Провадження № 1-кс/686/4850/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2023 року м. Хмельницький

Слідчий суддя Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника власника майна адвоката ОСОБА_3 , прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Хмельницькому клопотання представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000377 від 01.09.2022 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.197-1 КК України, ч.2 ст.366 КК України,

встановив:

На розгляд слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області надійшло указане клопотання представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:005:0076, :03:005:0075,:03:005:0091,:03:005:0109, :03:005:0060,:03:005:0117,:03:005:0178,:03:005:0077, :03:005:0173,:03:005:0172,:03:005:0157,:03:005:0074,:03:005:0092,:03:005:0110,:03:005:0174,:03:005:0125,:03:005:0130,:03:005:0175,:03:005:0106,:03:005:0154,:03:005:0159,:03:005:0168, :03:005:0098, :03:005:0169, :03:005:0115, :03:005:0122, :03:005:0129, :03:005:0102, :03:005:0144, :03:005:0155, :03:005:0160, :03:005:0084, :03:005:0108, :03:005:0061,:03:005:0116, :03:005:0123, :03:005:0181, :03:005:0101, :03:005:0145, які на праві власності належать ОСОБА_7 , накладеного ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.06.2023, справа №686/13892/23, провадження №1-кс/686/4614/23) у кримінальному провадженні №0000377.

В обґрунтування клопотання представник заявника зазначає, що ухвала винесена без участі ОСОБА_7 , з грубим порушенням норм кримінального процесуального закону, втручання у її право є непропорційним, оскільки власник майна не може бути суб`єктом кримінальних правопорушень, які розслідуються та обмежує правомірну підприємницьку діяльність, земельні ділянки належать їй та не можуть бути самовільно зайнятими,усі документи на здійснення будівництва у ОСОБА_7 є.

А тому , вважаючи, що арешт накладений необґрунтовано, заявник просить скасувати його повністю. транспортний засіб.

В судовому засідання представник власника майна - адвокат ОСОБА_3 подане клопотання підтримав, просив задовольнити, озвучив викладені у ньому аргументи.

Прокурори ОСОБА_4 і ОСОБА_5 та слідчий ОСОБА_6 заперечили проти задоволення клопотання.

Зазначили, що арешт необхідний для встановлення експертним шляхом самовільного будівництва , яке є динамічним процесом, а тому його скасування не забезпечить проведення експертизи.

Дослідивши долучені до клопотання матеріали, заслухавши пояснення учасників провадження, слідчий суддя дійшов такого висновку.

З матеріалів клопотання та наданих матеріалів кримінального провадження №0000377 вбачається, що підставою для внесення відомостей до ЄРДР та ініціювання кримінального провадження слугувало те, що з УСР в Хмельницькій області надійшли матеріали перевірки відповідно до яких посадові особи одного із суб`єктів підприємницької діяльності здійснюють самовільне будівництво об`єктів нерухомого майна на самовільно зайнятих земельних ділянках на території Хмельницького району, Хмельницької області.

9 червня 2019 року ОСОБА_8 звернувся із відповідною заявою до приватного підприємця ОСОБА_9 , кваліфікаційний сертифікат інженера-землевпорядника №003815 від 29.01.2014, з метою поділу виготовлення «Технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки із кадастровим номером :03:005:1955 цільове призначення для ведення особистого селянського господарства за адресою: АДРЕСА_1 » - «першочергова», в подальшому утворилось 11 земельних ділянок цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, а саме: :03:005:2092 площею 0,09 га, :03:005:2093 площею 0,09 га., :03:005:2094 площею 0,09 га., :03:005:2095 площею 0,09 га., :03:005:2096 площею 0,09 га., :03:005:2097 площею 0,09 га., :03:005:2098 площею 0,09 га., :03:005:2099 площею 0,09 га., :03:005:2100 площею 0,09 га., :03:005:2101 площею 0,09 га. та :03:005:2102 площею 0,09 га.

Згідно з листом із Головного Управління Держгеокадастру в Хмельницькій області №188/281-23 від 23.01.2023 та із додатком до нього, стало відомо, що 15 березня 2021 року подано звернення на зміну цільового призначення земельних вищевказаних земельних ділянок на цільове призначення 02.01 Для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), проте «проект землеустрою щодо зміни цільового призначення земельних ділянок» в ГУ Держгеокадастру в Хмельницькій області відсутній.

