Єдиний унікальний номер 194/882/22
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2023 року. м. Павлоград.

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської

області у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлоград кримінальне провадження, зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000009 від 05.01.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , уродженця м. Шахтинськ, Казахстан, громадянина України, з середньою технічною освітою, розлученого, маючого на утриманні неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України,

за участі прокурора - ОСОБА_5 ,

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , 29.12.2021 року, здійснюючи послуги з перевезення пасажирів службою таксі на автомобілі марки «Opel Meriva» д.н. НОМЕР_2 , приблизно о 21.55 год., привіз пасажира ОСОБА_6 до вулиці Центральної в с. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області, та зупинився навпроти Богуславської загальноосвітньої школи першого та третього ступенів. В цей час між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт з приводу оплати послуг таксі. В ході словесного конфлікту у ОСОБА_3 на ґрунті неприязних відносин раптово виник злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень середньої тяжкості ОСОБА_6 . Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_3 виштовхав ОСОБА_6 через передні пасажирські двері автомобілю таксі на вулицю, після чого, умисно штовхнув руками ОСОБА_6 , внаслідок чого останній впав на проїжджу частину на вул. Центральній в с. Богуслав Павлоградського району. ОСОБА_3 , продовжуючи реалізовувати злочинний умисел спрямований на спричинення тілесних ушкоджень, наніс ОСОБА_6 один удар правою ногою в область обличчя, один удар лівою ногою в область обличчя. Від вказаних ударів ОСОБА_6 впав на спину. Після цього, ОСОБА_3 , не припиняючи своїх злочинних дій, наніс удар правою ногою в область обличчя ОСОБА_6 , та два удари лівою ногою в область його обличчя. Після того, як ОСОБА_6 перестав чинити будь-який опір та залишався лежати на проїзній частині вул. Центральної в с. Богуслав Павлоградського району, ОСОБА_3 з місця вчинення злочину зник. Внаслідок своїх умисних протиправних дій, ОСОБА_3 спричинив потерпілому ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому нижньої щелепи у фронтальному відділі та ангулярного праворуч та ліворуч, ускладненого травматичним остеомієлітом нижньої щелепи праворуч, які відносяться до ушкоджень середньої тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж 21 день).

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав, та суду показав, що він здійснював неофіційно послуги з перевезення пасажирів службою таксі на автомобілі марки «Opel Meriva» д. н. НОМЕР_2 , та 29.12.2021 року, приблизно о 21.55 год., привіз пасажира ОСОБА_6 до вулиці Центральної в с. Богуслав Павлоградського району Дніпропетровської області, зупинився навпроти Богуславської загальноосвітньої школи, та запросив суму, як було зазначено на телефоні, а саме 160 грн. Потерпілий при цьому його вдарив, та хотів вирвати з його рук мобільний телефон. Він схопив потерпілого та випхав за двері автомобіля, де останній піднявся та хотів нанести йому удар, але він увернувся, та ногою наніс удар потерпілому у ліву частину голови. Після першого удару не було необхідності наносити ще удари, але була загроза, бо потерпілий міг щось витягнути з карманів, та нанести йому удари. Коли потерпілий піднявся, то він знову наніс йому приблизно 4 удари ногою у голову, та коли той упав, то наніс останні 2 удари ногами по голові, сів у машину, та поїхав. Швидку медичну допомогу він не викликав, так як був у стані шоку, та злий на потерпілого. Він раніше займався боксом, тяжкою атлетикою. Шкоду частково відшкодував потерпілому, та кається в тім що сталося.

Аналізуючи показання обвинуваченого в тій частині, що потерпілий вдарив його хотів вирвати з його рук мобільний телефон, та йому була загроза, так як останній міг щось витягнути з карманів, та нанести йому удари, спростовуються показами потерпілого, а саме, що він не бив обвинуваченого, не довіряти яким у суду не має жодних підстав, суперечать письмовим доказам, не відповідають фактичним обставинам справи, спростовуються об`єктивними доказами у справі, є неконкретними, не містять послідовності, є способом захисту обвинуваченого, та мають мету переконати суд у непричетності до скоєного злочину, та уникнення ним за це відповідальності. Твердження обвинуваченого також спростовуються його поведінкою після вчинення злочину, який переконавшись, що потерпілий без свідомості лежить на землі, покинув місце скоєння злочину, не викликав швидку медичну допомогу.

