печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження:

захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_3 , процесуального керівника у кримінальному провадженні - прокурора ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні у приміщенні суду в м. Києві клопотання слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_5 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000314 від 24.04.2023 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

ВСТАНОВИВ:

01 червня 2023 року слідчий другого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Києві ОСОБА_5 , за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні - прокурором відділу Київської міської прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до суду із клопотанням обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000314 від 24.04.2023 ОСОБА_6 .

Так, у провадженні Другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві, перебувають матеріали кримінального провадження № 0000314 від 24 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 302, ч. 3 ст. 303 КК України, яке постановою прокурора Київської міської прокуратури ОСОБА_4 від 24 квітня 2023 року виділено з кримінального провадження № 0000303 від 22 червня 2022 року, за ознаками злочинів, передбачених ч. ч. 1, 2, 3 ст. 255, ч. 2 ст. 302, ч. ч. 2, 3 ст. 303 КК України.

Процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні здійснюється групою прокурорів Київської міської прокуратури.

Суть підозри сторона обвинувачення обґрунтовує наступним.

У ході досудового розслідування 13 лютого 2023 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 302, ч. 3 ст. 303 КК України.

Встановлено, що ОСОБА_7 , працюючи на посаді заступника начальника Департаменту міграційної поліції Національної поліції України - начальника 2 управління (організації боротьби із торгівлею людьми), є керівником структурного підрозділу правоохоронного органу до компетенції якого віднесено протидію кримінальним правопорушенням, у тому числі пов`язаним із створенням місць розпусти, сутенерства та проституції, а також координація такої діяльності на рівні регіональних підрозділів міграційної поліції.

У невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше початку 2022 року, у ОСОБА_7 виник умисел на створення злочинної організації для систематичного вчинення кримінальних правопорушень проти громадського порядку та моральності, а саме: створення та утримання місць розпусти, сутенерства та втягнення осіб у зайняття проституцією.

У зв`язку із цим, ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше початку 2022 року, маючи суттєвий досвід роботи та авторитет в правоохоронних органах, насамперед в органах Національної поліції, певні лідерські якості, обумовлені тривалим перебуванням на керівних посадах в органах Національної поліції, достатній авторитет та можливість впливу, шляхом використання наданих службових повноважень, на осіб, які здійснюють діяльності у сфері функціонування місць розпусти та сутенерства, достовірно усвідомлюючи протиправний характер та високу суспільну небезпеку своїх дій, маючи на меті систематичне незаконне збагачення упродовж тривалого часу, створив стійке ієрархічне об`єднання, яке мало на меті вчинення тяжких та особливо тяжких злочинів.

До складу злочинної організації у різні проміжки часу увійшла низка осіб, серед яких і ОСОБА_6 , який умисно і добровільно, усвідомлюючи наслідки своїх суспільно небезпечних дій, зорганізувалися в стійке ієрархічне об`єднання для вчинення злочинів проти громадського порядку та моральності, виконуючи при цьому єдиний спільний план, відомий всім учасникам, із розподілом функцій кожного учасника, спрямованих на реалізацію цього плану, підпорядковуючись під час здійснення злочинної діяльності ОСОБА_7 .

З метою забезпечення сталого функціонування злочинної організації, ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше січня 2022 року, до її діяльності були залучені ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , які виконували функції керівників структурної частини злочинної організації, а саме організували діяльність місць розпусти, де надавались інтимні послуги за грошову винагороду, за наступними адресами у місті Києві: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_9 ; АДРЕСА_10 ; АДРЕСА_11 .

Як керівник структурної частини злочинної організації, ОСОБА_6 виконував функції:

- загальне керівництво функціонуванням місць розпусти за вищевказаними адресами у місті Києві: АДРЕСА_1 ; АДРЕСА_2 ; АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_4 ; АДРЕСА_5 ; АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 ; АДРЕСА_8 ; АДРЕСА_9 ; АДРЕСА_10 ; АДРЕСА_11 ;

- підшукування та залучення до протиправної діяльності злочинної організації інших осіб, які виконували функції менеджерів середньої ланки;

- підшукання та оренда приміщень в яких розміщувались місця розпусти;

- підтримання дисципліни шляхом накладення штрафних санкцій, видання розпоряджень менеджерам середньої ланки з питань організації роботи місць розпусти: робочого графіку, кількості жінок, які мають перебувати у місці розпусти в певний час, тощо;

- акумулювання та розподіл прибутку від діяльності вказаних місць розпусти між учасниками злочинної організації у заздалегідь визначених розмірах.

З метою укриття своєї протиправної діяльності та уникнення можливості ідентифікації працівниками правоохоронних органів вказані особи для спілкування із учасниками злочинної організації використовували виключно месенджери, зокрема: ОСОБА_6 для спілкування використовував акаунт ІНФОРМАЦІЯ_3 у месенджері Telegram, для спілкування використовував несправжнє ім?я та називався «Никитою».

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих ОСОБА_6 кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколами негласних слідчих розшукових дій; допитами свідків у кримінальному провадженні; протоколами пред`явлення для впізнання; іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

У судовому засіданні прокурор внесене клопотання підтримав з викладених у ньому підстав, просив обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Захисник у судовому засіданні проти клопотання заперечувала, зазначивши, що підозра необґрунтована, ризики недоведені, підзахисний ОСОБА_6 фактично не оголошений у міжнародний розшук, незважаючи на наявність такої постанови слідчого. Він виїхав за кордон на лікування до оголошення підозри й перебуває у Туреччині. ОСОБА_6 не ухилявся від слідства, він не викликався належним чином до органу досудового розслідування. Оскільки, на думку захисника, міжнародний розшук оголошено безпідставно, неможливо розглядати клопотання про обрання запобіжного заходу без участі підозрюваного у порядку, передбаченого частиною шостою статті 193 КПК України. Вказала, що захистом подано скаргу на повідомлення про підозру. Просила відмовити у задоволенні клопотання.

Заслухавши обґрунтування клопотання сторони обвинувачення, заперечення сторони захисту, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими сторона обвинувачення обґрунтовує свої доводи, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною другою ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини шостої ст. 193 КК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Обов`язковою умовою для здійснення міжнародного розшуку з метою екстрадиції є чинне процесуальне рішення про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що передбачено нормою національного законодавства, а саме статтею 575 КПК України, якою передбачено, що видача особи в Україну може бути запитана лише на підставі ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо така видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності.

Разом з цим, зазначена вимога міститься і у положеннях частини другої ст. 58 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, згідно з якою до запиту про видачу особи для здійснення кримінального переслідування в обов`язковому порядку повинна долучатись завірена постанова про взяття під варту. Аналогічні вимоги передбачені Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року.

Відповідно до вимог частини шостої ст. 176 КК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до частини першої ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, у ході досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених частиною першою ст. 177 КПК України, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_9 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків, інших учасників кримінального провадження, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Встановлено, що письмове повідомлення про підозру та пам`ятка про процесуальні права та обов`язки ОСОБА_6 , у відповідності до ст. ч. 2 ст. 135, ч. 1 ст. 136, ч. 1 ст. 278 КПК України, 13 лютого 2023 року вручено його матері ОСОБА_10 за адресою: за адресою: АДРЕСА_12 .

Відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 255 КК України, є особливо тяжким. Вказані докази є вагомими та дають обґрунтовані підстави для підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Згідно з матеріалами кримінального провадження ОСОБА_6 , може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України є ризиками, передбаченими п.п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду: наявність даного ризику обґрунтовано тим, що у органу досудового розслідування на даний час є достатні підстави вважити, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким, відповідальність за який за ч. 1 ст. 255 КК України передбачена у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років з конфіскацією майна, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

Вищевикладене свідчить про те, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання за вчинення особливо тяжкого злочину, набувши після повідомлення йому про підозру відповідно процесуального статусу - підозрюваний, може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування.

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, як зазначено у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25 квітня 2000 року.

Відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду», важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин. Тобто, чим більш сувора санкція передбачена за злочин, тим більш суворий запобіжний захід повинен бути обраний щодо підозрюваного.

- ризик незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні:

Підозрюваний ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, з метою впливу на заявника та інших свідків, враховуючи характер інкримінованих дій.

Протоколами допитів свідків встановлено, що підозрюваний спонукав їх до вчинення неправомірних дій.

Підозрюваний ОСОБА_6 добре обізнаний у засобах, методах, формах проведення досудового розслідування, а отже розуміє суть і роль показань свідків у кримінальному провадженні. Застосовуючи запобіжний захід не пов`язаний з обмеженням волі, підозрюваний буде мати реальну можливість безпосередньо або опосередковано погрожувати заявнику та іншим свідкам, які контактували з підозрюваним.

З огляду на наведене, дії підозрюваного та загроза можливого покарання за них свідчать про те, що вказана особа з метою ухилення від кримінальної відповідальності може реалізувати будь який із вищевказаних дій, що становлять ризики визначені в п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім цього, ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може знищити сховати, або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Також, ОСОБА_6 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Зазначені факти обґрунтовують можливість обрання відносно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Так, обравши підозрюваному запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, особистого зобов`язання він зможе здійснювати зустрічі з іншими впливовими особами з метою планування та організації тиску на свідків, схиляючи їх до надання неправдивих показань, або реалізації тиску.