В подальшому, 25 листопада 2021 року, 10 земельних ділянок у відповідності до договорів купівлі продажу у приватну власність набула громадянка ОСОБА_7 , та згідно фототаблиць, які є додатком до рапорту УСР в Хмельницькій області щодо виїзду за місцем будівництва котеджного містечка зблокованого типу зроблених 29 серпня 2022 року та 13 жовтня 2022 року, встановлено, що на вищевказаних земельних ділянках здійснюється будівництво котеджного містечка зблокованого типу «Sun Street».

Згодом, ОСОБА_7 звернулась із відповідними заявами в приватне підприємство «Земельно-юридичний центр» з метою поділу 10 земельних ділянках кожна з яких мала рівну площу 0,0909 Га, на 77 земельних ділянок різної площі, а саме на земельні ділянки з кадастровими номерами :03:005:0128, :03:005:0129, :03:005:0130, :03:005:0131, :03:005:0132, :03:005:0133, :03:005:0134, :03:005:0135, :03:005:0136, :03:005:0137, :03:005:0138, :03:005:0139, :03:005:0140, :03:005:0141, :03:005:0142, :03:005:0143, :03:005:0144, :03:005:0145, :03:005:0146, :03:005:0060, :03:005:0061, :03:005:0062, :03:005:0063, :03:005:0064, :03:005:0065, :03:005:0066, :03:005:0067, :03:005:0068, :03:005:0103, :03:005:0104, :03:005:0105, :03:005:0106, :03:005:0107, :03:005:0108, :03:005:0109, :03:005:0110, :03:005:0111, :03:005:0112, :03:005:0113, :03:005:0114, :03:005:0115, :03:005:0116, :03:005:0117, :03:005:0118, :03:005:0119, :03:005:0080, :03:005:0081, :03:005:0084, :03:005:0091, :03:005:0092, :03:005:0098, :03:005:0099, :03:005:0100, :03:005:0101, :03:005:0102, :03:005:0137, :03:005:0136, :03:005:0135, :03:005:0134, :03:005:0133, :03:005:0132, :03:005:0131, :03:005:0130, :03:005:0129, :03:005:0128, :03:005:0120, :03:005:0121, :03:005:0122, :03:005:0123, :03:005:0124, :03:005:0125, :03:005:0126, :03:005:0103, :03:005:0104, :03:005:0105, :03:005:0106, :03:005:0107, :03:005:0108, :03:005:0109, :03:005:0110, :03:005:0111, :03:005:0147, :03:005:0148, :03:005:0149, :03:005:0150, :03:005:0151, :03:005:0152, :03:005:0153, :03:005:0154, :03:005:0155, :03:005:0156, :03:005:0157, :03:005:0070, :03:005:0072, :03:005:0073, :03:005:0074, :03:005:0075, :03:005:0076, :03:005:0077, :03:005:0079, :03:005:0158, :03:005:0159, :03:005:0160, :03:005:0164 та :03:005:0165.

Надалі, на підставі рішення Державного земельного кадастру від 02 листопада 2022 року, ОСОБА_7 , зареєструвала право власності на земельні ділянки в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та здійснює відповідно до будівельних паспортів будівництво індивідуальних (житлових) будинків у АДРЕСА_1 .

За версією органу досудового розслідування будівництво ведеться впритул один до одного без дотримання мінімально допустимих відстаней від об`єкта,який проектується до існуючих будівель і споруд.

Посилаючись на законодавство про регулювання містобудівної діяльності та на Закон України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному житловому будинку», слідство зробило висновок про здійснення зазначеного будівництва із порушенням цільового призначення земельних ділянок та з відсутністю містобудівних умов та обмежень.

А тому 01.05.2023 у межах кримінального провадження призначена комплексна будівельно-технічна експертиза.

Ухвалою слідчого судді слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.06.2023 на указані земельні ділянки накладений арешт із застосуванням усіх визначених законом заборон (відчуження, користування, розпорядження) з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Розглядаючи клопотання про скасування арешту, слідчий суддя встановлює обґрунтованість (необґрунтованість) накладеного арешту та наявність (відсутність) підстав для його подальшого застосування в залежності від того, на яку підставу вказує заявник.