Винність обвинуваченого ОСОБА_3 в скоєнні інкримінованого йому злочину повністю підтверджується сукупністю доказів, а саме показами потерпілого, показами самого обвинуваченого, який в судовому засіданні підтвердив той факт, що наносив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_6 , письмовими матеріалами справи, які містяться у матеріалах кримінального провадження, та безпосередньо дослідженими у судовому засіданні.

Так, потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні показав, що він працює на шахті «Західно-Донбаська», одружений, та має 2 двоє неповнолітніх дітей. 29.12.2021 року о 16.00 год. він після роботи приїхав у м. Павлоград, де сидів у гаражі разом із товаришем - ОСОБА_9 , з яким вживали спиртне, саме він випив 0.5 л. горілки, тому його товариш приблизно о 21 год. викликав "таксі". Приїхав обвинувачений на автомобілі марки «Opel Meriva». Він сів на пасажирське сидінні, та заснув, а прокинувся від того, що почув удар, це було у с. Богуслав, та обвинувачений вимагав у нього 1 000 грн. за проїзд, на що він став заперечувати. Після цього обвинувачений наніс йому один удар по обличчю кулаком, та виштовхнув з машини, від чого він впав на землю, та втратив свідомість. Він не пам`ятає чи були удари ногами, бо був без свідомості. Приїхала швидка медична допомога, але він відмовився їхати у лікарню, та по дорозі додому знову втратив свідомість. Знайшли його вже о 23.00 год. за школою. У лікарні він перебував на стаціонарі з переломи нижньої челюсті, та перелом носу. На даний час він ще потребує лікування.. Він має наразі пригальмоване мовлення та втрату пам`яті. Тілесні ушкодження обвинуваченому він не спричиняв так як перебував у сильному алкогольному сп`янінні. З позовом про відшкодування йому завданої шкоди він буде звертатися до суду в окремому провадженні. При винесені покарання обвинуваченому він покладається на розсуд суду.

Аналіз показань обвинуваченого, потерпілого, викладених вище, на думку суду є допустимими та об`єктивними. Відсутність будь-яких протиріч між ними дають підстави дійти висновку щодо їх логічності, послідовності та правдивості, підтверджують обставини, що підлягають доказуванню і впливають на оцінку дій обвинуваченого та підтверджують його вину в інкримінованого йому злочину.

Окрім показань, наданих обвинуваченим, потерпілим, у судовому засіданні вина ОСОБА_3 також підтверджується іншими доказами, безпосередньо дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 05.01.2022, відповідно до якого ОСОБА_6 повідомив про події 29.12.2021 о 21.50 год., як невідомий йому чоловік по вул. Центральна с. Богуслав умисно спричинив йому тілесні ушкодження у вигляді перелому щелепи та забоїв голови. (Том № 1 а. с. 40);

- довідками лікаря щодо тілесних ушкоджень ОСОБА_6 , з датою звернення 30.12.2021. (Том № 1 а. с. 41-42);

- протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 01.01.2022, відповідно до якого ОСОБА_10 повідомила про події 29.12.2021 о 21.50 год., як невідомий чоловік по вул. Центральна с. Богуслав умисно спричинив тілесні ушкодження її чоловіку ОСОБА_6 (Том № 1 а. с. 44);

- протоколом пред`явлення особи для впізнання від 02.06.2022, відповідно до якого у присутності понятих ОСОБА_6 впізнав під номером 3 особу, яка наносила йому тілесні ушкодження в с. Богуслав (Том № 1 а. с. 48-51);

- протоколом огляду предмета від 07.05.2022, та відеодиском з камер спостереження біля школи по вул. Центральна с. Богуслав Павлоградського району за період часу з 21.30 год. до 22.30 год., який було досліджено у судовому засіданні, та виявлено факт нанесення обвинуваченим 2 ударів ногами по голові потерпілому, який лежав на землі, та що потерпілий не представляв небезпеки обвинуваченому. (Том № 1 а. с. 52-55);

- довідко. директора ТОВ «Економ таксі», та фото таблицею до нього, відповідно до якої 29.12.2021 о 21.00 год. дійсно на лінію «515» за номером телефону НОМЕР_3 надійшло повідомлення від чоловіка із замовленням 1184292. (Том № 1 а. с. 57-59);

- висновком експерта № 194 від 15.06.2022, відповідно до якого у ОСОБА_6 виявлені тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому нижньої щелепи у фронтальному відділі та ангулярного праворуч та ліворуч, ускладненого травматичним остеомієлітом нижньої щелепи праворуч. Виявлені тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому нижньої щелепи у фронтальному відділі та ангулярного праворуч та ліворуч, ускладненою травматичним остеомієлітом нижньої щелепи праворуч утворилися по ударному механізму від дії тупих твердих предметів (предмету), з місцем прикладання діючої сили і в область нижньої щелепи за своїм характером відносяться до ушкоджень СЕРЕДНЬОЇ тяжкості, які спричинили тривалий розлад здоров`я на термін понад три тижні (більш ніж як 21 день) згідно п. 2.2.1 в) п. 2.2.2 «Правил судово-медичного визначення ступені тяжкості тілесних ушкоджень» наказ №6 «Про розвиток та вдосконалення судово - медичної служби України» від 17.01.1995 р. Враховуючи морфологічні ознаки виявлених тілесних ушкоджень, давність утворення може відповідати терміну вказаному в постанові про призначення судово - медичної експертизи та в наданій медичній документації, тобто 29.12.2021р. Враховуючи характер, кількість та локалізацію виявлених тілесні ушкоджень, малоймовірне їх спричинення собі самостійно. (Том № 1 а. с. 60-62).

Згідно довідки № 12944 від 17.02.2023 року ОСОБА_3 30.12.2021 року звернувся до лікаря КНП «ПЛІЛ» з саднами, гематомами, які з його слів, отримав 29.12.2021 року на побутовій основі, та невідомими особами.

З даної довідки слідує, що обвинувачений отримав садна та гематоми невідомими особами, тобто не потерпілим. Сам потерпілий надав суду покази, а саме, що він не бив обвинуваченого, та недовіряти даним показам у суду немає підстав. Крім того, обвинувачений заявив, що потерпілий спав в автомобілі, так як перебував у сильній стадії алкогольного сп`яніння, а тому на думку суду, не мав можливості наносити удари обвинуваченому. Також з камер відео спостереження вбачається, що обвинувачений наносить удари потерпілому, а не навпаки.

У судовому засіданні обвинувачений стверджував, що він наніс тілесні ушкодження потерпілому під час захисту, бо останній також намагався спричинити йому тілесні ушкодження, а саме підходив до нього.

Щодо позиції обвинуваченого про вчинення злочину внаслідок самозахисту і в умовах вимушеної самооборони, а також відсутності умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, суд виходить з наступного.

Частина 1 ст. 122 КК України передбачає умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину.

Закріплене в ст. 36 КК України право кожної особи на необхідну оборону є фундаментальною гарантією реалізації конституційного положення про те, що кожний має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (частина друга ст. 27 Конституції України).

Згідно із частиною першою статті 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту (частина третя статті 36 КК України).

Право на необхідну оборону виникає лише тоді, коли суспільно небезпечне посягання викликає у того, хто захищається, невідкладну необхідність в заподіянні шкоди тому хто посягає для негайного відвернення або припинення його суспільно небезпечного посягання.

Разом з цим, стан необхідної оборони виникає не лише в момент вчинення суспільно небезпечного посягання, а й у разі створення реальної загрози заподіяння шкоди. При з`ясуванні наявності такої загрози необхідно враховувати поведінку нападника, зокрема, спрямованість умислу, інтенсивність і характер його дій, що дають особі, яка захищається, підстави сприймати загрозу як реальну.

Отже, досліджені в судовому засіданні докази свідчать про те, що на час події були відсутні будь-які реальні протиправні посягання з боку потерпілого, та направлені на порушення прав та інтересів обвинуваченого.

Аналіз показів обвинуваченого свідчить про те, що він був вільний у виборі своєї позиції. Суд враховує, що дії обвинуваченого мали активний характер, він міг розраховувати на особливу силу удару, і їх наслідки, при чому тяжкість цих наслідків у свідомості обвинуваченого не була конкретизована. Суд також враховує спрямованість умислу обвинуваченого.

Судом також встановлено, що потерпілий не ніс загрози життю та здоров`ю обвинуваченому, так як лежав непритомним на землі, та також враховує, що обвинувачений фізично здорова людина, яка займалася спортивною діяльністю, а саме боксом. Наносячи удари ногами, два останні які були уже в непритомному стані потерпілого, з використанням сили, обвинувачений не міг не усвідомлювати те, що таким способом наносить умисні тілесні ушкодження особі, яка не чинить опору, а знаходиться без свідомості, після чого покинув місце скоєння злочину.

Відсутність наміру на надання будь-якої допомоги, в тому числі і спеціалізованої медичної, для чого необхідно було б викликати бригаду «швидкої» медичної допомоги, свідчить про його - ОСОБА_3 небажання надати будь-яку допомогу потерпілому, та говорить лише про наявність єдиного умислу та дій, направлених саме на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_6 .

