Справа № 465/3684/23 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/679/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю секретаря: ОСОБА_5

прокурора: ОСОБА_6

представника власника майна ОСОБА_7

адвоката ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 24 травня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

Слідчий ВРЗЗС СВ ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області майор поліції ОСОБА_9 , за погодженням прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова, звернулась до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо приміщення механічної майстерні «Б-1» реєстраційний номер НОМЕР_1 , загальною площею 781.7 кв. м та будівлі приміщення котельні «Г-1» реєстраційний номер НОМЕР_2 , загальною площею 116.9 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 24 травня 2023 року клопотання слідчого ВРЗЗС СВ ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області майор поліції ОСОБА_9 , за погодженням прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000400 від 15.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України задоволено та накладено арешт на вище вказані предмети.

Слідчий суддя провівши аналіз правових підстав для арешту майна, прийшов до висновку про необхідність задоволення вище вказаного клопотання слідчого про арешт майна.

Не погоджуючись з рішенням суду, адвокат ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 24.05.2023 року, оскаржувану ухвалу скасувати; постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого про накладення арешту на майно у повному обсязі.

Щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що повний текст захиснику апелянта видано наручно 06 червня 2023 року, про що у матеріалах справи зроблено відмітку. Після отримання копії в межах 5-ти денного строку 07 червня 2023 року апелянтом підготовлено та подано апеляційну скаргу. Вважає, що вказані обставини свідчать про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження та наявність підстав для поновлення строку.

Вважає, що оскаржувана ухвала не містить обґрунтування накладення арешту на майно ОСОБА_7 , яку на час прийняття оскаржуваної ухвали у жоден визначений законом спосіб не залучено до кримінального провадження, і така не набула жодного правового статусу у вказаному кримінальному провадженні, окрім того, що є власником арештованого приміщення.

Зазначає, що жодною нормою КПК України не передбачено накладення арешту з метою забезпечення відшкодування шкоди на майно свідка чи особи, яка не має процесуального статусу у кримінальному провадженні.

Звертає увагу, що ОСОБА_7 є добросовісним набувачем нежитлового приміщення котельні «Г-1», реєстраційний номер 236, місцезнаходження: АДРЕСА_1 та приміщення механічної майстерні «Б-1», реєстраційний номер 36, місцезнаходження: АДРЕСА_1 , хоча вказане приміщення визнане речовим доказом в кримінальному провадженні, однак органом досудового розслідування зібрано весь необхідний обсяг документів, що стосується можливої злочинної діяльності, зокрема для проведення експертних досліджень, наявність чи відсутність арешту на вищевказані нежитлові приміщення, не впливає на можливість досягнення мети кримінального провадження в конкретно цьому кримінальному провадженні.

Стверджує, що оскаржувана ухвала винесена із грубим порушенням конституційних гарантій та міжнародних принципів, суд визначаючи у якості підстави накладення арешту не надав належної оцінки обставинам, які підлягали встановленню, та не відобразив відповідних висновків у оскаржуваній ухвалі.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити виходячи з наступних підстав.

Поважність причин пропуску скаржником строку на подачу апеляційної скарги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому цей строк необхідно поновити.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч.1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів провадження, cлідчим відділом ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000400 від 15.05.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

12.05.2023 у ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області надійшла заява директора ПАФ «НИВА» ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_7 спільно з іншими особами вчинила злочинні дії, а саме: 13.01.2023 шляхом шахрайства заволоділа чужим нерухомим майном: приміщенням механічної майстерні «Б-1» реєстраційний номер НОМЕР_1 , загальною площею 781.7 кв. м. та будівлі приміщення котельні «Г-1» реєстраційний номер 36, загальною площею 116.9 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю більше одного мільйона гривень.

10.04.2018 відбулися електронні торги з продажу об`єктів вищевказаного нерухомого майна, які оформлені протоколом проведення електронних торгів № 326006 по лоту № 270658.

11.06.2020 Пустомитівським районним судом Львівської області у справі №450/1572/19, визнано недійсними електронними торги з реалізації нерухомого майна, а саме: приміщенням механічної майстерні «Б-1» реєстраційний номер 36, загальною площею 781.7 кв. м. та будівлі приміщення котельні «Г-1» реєстраційний номер 36, загальною площею 116.9 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , що були продані згідно протоколу проведення електронних торгів №326006 від 10.04.2018 по лоту № 270658.

Зазначеним вище рішенням суду визнано недійсними Акти про проведені електронні торги від 16.04.2018, які були видані у виконавчому провадженні № 55756171, який видавався ОСОБА_7

17.05.2021 Львівським апеляційним судом рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11.06.2020 залишено без змін.

ОСОБА_7 та інші учасники були присутні в судовому засіданні та знали про прийняту вищевказану постанову суду. ОСОБА_7 на постанову Львівського апеляційного суду від 17.05.2021 подала касаційну скаргу до Верховного Суду, яка прийнята Судом у червні 2021 року.

ОСОБА_7 будучи учасником зазначених вище судових процесів у справі № 450/1572/19, та володіючи інформацією, що її акти про проведені електронні торги від 16.04.2018 визнано недійсними, та, знаючи, що Верховний Суд на той час не розглянув її касаційну скаргу, 13.01.2023, звернулася із заявами про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та уже недійсними актами до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , яка посвідчила право власності ОСОБА_7 на зазначене вище нерухоме майно, яке зареєстровано в реєстрі за № 101; № 102.

Постановою Верховного Суду від 08 лютого 2023 року залишено в силі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 11.06.2020 та постанову Львівського апеляційного суду від 17.05.2021.

16.05.2023 у СВ ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області надійшло клопотання ОСОБА_10 , з проханням накласти арешт на нерухоме майно - приміщенням механічної майстерні «Б-1» реєстраційний номер НОМЕР_1 , загальною площею 781.7 кв. м. та будівлі приміщення котельні «Г-1» реєстраційний номер 36, загальною площею 116.9 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , з метою його збереження та недопущення його втрати повторного неправомірного відчуження.

19.05.2023 року слідчий ВРЗЗС СВ ЛРУП № 2 ГУ НП у Львівській області майор поліції ОСОБА_9 , за погодженням прокурора Франківської окружної прокуратури м. Львова, звернулась до слідчого судді з клопотанням про накладення арешту шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо приміщення механічної майстерні «Б-1» реєстраційний номер НОМЕР_1 , загальною площею 781.7 кв. м та будівлі приміщення котельні «Г-1» реєстраційний номер 36, загальною площею 116.9 кв. м., які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивує тим, що вказані приміщенні є речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні та відповідають критеріям ст. 98 КПК України, мають суттєве значення для проведення досудового розслідування, можуть бути використані як докази вчиненого кримінального правопорушення. З метою уникнення подальшого незаконного відчуження даних нежитлових приміщень, необхідно накласти арешт на вищевказане майно для заборони розпоряджатися будь-яким способом таким майном, його використання, особам, які не мають законних підстав для користування таким майном та вчиняти дії з його відчуження.

24.05.2023 року ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова вказане клопотання слідчого задоволено та накладено арешт на вказане майно.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя встановив наявність підстав для застосування на даній стадії досудового розслідування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна з метою уникнення можливості його відчуження, забезпечення збереження речових доказів, що є предметом кримінально протиправних дій, оскільки у випадку його незастосування, це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні слідчого доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта, обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт, шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації та державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо приміщення механічної майстерні «Б-1» реєстраційний номер НОМЕР_1 , загальною площею 781.7 кв. м та будівлі приміщення котельні «Г-1» реєстраційний номер 36, загальною площею 116.9 кв. м., які розташовані за адресою: Львівська область, Львівський район, с. Лисиничі, вул. Шевченка, 48, з тих підстав, що вони у встановленому законом порядку визнані речовим доказом в рамках вказаного кримінального провадження та відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, мають відношення до кримінального провадження і таким чином можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На думку колегії суддів, слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, перевірив співрозмірність втручання у права особи з потребами кримінального провадження.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Оскільки у даному кримінальному провадженні є всі підстави вважати, що вказане майно можливо може бути майном, яке може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто є речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні, а тому слідчим суддею арешт накладено обґрунтовано, за наявності для цього достатніх правових підстав.

Також, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, всупереч доводам апелянта.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом норм КПК України не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду та зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Слідчий суддя прийшов вірного висновку про те, що враховуючи доведення слідчим правових підстав для арешту майна, необхідність визначення обмежень які встановлюються при накладенні арешту, наслідки арешту майна для третіх осіб, розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, доходжу висновку, що наявні правові підстави для арешту майна, передбачені ст.170 КПК України.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Враховуючи всі обставини в їх сукупності, слідчий суддя дійшов вірного висновку, що в даному конкретному випадку, накладення арешту на майно у кримінальному провадженні, забезпечить справедливу рівновагу між суспільним інтересом та правомірною метою, оскільки існує обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують - арешт та метою, яку прагнуть досягти збереження речових доказів, оскільки існують обставини, які підтверджують, що їхнє незастосування може призвести до незворотних наслідків.

Всі інші підстави з яких апелянт вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, не є безумовними підставами для її скасування та підлягають з`ясуванню судом під час розгляду справи по суті.

Зважаючи на вищевикладене, в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт на вказане майно, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, арешт застосував на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Поновити представнику власника майна ОСОБА_7 - адвокату ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 24 травня 2023 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 24 травня 2023 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4