У клопотанні представник володільця майна адвокат ОСОБА_3 фактично вказує на необґрунтованість накладеного арешту та втрату потреби арешту майна, що обумовлює межі дослідження і оцінки обставин справи слідчим суддею у цьому провадженні.

Обґрунтованість накладення арешту обумовлюється наявністю підстав для накладення арешту; співвідношенням майна, на яке накладено арешт, з заявленою у клопотанні про його арешт, метою; зв`язком майна з обставинами, що розслідуються (крім конфіскації та відшкодування шкоди); обґрунтованістю належності майна певній особі; належним мотивуванням застосованого заходу забезпечення кримінального провадження в ухвалі слідчого судді про його арешт; розумністю і співмірністю арешту.

Водночас, одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів.

Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто «остаточності» рішення суду у спірних правовідносинах. Зважаючи на приписи ст. 309 та ст. 174 КПК України, а також вимоги принципу res judicata, слідчий суддя доходить висновку, що одна і та ж підстава для скасування арешту майна не може бути предметом неодноразового розгляду різними судами (слідчими суддями).

Реалізація права на звернення до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна обумовлена не тим, що відповідний суб`єкт не погоджується із застосованим заходом забезпечення кримінального провадження.

Інститут скасування арешту пов`язаний з наявністю двох умов, закріплених у ст. 174 КПК України необґрунтованістю його накладення та відсутності подальшої потреби в ньому.

Представник власника майна наголошує на необґрунтованості арешту майна, фактично посилаючись на невмотивованість висновків слідчого судді, висловлених в ухвалі про арешт майна від 04 червня 2023 року.

Такі недоліки судового рішення можуть бути усунуті в ході судового провадження з його перегляду за відповідною апеляційною скаргою.

З матеріалів клопотання та матеріалів кримінального провадження ,які надійшли від органу досудового розслідування вбачається, що представник не оскаржував ухвалу про накладення арешту на указане майно до Хмельницького апеляційного суду.

З огляду на наведене, слідчий суддя не може здійснити ревізію судового рішення установлення наявності або відсутності порушень норм матеріального та/або процесуального права, що належить до повноважень суду апеляційної інстанції.

А тому такі доводи представника заявника щодо необхідності скасування арешту слідчий суддя відхиляє.

Стосовно заявленої відсутності потреби в арешті майна як підстави для його скасування, у тому числі у зв`язку із непропорційним втручанням у право особи слідчий суддя зазначає таке.

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Згідно з ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження, зокрема і арешту майна, можливе лише якщо:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

На підставі ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

За положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За положеннями ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини другої статті 173 КПК при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу) , розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»).

Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини.

Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе індивідуальний і надмірний тягар (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

Статтею 1 протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права користування, володіння чи розпорядження власністю може бути лише обмежене Законом і має бути виправданим для кожного випадку окремо.

Будь-яке втручання у те чи інше право особи право повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи, зокрема необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу, бо необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52), тобто іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98), оскільки у справі "Бакланов проти Росії" (рішення від 9 червня 2005 р.), так і в справі "Фрізен проти Росії" (рішення від 24 березня 2005 р.) ЄСПЛ зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу "законності" і воно не було свавільним, а у справі "Ізмайлов проти Росії" (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має не становити "особистий і надмірний тягар для особи".

Отже, гарантія від втручання з боку держави та інших (третіх) осіб у здійснення власником своїх повноважень, перешкоджання перспективі протиправного позбавлення власника його майна, недопустимість дій, які суперечать інтересам власника, можливість захисту зазначеного права становить зміст принципу недоторканності (непорушності) права власності.

За змістом положень ст.2 КПК України, при застосуванні будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження має бути забезпечено дотримання прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Окрім того, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

Аналогічні вимоги закону мають бути отримані слідчим суддею і при вирішенні питання про скасування арешту на майно.

Слідчий суддя погоджується з тим, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Водночас, частиною 11 ст. 170 КПК України встановлено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Отже, слідчий суддя зобов`язаний у межах поданого клопотання перевірити чи подальше користування указаним майном призведе до зміни таких його властивостей, які унеможливлять досягнення мети арешту, зокрема зазначеної у клопотанні - збереження цього речового доказу для проведення експертизи.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у кримінальному провадженні призначено комплексну земельно-технічну та будівельно-технічну експертизи, виконання яких доручено експертам Хмельницького відділення КНДІСЕ.