Підстав для визнання доказів, які покладені в основу судового рішення недопустимими, у суду не має.

Наведені вище докази, на думку суду є такими, що доповнюють одне одного, є належними, допустимими та достатніми, оскільки, у відповідності до ст.84-86 КПК України прямо підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженню, та інші обставини, які мають значення для кримінального провадження, а також є такими, що отримані у порядку, встановленому Конституцією України та КПК України.

В зв`язку з зазначеним, дослідивши і проаналізувавши надані суду докази кожен окремо, відповідно до вимог ст. 94 КПК України, та оцінивши їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, так і сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд прийшов до висновку, що вина ОСОБА_3 повністю доведена наданими та дослідженими судом доказами.

Інших протиріч у досліджених доказах, що мають істотне значення для висновків суду, не встановлено.

Матеріали досудового розслідування у відношенні ОСОБА_3 були відкриті відповідно до ст. 290 КПК України, про що зазначено в реєстрі матеріалів досудового розслідування.

Судом створені необхідні умови для виконання сторонами обвинувачення і захисту їх процесуальних обов`язків і здійснення прав, в тому числі і права на захист, досліджені всі представлені сторонами докази.

Отже, суд, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності приходить до висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 в повному обсязі пред`явленого обвинувачення і доведеності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, а саме: умисне середньої тяжкості тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Відповідно до роз`яснень п. 1,3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 24.10.2003 року "Про практику призначення судами кримінального покарання", суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись засад покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Крім того, ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський Суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово зазначав, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним.

Європейський Суд вказує, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілих. Однією із умов досягнення цієї мети є відшкодування завданого злочином збитку або усунення заподіяної шкоди.

При призначенні виду та розміру покарання ОСОБА_3 суд враховує суспільну небезпеку вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, має на утриманні неповнолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та матір, яка хворіє, та потребує догляду. Також обвинувачений на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не працює, розлучений, має постійне місце проживання, де характеризується з позитивної сторони.

Згідно ст. 66 КК України, обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Доводи обвинуваченого щодо каяття, суд визнає як бажання останнього виправити ситуацію, що склалася під час судового розгляду кримінального провадження, та неготовності понести заслужене покарання.

Що стосується щирого каяття обвинуваченого, про яке ним було заявлено, суд вважає зазначити наступне.

Щире каяття - це обставина, яка відображає психічний стан особи, котра вчинила злочин. Каяття передбачає глибокі внутрішні переживання особою того, що сталося, моральне засудження своєї злочинної поведінки, усвідомлення вини, почуття сорому, докорів сумління. Тобто щире каяття - це передусім морально-психологічне явище, яке виявляється у самозасудженні особою вчиненого нею злочину, його наслідків, прагненні усунути заподіяну шкоду та рішенні особи більше не вчиняти злочинів. Для цього щире каяття, як внутрішнє переживання особи, повинно віднайти свій зовнішній прояв. Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує фактичні обставини вчиненого злочину, визнає свою вину частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.

В даному випадку суд не вбачає в діях обвинуваченого щирого, справжнього каяття, так як останній не усвідомлює своєї провини в повному обсязі, так як на досудовому розслідуванні провину не визнавав, а під час судового розгляду, правдиво не розповідав про фактичні обставини, вчиненого ним злочину.

Згідно ст. 67 КК України, обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, не встановлено.

Під час визначення покарання суд також враховує, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії не тяжких злочинів, потерпілому частково відшкодував шкоду, та останній не наполягав на позбавлення його волі.

Як витікає з вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання з урахуванням ступеню тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особи винного та обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також не має на меті фізичних страждань або принизити людську гідність.

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання у межах санкції ч.1 ст. 122 КК України у вигляді позбавлення волі.

Враховуючи дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відношення останнього до того, що сталося, думку потерпілого, який не наполягав на позбавлення волі обвинуваченого, те, що тяжких наслідків не настало, суд вважає, що його виправлення можливе без ізолювання від суспільства, та вважає можливим відповідно до ст.75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком, протягом якого він не скоїть нового злочину, та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Дане покарання, на думку суду, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, та попередження вчинення ним кримінальних правопорушень.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим принципом верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Цивільний позов не заявлений.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази слід розподілити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком на 2 (два) роки, з виконанням обов`язків, передбачених п. 1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов не заявлений.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні. :

-лазерний диск з відеозаписом - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Процесуальні витрати відсутні.

Запобіжний захід у відношенні ОСОБА_3 не обирався.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1 .