Справа № 455/394/23
Провадження № 1-кп/455/116/2023
ВИРОК

Іменем України

22 травня 2023 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000041 від 06.06.2022 року відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого в АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, одруженого, має на утриманні одну малолітню дитину, молодшого інспектора прикордонної служби 3 категорії 2 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_4 , військовозобов`язаного, судимості немає, - у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України,

за участю: сторони обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 ;

сторони захисту - обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисників - адвокатів: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , - молодший інспектор прикордонної служби 3 категорії 2 групи інспекторів прикордонної служби відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » (тип В) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (тип Б) ІНФОРМАЦІЯ_5 солдат ОСОБА_3 , 05.06.2022 року, близько 17 години 00 хвилин, в світлу пору доби, керуючи технічно справним автомобілем, марки «ВАЗ» моделі «2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на передньому пасажирському сидінні якого перебував пасажир ОСОБА_7 , рухаючись ділянкою ґрунтової автодороги С141701 сполученням Мігово- Добромиль між населеними пунктами с.Мігово та с.Княжпіль Добромильської міської територіальної громади Самбірського району Львівської області у напрямку м. Добромиль Самбірського району Львівської області, із двостороннім рухом, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, без дорожньої розмітки, та яка знаходиться на відстані 187,4 м від сталої умовної лінії до будинку АДРЕСА_2 , тобто поза межами населеного пункту, у порушення вимог ст.ст. 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, п. 1.5 Розділу 1, пп. «б» п. 2.3 Розділу 2, пп. «д» п. 2.3 Розділу 2, п. 11.3 Розділу 11, п. 12.1 Розділу 12 Правил дорожнього руху, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості для руху не урахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не обрав безпечної швидкості на даній ділянці дороги в умовах її заокруглення ліворуч по напрямку його руху, внаслідок чого без причин технічного характеру втратив керованість над вказаним автомобілем та виїхав за межі проїзної частини дороги на праве по напрямку його руху узбіччя, після чого, повернувшись на проїзну частину дороги, виїхав на смугу зустрічного руху, а далі - на ліве узбіччя та у кювет, де автомобіль перекинувся, внаслідок чого пасажир даного автомобіля ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці.

Таким чином, ОСОБА_3 обгрунтовно обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_3 вину визнав повністю в інкримінованому йому порушенні Правил безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 , надав пояснення, аналогічні викладеним обставинам в обвинувальному акті, та додатково пояснив, що повністю погоджується із обставинами, викладеними в обвинувальному акті, оголошеному прокурором, а також, що 05.06.2022 року, близько 17 години 00 хвилин, він керував транспортним засобом, рухаючись з с.Мігово в напрямку м.Добромиль. На заокругленні дороги автомобіль перекинувся, внаслідок чого ОСОБА_7 помер. Вважає, що дорожньо-транспортна пригода сталася тому, що дорога була покрита щебенем, а він це не врахував. На момент дорожньо-траснспортної пригоди він не мав права керування транспортними засобами, але у вересні 2022 року отримав таке право. Власником автомобіля, марки «ВАЗ» моделі «2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 є ОСОБА_8 , а користувачем його брат ОСОБА_9 . Померлий ОСОБА_7 був його приятелем.

Захисники обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в судовому засіданні щодо міри покарання погодилися із застосуванням ст.75 КК України, однак просили не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами, оскільки ОСОБА_3 є військовослужбовцем ДПСУ і посвідчення водія йому потрібне для доїзду на роботу та для потреб його сім`ї.

Потерпіла ОСОБА_10 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 13.03.2023 року подала в канцелярію суду заяву, в якій зазначила, що претензій до обвинуваченого не має, ОСОБА_3 добровільно відшкодував заподіяну їй кримінальним правопорушенням моральну та майнову шкоду, тому просить обвинуваченого суворо не карати та призначити йому покарання не пов`язане з позбавленням волі, а також просить не позбавляти його права керування транспортними засобами.

З врахуванням наведених показань, наданих у судовому засіданні обвинуваченим, та відсутності заперечень учасників судового провадження, суд на підставі ч.3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин події кримінального правопорушення (часу, місця, способу), вчиненого обвинуваченим, винуватості в цьому обвинуваченого, форми вини, мотиву, мети вчинення кримінального правопорушення, обмежив дослідження обставин справи допитом обвинуваченого, оглядом матеріалів справи, які характеризують обвинуваченого як особу та стосуються речових доказів по справі, та визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. Сумнівів у добровільності позиції учасників судового провадження немає. При цьому судом роз`яснено, що у такому разі учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За таких обставин, суд приходить висновку про винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, і вважає, що його дії вірно кваліфіковані за ч.2 ст.286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 .. Приймаючи таке рішення, суд керується критеріями доведення винуватості поза розумним сумнівом, наведених у висновках Європейського суду з прав людини, яких суд дійшов у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» (рішення від 21 квітня 2011 року) та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» (рішення від 6 грудня 1988 року). Так, у цих рішеннях зазначено, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданого збитку.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, суд не знаходить.

Аналізуючи вимоги ст. ст. 50, 65 КК України при призначенні покарання, суд враховує чи відповідатиме покарання за своїм розміром та ступеню тяжкості вчинених злочинів, а також особу винного.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Підставами для судового розсуду при призначенні покарання виступають: кримінально-правові, відносно-визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважуючі норми, в яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, тобто при врахуванні пом`якшуючих та обтяжуючих покарання, визначенні «інших обставин справи», індивідуалізацію покарання - конкретизацію виду і розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, що вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину і його суб`єкта, вказане повністю узгоджується з висновком викладеним у постанові ККС ВС від 13.10.2020 року по справі № 645/10158/14-к.

Обираючи покарання обвинуваченому у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_7 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого, особу винного, який по місцю проживання та місцю несення служби характеризується добре, одружений, в психіатричному чи наркологічному кабінетах на обліку не перебуває, тяжкі невідворотні наслідки, що настали у вигляді загибелі ОСОБА_7 , думку потерпілої ОСОБА_10 , яка просила призначити обвинуваченому не суворе покарання, яке не пов`язане з реальним позбавленням волі.

З урахуванням вище наведеного, суд вважає, що обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити покарання, в межах санкції частини статті, за якою він засуджується у виді позбавлення волі з позбавленням права керування транспортними засобами. При цьому, на підставі ст. 75 КК України, звільнити його від відбування призначеного основного покарання із випробуванням, встановивши іспитовий строк із покладенням на нього обов`язків, згідно ст. 76 КК України, що є тотожним позиції прокурора, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових злочинів для реалізації принципу законності, справедливості, обгрунтованості та індивідуалізації покарання. Підстав для звільнення від кримінальної відповідальності не встановлено.

Вирішуючи питання щодо призначення додаткового покарання, суд враховує висновки викладені у постанові ККC ВС від 17.08.2021 року по справі №333/6785/19, а саме те, що відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Визнаючи особу винною за ч. 2 ст. 286 КК України суд звертає увагу, що будь-який вид покарання, передбачений КК України, призводить до звуження прав засудженої особи. Однак таке звуження прав зумовлене правовою природою покарання, яке, окрім іншого, є заходом кримінального примусу, що застосовується від імені держави до особи, яка вчинила кримінально каране діяння.

Враховуючи наведене, в межах дискреційних повноважень, судом не встановлено підстав не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, оскільки враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме те, що на момент його вчинення ОСОБА_3 водійських прав не мав, тобто свідомо знехтував правилами дорожнього руху, а також те, що місце проживання та місце несення служби обвинуваченого одне і те ж саме с.Мігово Самбірського району Львівської області. Тобто та обставина, яку просила врахувати сторона захисту, покликаючись на те, що право керування транспортним засобом обвинуваченому потрібне, щоб добиратися до місця служби, не знайшла свого підтвердження у судовому засіданні. Окрім того, ні обвинуваченим, ні його захисниками не доведено, що основним видом трудової діяльності ОСОБА_3 є саме керування транспортним засобом.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 10.06.2022 року слід скасувати.

Питання про речові докази вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати слід покласти на обвинуваченого згідно вимог ст. 124 КПК України.

Запобіжний захід, застосований відносно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили, слід залишити попередній у вигляді особистого зобов`язання.

Керуючись ст.ст.100,369,370,373,374 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання - 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням та іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом призначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п.1 та п.2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м.Львова від 10.06.2022 року на автомобіль, марки «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 ;

Речовий доказ - автомобіль, марки «ВАЗ 2108», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_8 - повернути власнику ОСОБА_8 , або його представнику;

Судові витрати у справі за проведення, а саме:

- судової автотехнічної експертизи №1996-Е від 23.11.2022 року в розмірі 3775,40 гривень;

- судової інженерно-технічної експертизи №283-Е від 15.02.2023 року в розмірі 7169,40 гривень;

а всього на суму 10944 (десять тисяч дев`ятсот чорок чотири) гривні 80 копійок стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Старосамбірський районний суд Львівської області на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1