На підставі ухвал слідчих суддів Хмельницького міськрайонного суду з участю сертифікованого інженера-землевпорядника проведені огляди указаних земельних ділянок та встановлені їх межі.

Згідно із фабулою кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.197-1 КК України, розслідування проводиться щодо самовільного будівництва на самовільно зайнятих земельних ділянках.

В судовому засіданні встановлено, що указане майно на праві власності належить ОСОБА_7 .

Указане не заперечує і орган досудового розслідування.

На підставі ч.4. ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

В судовому засіданні не встановлено та слідчий і прокурор не надав доказів про те, яким чином користування указаним майном, з урахуванням предмету досудового розслідування зможе перешкодити проведенню призначеної експертизи, з огляду на фіксацію у процесуальних документах стану будівництва, меж земельних ділянок, у тому числі із застосуванням фото-відео фіксації.

Відсутні і ризики знищення та пошкодження чи зміни зафіксованих властивостей зазначених земельних ділянок, що зможе перешкодити проведенню експертизи.

Посилання сторони обвинувачення на динамічність процесу будівництва не може бути взята до уваги у якості підстави для арешту земельних ділянок, у тому числі із застосуванням усіх визначених законом заборон, оскільки у разі застосування арешту, будівництво не здійснюватиметься, а проведення експертизи у будь-якому випадку проводиться на підставі наявних, зафіксованих відомостей та станом на певний час.

Відповідно до Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 08.10.98 № 53/5 експерту забороняється вирішувати питання, що виходять за межі кваліфікації судового експерта за відповідною експертною спеціальністю, у тому числі з питань права;

Як вбачається із постанови слідчого від 01.05.2023 про призначення комплексної будівельно-технічна експертизи, експерту поставлене питання, яке не входить у типовий перелік питань при призначенні такого виду експертиз, зокрема «чи наявні в ході проведення будівельних робіт на земельних ділянках ознаки самовільного будівництва?».

Указане є правовим питанням,яке здійснюється суб`єктом правозастосування з урахуванням встановлених обставин.

З матеріалів кримінального провадження та будівельних паспортів слідує, що будівництво здійснюється на підставі будівельних паспортів, дійсність яких не спростована.

Інші питання експертизи, зокрема і те, чи відповідає площа забудови виданим будівельним паспортам, чи відповідає цільове призначення земельних ділянок фактичному користуванню, чи є об`єкти (у множині) будівництва багатоквартирним житловим будинком можуть бути надані експертом за зафіксованими відомостями.

Фіксація стану будівництва здійснена у встановленому законом порядку.

А тому надання експертом ствердної відповіді на запитання слідчого про те, чи необхідно забезпечити фіксований стан об`єктів будівництва не слугує підставою для арешту земельних ділянок.

За відсутності доведеності ризиків, якими обумовлюється накладення арешту для досягнення його завдання з урахуванням мети досудового розслідування, відсутні підстави для застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження.

В судовому засіданні прокурор і слідчий не довели яким чином продовження будівництва на указаних земельних ділянках перешкодить проведенню експертизи з урахуванням стадії завершення будівництва для встановлення факту самовільного будівництва та зайняття земельної ділянки відповідно до поставлених експерту питань.

Щодо аргументів слідчого про заборону у спосіб накладення арешту у межах кримінального провадження, здійснювати будівельні роботи, тобто фактично підприємницьку (господарську діяльність), неправомірність якої в установленому законом порядку не доведена, слідчий суддя зазначає, що відповідно до частини восьмої статті 32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» під час здійснення державного архітектурно-будівельного контролю на об`єктах самочинного будівництва клас наслідків таких об`єктів визначається самостійно відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю або із залученням експертної організації чи експерта, який має відповідний кваліфікаційний сертифікат.