Постановою слідчого від 14 лютого 2023 року останнього оголошено у розшук, проведення якого доручено Службі безпеки України, оскільки на письмові виклики слідчого для прибуття до органу досудового розслідування для проведення процесуальних дій він не прибув, про наявність поважних причин не прибуття не повідомив, за місцем проживання не знаходиться.

Згідно з листом державної прикордонної служби №91-7590/18/23 від 21 лютого 2023 року встановлено, що 19 січня 2023 року ОСОБА_6 перетнув державний кордон у пункті пропуску «Рава-Руська», у напрямку «виїзд».

У подальшому згідно з повідомленням адвоката ОСОБА_3 (вх.№10883-23/к від 13 квітня 2023 року) встановлено, що ОСОБА_6 перебуває за межами території України - в Турецькій Республіці. Разом з тим, належним чином завірених копій документів, які підтверджують поважність причин не прибуття до органу досудового розслідування не надано.

Таким чином, у ході досудового розслідування 24 квітня 2023 року ОСОБА_6 оголошено у міжнародний розшук.

Згідно з п. 4.4 Інструкції про порядок використання правоохоронними органами можливостей НЦБ Інтерполу в Україні у попередженні, розкритті та розслідуванні злочинів, затвердженої спільним Наказом №3/1/2/5/2/2 від 09 січня 1997 року, підставою для міжнародного розшуку є запит правоохоронного органу, надісланий до НЦБ.

Відтак, у даному випадку слід розмежовувати процедуру «оголошення особи у міжнародний розшук», яка регулюється положеннями ст. 281 КПК України, та процедури «міжнародного розшуку з використанням можливостей НЦБ Інтерполу в Україні», яка відбувається на підставі постанови про оголошення в міжнародний розшук відповідно до положень Інструкції.

Відповідно до роз`яснень Департаменту міжнародного поліцейського співробітництва НПУ відповідно до статті 84 Правил Інтерполу з обробки даних, затверджених Резолюцією 80-ї сесії Генеральної Асамблеї Інтерполу AG-2011-RES-07, публікацію циркулярного розшукового повідомлення про міжнародний розшук особи з метою її арешту та подальшої екстрадиції має бути погоджено з центральним органом щодо видачі (екстрадиції) та Генеральному секретаріату Інтерполу мають бути надані чіткі та прямі гарантії, що тимчасовий арешт і видачу (екстрадицію) особи буде запитано у випадку її арешту (затримання) на території країн-членів МОКП-Інтерпол у порядку передбаченому чинним законодавством.

На дев`яносто дев`ятій сесії (27.02-03.03.2017) Комісією з контролю файлів Інтерполу ухвалено рішення, що запобіжні заходи у вигляді дозволу на затримання підозрюваного з метою приводу не є ордерами на арешт у розумінні ст. 83.2 Правил Організації.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 575 КПК України визначено, що видача особи в Україну може бути запитана лише на підставі засвідченої копії ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 злочинів, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 302, ч. 3 ст. 303 КК України, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені п. 1, п. 3, ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини у справах «Фокс, Камбел і Харлі проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Таким чином, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 вказаних злочинів, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також те, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків та потерпілого як особисто так і через своїх родичів та інших осіб, виникла необхідність у обранні відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до частини четвертої ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Наряду з вказаним, відповідно до частини п`ятої ст. 9 КПК, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а відтак слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя не погоджується з доводами сторони захисту та вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, інкримінованого йому стороною обвинувачення.

Прокурором в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема, що ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду і незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних та обвинувачених у цьому ж кримінальному провадженні.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя також враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та надходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий та прокурор у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний буде продовжувати переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні вважає недостатньою застосування більш м`якого запобіжного заходу.

З огляду на вищевикладене слідчий суддя вбачає наявність достатніх підстав для задоволення клопотання слідчого, оскільки матеріали клопотання обґрунтовано та прокурором у судовому засіданні доведено обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_6 особливо тяжкого злочину, та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та доведені у судовому засіданні, вважає недостатнім обрання більш м`якого запобіжного заходу.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дій слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Одночасно слідчий суддя звертає увагу на те, що під час складання короткого тексту ухвали у резолютивній частині було допущено описку, а саме вказано в адресі місця реєстрації підозрюваного ОСОБА_6 «Київська область», замість «м. Київ», що вбачається доцільним змінити при складенні повного тексту судового рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 1-35, 40, 106, 107, 131, 132, 176-178, 183, 184, 194, 575 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити.

Обрати до підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000314 від 24.04.2023 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_12 , раніше не судимого, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Роз`яснити, що у такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1