинен роз`яснити потерпілому можливість вирішення спірних питань у порядку цивільного судочинства, тобто не регулюються вимогами ст. 2 КПК України. Відповідно до ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений порядок звернення з вимогами про відшкодування шкоди і його умови, однією з яких є надання обвинувального вироку суду, що набув законної сили відносно особи, цивільна відповідальність якої застрахована за Договором страхування.

Суд апеляційної інстанції з таким висновком суду першої інстанції погоджується та вважає його законним та обґрунтованим, та не вбачає підстав для його зміни в цій частині.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 на вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17.11.2021р., яким обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України, звільнено обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік, із покладенням на нього певних обов`язків, стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. задовольнити частково.

Вирок Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 17.11.2021р., яким обвинуваченого ОСОБА_8 визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на три роки з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік, на підставі ст. 75 КК України, звільнено обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю один рік, із покладенням на нього певних обов`язків, стягнуто з обвинуваченого на користь потерпілого в рахунок відшкодування моральної шкоди 100 000 грн. змінити в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_7 моральної шкоди.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 150000грн.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили після її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді