Номер провадження: 11-сс/813/1271/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.07.2023 року про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту в кримінальному провадженні №0000114 від 27.02.2023 року, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився с. Малинівка Іванівського району Одеської області, громадянина України, тимчасово виконуючого обов`язки заступника начальника відділу поліцейської діяльності №1 Березівського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Одеській області, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України,

встановив:

В провадженні Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві перебуває кримінальне провадження №0000114 від 27.02.2023 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.368, ч.3 ст.369-2 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_8 повідомлено про підозру у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, вчиненого за наступних обставин.

Досудовим розслідуванням встановлено, що наказом начальника ГУНП в Одеській області № 980 о/с від 20.05.2022 року, ОСОБА_8 призначено на посаду старшого інспектора СРПП ВПД №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області.

ОСОБА_8 органом досудового розслідування інкримінується те, що він, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення став на шлях злочинної діяльності та умисно вчинив корисливий корупційний злочин, а саме: одержав неправомірну вигоду від ОСОБА_9 , за не вчинення в інтересах останньої, умисних дій з використанням свого службового становища, за попередньою змовою з поліцейським сектору реагування патрульної поліції Відділу поліцейської діяльності №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 за наступних обставин.

Так, у невстановлений у ході досудового розслідування час, ОСОБА_10 , усвідомлюючи, що для виконання його злочинного умислу направленого на одержання неправомірної вигоди від фізичних осіб, за не притягнення їх до адміністративної відповідальності, вирішив вступити у попередню змову із капітаном поліції, старшим інспектором сектору реагування патрульної поліції ВПД №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8

28.01.2023 року, приблизно о 15:00 год., під час виконання своїх службових обов`язків, перебуваючи в добовому наряді та здійснюючи патрулювання, поліцейський сектору реагування патрульної поліції Відділу поліцейської діяльності №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області старший сержант поліції ОСОБА_10 , перебуваючи у однострої поліції, разом з старшим інспектором СРПП ВПД №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_11 , знаходячись у службовому автомобілі марки KRAZS SRHSP5, з д.н.з. « НОМЕР_1 » з увімкненими проблисковими маячками, здійснили зупинку автомобіля «Mercedes 124», д.н.з. Республіки Болгарія НОМЕР_2 , по вулиці Набережна, с. Настасіївка, Березівського району, Одеської області, яким керувала ОСОБА_9 .

Відразу після зупинки вказаного автомобіля, на вимогу працівників поліції, ОСОБА_9 надала свідоцтво про реєстрацію автомобіля марки «Mercedes 124», д.н.з. Республіки Болгарія НОМЕР_2 .

При цьому, ОСОБА_10 повідомив, що вищевказаним транспортним засобом без проведення його митного оформлення, користуватись не дозволяється, у зв`язку із чим, він зобов`язаний вилучити вказаний транспортний засіб, а стосовно ОСОБА_9 скласти протокол про вчинення адміністративного правопорушення.

У той же час, старший сержант поліції, поліцейський сектору реагування патрульної поліції Відділу поліцейської діяльності №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 повідомив, що є можливі інші шляхи вирішення питання, а саме у разі надання нею неправомірної вигоди, вона зможе безперешкодно їздити на вказаному не розмитненому транспортному засобі та не буде притягнута до адміністративної відповідальності, коли ОСОБА_10 заступає на чергування.

Реально сприймаючи вказані обставини та висловлену пропозицію, ОСОБА_9 вимушено погодилась на вказані умови ОСОБА_10 .

Надалі, 21.02.2023 року, приблизно о 13:20 год., до ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_10 з питанням про необхідність зустрітися, зазначивши, що він під`їде до неї додому.

В подальшому, того ж дня, приблизно о 14:00 год., ОСОБА_9 , перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , побачила ОСОБА_10 , який перебував разом із старшим інспектором СРПП ВПД №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 .

Під час розмови ОСОБА_10 , перебуваючи разом з ОСОБА_8 повідомив про необхідність надати неправомірну вигоду у розмірі 4000 гривень за безперешкодне пересування на автомобілі, марки «Mercedes 124», д.н.з. Республіки Болгарія НОМЕР_2 , яким користується ОСОБА_9 в межах району в якому вони здійснюють свою службову діяльність.

ОСОБА_9 повідомила працівникам поліції, що на даний час у неї немає такої суми та зможе надати їх пізніше. Після чого, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 залишили місце проживання ОСОБА_9 .

У подальшому, на виконання раніше обумовлених домовленостей, 03.03.2023 року близько 13:14 год. ОСОБА_9 зателефонувала ОСОБА_10 та повідомила, що готова зустрітись, на що останній назначив місце зустрічі за адресою: смт. Миколаївка, Березівського району, Одеської області.

Далі, цього ж дня близько 13:30 год., у попередньо узгодженому місці, за адресою: смт. Миколаївка, Березівського району, Одеської області, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, старший сержант поліції, поліцейський сектору реагування патрульної поліції Відділу поліцейської діяльності №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , за попередньою змовою із старшим інспектором СРПП ВПД № 1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , отримав від ОСОБА_9 неправомірну вигоду у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень.

Після отримання неправомірної вигоди, ОСОБА_10 повідомив ОСОБА_9 , що остання протягом місяця може безперешкодно їздити на автомобілі, марки «Mercedes 124», д.н.з. Республіки Болгарія НОМЕР_2 , яким вона користується, по території колишнього Миколаївського району (наразі Березівський район), який входить в зону обслуговування Відділу поліцейської діяльності №1 (смт. Миколаївка) Березівського РВП ГУНП в Одеській області.

У подальшому, 13.04.2023 року, приблизно о 12:45 год., ОСОБА_9 отримала дзвінок від поліцейського сектору реагування патрульної поліції Відділу поліцейської діяльності №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , який повідомив, що протягом дня, до неї має заїхати ОСОБА_8 , якому остання має передати чергову суму неправомірної вигоди в розмірі 4000 гривень, за безперешкодне пересування на автомобілі марки «Mercedes 124», д.н.з. Республіки Болгарія НОМЕР_2 протягом поточного місяця.

Через деякий час, 13.04.2023 року близько 17:32 год., до ОСОБА_9 , яка перебувала за місцем свого мешкання за адресою: АДРЕСА_3 , зателефонував старший інспектор СРПП ВПД № 1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , який повідомив ОСОБА_9 , що перебуває поблизу її місця мешкання.

Вийшовши на вулицю, ОСОБА_9 побачила раніше їй знайомого старшого інспектора СРПП ВПД №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , який був одягнений у поліцейську форму.

Далі, цього ж дня близько 17:36 год., діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення, старший інспектор СРПП ВПД № 1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 , за попередньою змовою зполіцейським сектору реагування патрульної поліції Відділу поліцейської діяльності № 1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 , отримав від ОСОБА_9 неправомірну вигоду у розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень за безперешкодне пересування останньої на автомобілі марки «Mercedes 124», д.н.з. Республіки Болгарія НОМЕР_2 протягом поточного місяця та не притягнення її до адміністративної відповідальності.

Після отримання неправомірної вигоди, ОСОБА_8 повідомив ОСОБА_9 , що в разі виникнення в останньої будь-яких проблемних питань зі співробітниками поліції, їй необхідно телефонувати до ОСОБА_12 , який їх владнає та залишив місце мешкання ОСОБА_9 .

Загальна сума неправомірної вигоди отриманої старшим сержантом, поліцейським сектору реагування патрульної поліції Відділу поліцейської діяльності № 1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_10 за попередньою змовою із капітаном поліції, старшим інспектором СРПП ВПД №1 Березівського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_8 від ОСОБА_9 за безперешкодне пересування останньої на автомобілі марки «Mercedes 124», д.н.з. Республіки Болгарія НОМЕР_2 та не притягнення її до адміністративної відповідальності, складає 8000 (вісім тисяч) гривень.

27.06.2023 року ОСОБА_8 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України за кваліфікуючими ознаками - одержання службовою особою, неправомірної вигоди, за не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням службового становища, за попередньою змовою групою осіб.