Верховний Суд зі змісту статті 39 та 41 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» встановив, що орган уповноважений виносити припис щодо усунення виявлених під час перевірки порушень, у тому числі щодо заборони експлуатації самочинно збудованих об`єктів, щодо яких відсутні дозвільні документи на будівництво та документи, які засвідчують введення їх в експлуатацію. При цьому у разі виявлення, що об`єкт, який збудований за наявності відповідного права на будівництво (зареєстрованого повідомлення, декларації та за необхідності - дозволу на виконання будівельних робіт), однак не введений в експлуатацію у встановленому порядку (без наявності документа, який засвідчує введення в експлуатацію), експлуатується, орган ДАБІ може заборонити експлуатацію такого об`єкта на підставі окремого вмотивованого рішення, а не на підставі припису. Тобто необхідно розрізняти об`єкт, збудований на законних підставах, однак не введений в експлуатацію, та об`єкт самочинного будівництва, який збудований без наявності законних підстав.

На цій підставі Верховним Судом у постанові від 26 січня 2021 року у справі № 826/10130/18 (адміністративне провадження № К/9901/13468/19) сформульовано правовий висновок, відповідно до якого вимога щодо заборони експлуатації виявленого самочинно збудованого об`єкта, зокрема, якщо він має ознаки об`єкта підвищеної небезпеки, поширюється на всіх суб`єктів, які здійснюють експлуатацію такого об`єкта незалежно від того, чи мають вони причетність до його зведення. При цьому відповідальність за зведення самочинно збудованого об`єкта несе саме особа, яка здійснила таке будівництво, за замовчуванням - особа, яка є власником самочинно реконструйованого об`єкта або власником чи користувачем земельної ділянки, на якій проведено нове будівництво.

Посилання слідчого на мораторій здійснення перевірок заходів реагування контролюючим органом у сфері державного архітектурно-будівельного контролю,яким натепер є ДІАМ, не може слугувати для підставою арешту майна, оскільки питання здійснення належного урядування державою не може автоматично покладати негативний, надмірний тягар на особу.

У матеріалах кримінального провадження відсутнє рішення суду, ухвалене у встановленому порядку про заборону здійснення підприємницької діяльності власником та/або користувачем земельної ділянки.

З урахуванням приписів ч.1 ст.170 КПК України, ч.4. ст.173 КПК України щодо мети, можливих заборон, співмірності накладення арешту, встановлення заборони користування земельними ділянками, що фактично позбавляє власника/користувача на здійснення будівельних робіт, не може слугувати підставою для заборони здійснення правомірної підприємницької діяльності у спосіб накладення арешту на майно у межах кримінального провадження.

Аргументи слідчого і прокурорів щодо необхідності збереження арешту із встановленням заборон на користування, розпорядження майном, з огляду на порушення державних будівельних норм під час будівництва та необхідності за допомогою експертизи це установити, не можуть слугувати підставою для продовження застосованого арешту, у тому числі із встановленням усіх визначених законом заборон, з огляду на наведені обставини та будуть становити надмірний тягар для власників та користувачів зазначеного майна.

Крім цього, тягар відповідальності, у тому числі цивільної у разі визнання указаного об`єкта незавершеного будівництва, самочинним в установленому законом порядку несе його власник.

А тому доводи прокурора про припинення незаконного будівництва не можуть бути взяті до уваги, оскільки відомостей про визнання указаного об`єкта самочинним будівництвом, матеріли клопотання не містять.

За таких обставин, відсутня потреба у застосуванні заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту зазначеного майна.

Керуючись ст.ст.172, 173 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 04.06.2023 (справа №686/13892/23, провадження №1-кс/686/4614/23) у кримінальному провадженні №0000377 на

земельні ділянки з кадастровими номерами:

:03:005:0076,

:03:005:0075,

:03:005:0091,

:03:005:0109,

:03:005:0060,

:03:005:0117,

:03:005:0178,

:03:005:0077,

:03:005:0173,

:03:005:0172,

:03:005:0157,

:03:005:0074,

:03:005:0092,

:03:005:0110,

:03:005:0174,

:03:005:0125,

:03:005:0130,

:03:005:0175,

:03:005:0106,

:03:005:0154,

:03:005:0159,

:03:005:0168,

:03:005:0098,

:03:005:0169,

:03:005:0115,

:03:005:0122,

:03:005:0129,

:03:005:0102,

:03:005:0144,

:03:005:0155,

:03:005:0160,

:03:005:0084,

:03:005:0108,

:03:005:0061,

:03:005:0116,

:03:005:0123,

:03:005:0181,

:03:005:0101,

:03:005:0145,

:03:005:0156,

,

які на праві приватної власності належать ОСОБА_7 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя