Справа № 346/2844/21
Провадження № 11-кп/4808/395/23
Категорія ст. 199 КПК України
Слідчий суддя у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2023 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 червня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0001030 за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

за участю обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

ВСТАНОВИЛА:

Обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та звільнити його з під варти.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить апеляційний суд звернути увагу на висновок суду першої інстанції, який не відповідає вимогам та порядку розгляду заяв та клопотань, які надходять до суду від сторін учасників судового провадження, що є грубим порушенням процесуальних норм.

Вважає, що судом першої інстанції порушено загальні положення кримінального процесуального законодавства України при розгляді справи. А також зазначає, що судом взагалі не досліджувалися питання обґрунтованості обвинувачення в скоєнні інкримінованого йому злочину.

На його думку, рішення суду є таким, що прийняте з грубим порушенням норм процесуального закону та принципів об`єктивності, неупередженості, таким, що не відповідає вимогам ст.370 КПК України.

Зазначає, що у зв`язку із вказаними грубими порушеннями вимог КПК України, ним було подано заяву про відвід головуючої судді ОСОБА_1 , однак вказана суддя на місці в залі суду відмовила у задоволенні такої заяви, чим грубо порушила вимоги кримінального процесуального законодавства.

Ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 червня 2023 року, зокрема, продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 на 60 днів, тобто до 25 серпня 2023 року включно.

Суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що продовжують існувати наявні ризики, зазначені у ст. 177 КПК України, такі, як те, що обвинувачений ОСОБА_7 з метою ухилення від притягнення до кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, може незаконно впливати на потерпілих, свідків, експертів, у даному кримінальному провадженні, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, може вчинити інше кримінальне правопорушення, тому суд вважав, що слід клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на 60 днів, оскільки інший запобіжний захід, зокрема більш м`який запобіжний захід, в тому числі домашній арешт і особисте зобов`язання, не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України, суд прийшов до висновку про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 на даній стадії кримінального провадження інших більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони будуть недостатніми для запобігання вищевказаним ризикам та забезпечення виконанню обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків. Слідчий суддя наголосив, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України ризики продовжують існувати, є реальними, що виправдовує тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою і продовження саме такого запобіжного заходу у цьому випадку буде виправданим з точки зору наявності відповідного суспільного інтересу. Наявні наведені ризики є дійсними та триваючими, і вони виключають на даний час можливість зміни запобіжного заходу щодо обвинуваченого на більш м`який.

Прокурор в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час та місце апеляційного розгляду повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд апеляційної скарги без його участі.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає за можливе прийняти судове рішення за відсутності прокурора.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що предметом апеляційного оскарження є саме рішення суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 від 27 червня 2023 року, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку судовим рішенням, які вже набули законної сили та виконані у повному обсязі.

Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при прийнятті рішення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 дотримався вказаних вимог закону. Суд першої інстанції правильно задовольнив клопотання, таке рішення прийнято за наявності необхідних для цього підстав, з наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію обвинуваченого; майновий стан обвинуваченого; наявність судимостей у обвинуваченого.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про : наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 3, 5 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Частиною 1 ст. 29 Конституції України визначено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Серйозність пред`явленого обвинувачення, відповідно до п. 81 рішення ЄСПЛ у справі від 26 липня 2001 року «Ілійков проти Болгарії» (справа №33977/97) є тим фактором, який надає можливість продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою, оскільки це є один із аспектів при оцінюванні загрози ухилення від слідства чи продовження заняття злочинною діяльністю.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що на розгляді Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області перебуває обвинувальний акт обвинувачення ОСОБА_7 за ч.4 ст. 187 КК України.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 відповідно до ст.12 КПК України, є особливо тяжкими злочинами.

Прокурор у кримінальному провадженні подав письмове клопотання про продовження раніше обраного щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, у зв`язку з тим, що строк запобіжного заходу закінчується, а встановлені під час досудового слідства ризики, передбачені ст. 177 КПК України, продовжують існувати, а тому підстави для зміни чи скасування запобіжного заходу відсутні.

Під час розгляду клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу суд першої інстанції врахував тяжкість злочинів, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , особу обвинуваченого та ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК ризиків, які не зменшилися, а саме: можливість переховуватися від суду; незаконно впливати на потерпілих, свідків, у даному кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення, та дійшов до обґрунтованого висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому.

При вирішенні питання про законність оскарженого рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що кримінальне провадження перебуває на стадії судового провадження, що обумовлює наявність певних особливостей та істотно відрізняє порядок перевірки судового рішення від аналогічних рішень суду, які ухвалені на стадії досудового розгляду кримінального провадження.

Зокрема, на стадії судового провадження, такий стандарт доказування як «обґрунтована підозра» втрачає свою актуальність і при оцінці доказів повинен бути застосований критерій доведеності «поза розумним сумнівом», який випливає із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Однак, цей критерій може бути застосований тільки під час ухвалення остаточного судового рішення, яким буде розглянуто по суті та вирішено питання про визнання особи винною у вчинені злочину та призначення їй покарання.

В судовому засіданні апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 заявив клопотання про дослідження доказів по справі та долучення до матеріалів справи документів, які на його думку свідчать про відсутність будь-яких ризиків, та відповідно про незаконність судового рішення в частині строку запобіжного заходу, а саме: письмова гарантія № 2 (том 2, а.п. 1-3), клопотання про доручення доказів (том. 2, а.п. 4), висновок експерта від 21 грудня 2020 року №СЕ-19/109/8/3-479ТР/20 (том. 2, а.п. 6-8), висновок експерта від 14 грудня 2020 року №СЕ-19/1098/3-474ТР/20 (том. 2, а.п. 9-37), висновок експерта від 30 жовтня 2019 року №СЕ-19/109/12-527ТР19 (том. 2, а.п. 39-51), висновок експерта від 05 листопада 2019 року №СЕ-19/109/14-619Д/19 (том. 2, а.п. 52-81), висновок експерта від 24 березня 2021 року № СЕ-19/109-21/3084-ТВ (том. 2, а.п. 82-87), висновок експерта від 10 березня 2021 року №СЕ-19/109-21/956-ТВ (том. 2, а.п. 88-100), висновок експерта від 08 листопада 2019 року №СЕ-19/109/12-528ТР/19 (том. 2, а.п. 101-136), висновок експерта №232 (том. 2, а.п. 137-138), протокол огляду предметів від 25 січня 2010 року (том. 2, а.п. 139-153), протокол огляду предметів від 25 січня 2021 року (том. 2, а.п. 154), протокол огляду предметів від 25 січня 2021 року (том. 2, а.п. 155-156), протокол огляду предметів від 27 січня 2021 року (том. 2, а.п. 157-158), постанову про визнання речовим доказом та передачу їх на зберігання від 24 травня 2021 року (том. 2, а.п. 159-160), протокол проведення слідчого експерименту від 01 листопада 2019 року (том. 2, а.п. 163-165), висновок експерта №233 (том. 2, а.п. 166-168), висновок експерта №231 (том. 2, а.п. 172-173), протокол допиту потерпілого від 11 жовтня 2019 року (том. 2, а.п. 183), протокол пред`явлення речей для впізнання від 20 січня 2021 року (том. 2, а.п. 184-186), протокол огляду речей від 13 січня 2021 року (том. 2, а.п. 189-190), протокол допиту потерпілого від 11 жовтня 2019 року (том. 2, а.п. 191-192), протокол допиту потерпілого від 12 жовтня 2019 року (том. 2, а.п. 193-197), протокол огляду місця події від 11 жовтня 2019 року (том. 2, а.п. 198-199), протокол обшуку від 11 листопада 2020 року (том. 2, а.п. 208-213), протокол допиту свідка від 11 листопада 2020 року (том. 2, а.п. 214-216) та іншими документами.

Вказане клопотання колегія суддів задовольнила, дослідила вказані документи з метою перевірки доводів апелянта.

Суд апеляційної інстанції дослідивши вказані документи, дійшов висновку, що такі не свідчать про зменшення або відсутність ризиків встановлених судом першої інстанції.

Подані обвинуваченим ОСОБА_7 письмові пояснення, які обвинувачений іменує письмовою гарантією (том 2, а.п. 1-3), не є підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки такі його пояснення не доводять зменшення встановлених ризиків.

Намагання надати оцінку доказам, які були досліджені в результаті судового розгляду кримінального провадження до ухвалення остаточного судового рішення, може бути визнано сторонами як ознака упередженості суду та визнана правовою підставою для відводу складу суду.

В той час, оскільки зібрані під час досудового розслідування докази були достатніми для складання обвинувального акту, особа, про яку йдеться, могла вчинити таке правопорушення.

На думку суду апеляційної інстанції, інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_7 кримінальне правопорушення, може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що ризик в свою чергу не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для судового провадження подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

У відповідності з ст. 199 КПК України в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження доводи прокурора про те, що ризики згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України з часу застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу, що в свою чергу виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Апелянтом не наведено вагомих підстав вважати, що обставини, які вказували на наявність заявлених прокурором ризиків, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, змінилися, та відповідно, вони зменшились, а також, що після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу виникли нові обставини.

Судовий розгляд триває, встановлюються обставини, які мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Також, на думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів належним чином оцінив в сукупності всі обставини згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, в тому числі характеризуючі особу обвинуваченого дані.

Суд апеляційної інстанції вважає, що під час розгляду клопотання доведено неможливість запобігання відповідним ризикам у разі застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, зокрема особистого зобов`язання чи домашнього арешту. При застосуванні іншого більш м`якого запобіжного заходу відносно нього існує значна ймовірність того, що він порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційний суд, позбавлений можливості надати оцінку сукупності доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду кримінального провадження, об`єктивно встановити стадію судового провадження на якій знаходиться розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, визначити ступінь готовності суду ухвалити остаточне рішення по кримінальному провадженню та обсяг дій, які необхідно виконати суду до завершення судового розгляду кримінального провадження та встановити причини тривалого розгляду кримінального провадження з урахуванням процесуальної поведінки сторін протягом розгляду кримінального провадження.

За аналогічних обставин, колегія суддів не може врахувати факт наявності кримінального провадження щодо працівників правоохоронних органів за зверненням ОСОБА_7 та врахувати такий факт як підставу для зміни запобіжного заходу, та визнати такий факт тотожнім його невинуватості в пред`явленому обвинуваченні.

Колегія суддів враховує, що в умовах воєнного стану питання щодо забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого набуває особливого значення, оскільки здійснення правосуддя в особливих умовах ускладнюється наявністю певних перешкод, які не існують у мирний час (оголошення тривоги, відсутність електропостачання, недофінансування та неналежне кадрове забезпечення, і т.п.) та вимагає від учасників судового розгляду відноситись до виконання своїх обов`язків та реалізації наданих прав з більшою відповідальністю і зобов`язує суд діяти більш ефективно та організовано.

Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що застосування тримання під вартою до обвинуваченого ОСОБА_7 в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, - забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання виникненню ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції в повній мірі врахував положення ст. ст. 177, 178, 183, 194, 199 КПК України, оцінив в сукупності всі обставини, наведені сторонами кримінального провадження, та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 .

Колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що ним було подано заяву про відвід головуючої судді ОСОБА_1 , однак остання безпідставно в порушення вимог закону відмовила у задоволенні заяви про відвід, чим грубо порушила вимоги кримінального процесуального законодавства.

Колегія суддів звертає увагу на те, що у даному випадку питання щодо неупередженості та законності складу суду носить опосередкований характер, оскільки клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого вирішується складом суду, який розглядає дане кримінальне провадження по суті.

Зокрема, зі змісту доводів апеляційної скарги вбачається. що вищевказаний відвід судді ОСОБА_1 заявлений обвинуваченим у зв`язку з тим, що на його переконання суддя не забезпечує справедливий розгляд кримінального провадження, яке стосується висунутого йому обвинувачення.

Разом з тим, колегія суддів неодноразово вказувала на те, що розгляд апеляційним судом скарг на продовження строку тримання під вартою повинен забезпечити незалежність та об`єктивність суду, який розглядає провадження і не повинен виглядати як намагання втрутитись у цей процес та вплинути на його результати, а тому враховуючи мотиви заявленого відводу, питання неупередженості та законності складу суду, який розглядає кримінальне провадження може бути перевірено належним чином під час розгляду провадження за скаргами на остаточне рішення суду першої інстанції, яке буде ухвалено за результатами розгляду кримінального провадження.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції доходить висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що суд першої інстанції повинен вживати необхідних заходів щодо розгляду кримінального провадження у розумні строки, оскільки недотримання строків розгляду кримінальних справ порушує конституційне право на судовий захист, гарантований статтею 55 Конституції України, і негативно впливає на ефективність правосуддя та на авторитет судової влади.

Керуючись вимогами ст. ст. 177, 179, 182, 183, 197, 376, 404, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 27 червня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 , залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_4

ОСОБА_5