28.06.2023 року слідчий Другого Слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_13 звернувся до слідчого судді з погодженим прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 клопотанням про обрання підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання, з покладенням процесуальних обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК.

Клопотання мотивоване тим, що ОСОБА_8 підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків: переховування від органу досудового розслідування та суду; здійснення незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, а також вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження вчинення кримінального правопорушення, в якому підозрюється.

Оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та обрано підозрюваному ОСОБА_8 запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , за виключенням необхідності залишити житло під час оголошеної повітряної тривоги, строком до 27.08.2023 року включно, в межах строку досудового розслідування, з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України, а саме: 1) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 2) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 3) утримуватися від спілкування зі свідками та іншим підозрюваним у вказаному кримінальному провадженні; 4) здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя послався на обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме можливого переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду та його незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Іншими учасниками кримінального провадження ухвала слідчого судді оскаржена не була.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги; дослідивши матеріали судового провадження; обговоривши доводи апеляційної скарги; колегія суддів дійшла висновку про таке.

Частина перша ст. 404 КПК України (далі КПК) передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Стаття 370 КПК передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Питання, які слідчий суддя повинен вирішити при обранні запобіжного заходу у виді домашнього арешту визначені положеннями ст.ст. 177, 178, 181 КПК.

Відповідно до ст. 181 КПК домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно ч. 6 ст. 181 КПК строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню чи вчинити інше правопорушення.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Під час апеляційного перегляду оскарженої ухвали встановлено, що слідчий суддя дотримався вказаних вимог закону при розгляді клопотання про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Прийняте рішення слідчий суддя мотивував наявністю обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, врахував суспільно-небезпечний характер, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному в разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, а також наявність ризиків, які дають підстави вважати, що підозрюваний, перебуваючи на свободі, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду; вчинити незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні.

Ризик вчинення іншого кримінального правопорушення слідчий суддя визнав недоведеним.

З викладеного вбачається, що слідчий суддя, приймаючи рішення про доцільність застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, врахував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування такого запобіжного заходу та обґрунтовано дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання, в зв`язку з відсутністю достатніх стримуючих факторів, які б дозволили менш суворим запобіжним заходам дієво запобігти ризикам, доведеним слідчим і прокурором.

Щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення апеляційним судом встановлено таке.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 §1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 §1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» («K.-F. проти Німеччини», 27 листопада 1997, §57).

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Аналогічна правова позиція ЄСПЛ відображена у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, в якому також зазначено, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином, вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року ЄСПЛ зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

В рішенні ЄСПЛ «Ферарі-Браво проти Італії», Суд зазначив, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

При цьому, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Таким чином, у відповідності до практики ЄСПЛ, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Апеляційний суд наголошує, що на даній стадії кримінального провадження, судом не встановлюється винуватість чи не винуватість ОСОБА_8 у скоєнні злочину, а лише вирішується питання про обґрунтованість підозри та наявність ризиків для обрання відповідного запобіжного заходу, а тому суд не може давати оцінку допустимості та належності доказів, оскільки справа не розглядається судом по суті пред`явленого обвинувачення.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень ч.2 ст.94 КПК, жоден доказ не має наперед встановленої сили, та всі докази в даному кримінальному провадженні підлягають ретельній перевірці з наступною їх оцінкою у відповідності до положень ч.1 ст.94 КПК.

Відповідно до ст.ст. 89, 94 КПК, оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті.

Докази, які містяться в матеріалах кримінального провадження, зокрема копії: протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 27.02.2023 року; протоколів допитів свідків; протоколів огляду та вручення грошових коштів від 02.03.2023 року; протоколу про результати проведення негласних слідчих (розшукових) дій: аудіо, відео контроль особи від 13.03.2023 року; протоколу про результати лазерного диску від 13.06.2023 року; протоколу огляду та вручення грошових коштів від 13.04.2023 року; протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 23.05.2023 року; та інші документи, здобуті у ході досудового розслідування кримінального провадження; вказують на те, що на даній стадії досудового розслідування існує обґрунтована підозра причетності ОСОБА_8 до вчинення інкримінованого йому злочину.

Дослідивши долучені до клопотання слідчого докази, апеляційний суд дійшов висновку, що підстав передбачених ст.87 КПК для визнання цих доказів недопустимими, не встановлено та стороною захисту щодо існування таких підстав відомостей не надано.

Таким чином, долучені до клопотання докази, на які міститься посилання в оскарженій ухвалі слідчого судді, є такими, що вказують на наявність обставин та відомостей, які можуть переконати суд та неупередженого спостерігача, що підозрюваний ОСОБА_8 можливо вчинив інкримінований йому злочин: одержання службовою особою неправомірної вигоди, за не вчинення такою службовою особою в інтересах того, хто надає неправомірну вигоду, дій з використанням службового становища, за попередньою змовою групою осіб. Ці докази, на даній стадії досудового розслідування, є достатніми для висновку, що підозра не є вочевидь необґрунтованою та відповідає стандарту переконання «обґрунтована підозра».

З огляду на викладене, на даній стадії досудового розслідування, апеляційний суд визнає непереконливими доводи захисника про необґрунтованість підозри.

Твердження захисника про не доведеність підозри з посиланням на те, що не доведена кваліфікуюча ознака ч.3 ст.368 КК України, а саме «попередня змова групою осіб», а також невірність визначення суми вигоди, колегія судів визнає безпідставними, оскільки остаточна кваліфікація кримінального правопорушення може бути змінена в ході подальшого досудового розслідування.

При цьому, остаточна оцінка допустимості та належності доказів буде надана судом першої інстанції при розгляді кримінального провадження по суті, на підставі повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин кримінального провадження, та оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального судового рішення.

Апеляційний суд також визнає необґрунтованими доводи сторони захисту в частині відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК, які зазначені в оскарженій ухвалі слідчого судді, з огляду на таке.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність, зокрема, ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.ч. 1, 2 ст.177 КПК.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, СПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З урахуванням наведеного, посилання сторони захисту на відсутність ризику переховування ОСОБА_8 апеляційний суд визнає неспроможними, оскільки ОСОБА_8 на даний час підозрюється у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, а санкція вказаної норми кримінального закону передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років.

Таким чином, обставини даного кримінального провадження, на думку апеляційного суду, дають достатні підстави припускати, що ОСОБА_8 , розуміючи можливість призначення суворого покарання, яке йому загрожує у разі доведеності його вини за результатами розгляду кримінального провадження, може здійснити спроби переховування від органу досудового розслідування чи суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК, не можна визнавати недоведеним.

При встановленні наявності ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК - впливу на свідків в даному кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими, свідками у кримінальному провадженні, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК.

Апеляційний суд визнає неспроможними доводи сторони захисту щодо відсутності ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_8 на свідків, оскільки покази свідків, які станом на даний час ще не допитані в судовому засіданні, мають істотне значення для проведення повного, всебічного та неупередженого досудового розслідування, підозрюваний може здійснювати незаконний вплив на свідків, схиляючи їх до зміни показів в рамках даного кримінального провадження, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Доводи захисника про можливість застосування підозрюваному ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, колегія суддів визнає непереконливими, оскільки вказаний запобіжний захід з великою вірогідністю буде неспроможний запобігти встановленим ризикам.

Апеляційний суд враховує доводи захисника про те, що підозрюваний ОСОБА_8 є раніше не судимим, має малолітню дитину, має місце реєстрації та місце проживання, однак вказані обставини не є достатніми підставами для зміни запобіжного заходу підозрюваному на особисте зобов`язання.

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про існування достатніх підстав для обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах справи, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні тяжкого злочину, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують застосування до нього домашнього арешту.

За наведених обставин апеляційний суд приходить до висновку про неспроможність доводів захисника стосовно незаконності оскарженої ухвали, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 181, 376, 404, 405, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 05.07.2023 року, якою підозрюваному ОСОБА_8 в кримінальному провадженні №0000114 від 27.02.2023 року обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту з покладенням обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4