Справа № 192/832/20
Провадження № 1-кп/192/15/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"08" серпня 2023 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Солоне Дніпропетровської області об`єднане кримінальне провадження №0000169 від 23.03.2020 та №0000325 від 11.06.2020 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Кириківка, Великописарівського району Сумської області, громадянина України, не працюючого, не одруженого, із середньою освітою, не військовозобов`язаний, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 13 січня 2011 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 75, ст. 76 КК України до 2 років позбавлення волі з іспитовим строком 2 роки;

- 25 липня 2011 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до 2 років 2 місяців позбавлення волі;

- 05 серпня 2015 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185, ст. 75, ст. 76 КК України до 2 років обмеження волі з іспитовим строком 2 роки;

- 09 грудня 2015 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 70, ст. 71 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі; звільнений 26.02.2019 року по відбуттю строку покарання;

- 27 травня 2020 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі, звільнився 15.07.2022 року по відбуттю строку покарання,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.185, ч. 2 ст. 186 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , будучи раніше судимим 09 грудня 2015 року Солонянським районним судом Дніпропетровської області за вчинення корисливих злочинів, передбачених ч.2 ст.186, ч.3 ст.185 КК України судимість за які не знята та не погашена, повторно вчинив кримінальні правопорушення за таких обставин.

15 лютого 2020 року приблизно о 21 годині 00 хвилин ОСОБА_4 перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , маючи не зняту та непогашену судимість, діючи із корисливого мотиву, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони залишаються таємними для оточуючих, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, взяв з полички мобільний телефон чорного кольору марки «Леново А396» вартістю 766 гривень, який належить ОСОБА_6 . Після чого з викраденим телефоном з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_6 матеріальні збитки в розмірі 766 гривень.

Крім того, 23 травня 2020 року приблизно о 16 годині 50 хвилин ОСОБА_4 , маючи не зняту та непогашену судимість,перебуваючи біля будинку № 176 по вул.Соборній в смт Солоне Дніпропетровської області, побачив раніше незнайому йому ОСОБА_7 , яка йшла по вул.Соборній в смт Солоне та несла в руках поліетиленовий пакет, діючи з раптово виниклим умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, підійшов зі спіни до ОСОБА_7 , штовхнув її на землю, після чого шляхом ривка з правої руки ОСОБА_7 вихватив поліетиленовий пакет в якому знаходились грошові кошти в сумі 114 гривень, намагався втекти та не маючи можливості розпорядитись грошима потерпілої, був затриманий мешканцями смт Солоне, які мешкають в будинку біля якого відбувались події та перебували у дворі.

Крім того, 26 травня 2020 року у першій половині дня ОСОБА_4 перебуваючи в кімнаті АДРЕСА_3 , маючи не зняту та непогашену судимість, діючи із корисливого мотиву, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає і вони залишаються таємними для оточуючих, маючи умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, таємно взяв комплект задніх гальмівних колодок марки «Начало» до автомобіля «ВАЗ- 2110» вартістю 229 гривень 62 копійки та стійку стабілізатора підвіски марки «TADEM» до автомобіля «ВАЗ- 2110», вартістю 104 гривень 48 копійок, які належать потерпілому ОСОБА_8 . Після чого з викраденим майном з місця скоєння кримінального правопорушення зник та розпорядився ним на власний розсуд.

Своїми умисними протиправними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальні збитки в загальному розмірі 334 гривні 10 копійок.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою вину в пред`явленому обвинувачені визнав частково в частині крадіжки телефону потерпілої ОСОБА_6 , та в судовому засіданні пояснив, що з зустрівся зі знайомим ОСОБА_9 та пішли до нього додому на АДРЕСА_4 там він разом з ним та потерпілою відпочивали, вживали алкоголь потім він вирішив піти додому та коли уходив, взяв чорний телефон з полички, який в подальшому продав ОСОБА_10 .

В інших інкримінованих правопорушеннях ОСОБА_4 свою вину не визнав, зазначив, що справа із потерпілою ОСОБА_7 повністю сфабрикована, він з ОСОБА_7 є сусідами, бо все життя прожили на одній вулиці. В той день в 2020 році було тепло та він йшов з роботи по греблі, мав власні кошти, оскільки заробив 300 грн., а ОСОБА_7 йшла йому назустріч, вони поговорили з ОСОБА_7 , потім він собі пішов далі, нікуди не тікав. Коли проходив повз будинок ОСОБА_11 , який є його двоюрідним братом, ОСОБА_11 вийшов та зупинив його, вони спокійно чекали поліцію, потім приїхала поліція, поліція щось фотографувала, взяли його гроші, він писав щось під диктовку вже у відділку. Щодо ОСОБА_8 зазначив, що також у 2020 році було тепло вони зустрілись з ОСОБА_8 та ОСОБА_12 , ОСОБА_8 запросив їх до себе, вони прийшли додому, але ОСОБА_8 чомусь вигнав ОСОБА_12 , пройшло близько півгодини коли прийшов друг ОСОБА_8 , якого він в той день бачив вперше. Вони відпочивали, коли ОСОБА_8 сказав, що пішов спати, він також вирішив з другом ОСОБА_8 піти, тому розбудив господаря ОСОБА_8 щоб він зачинив двері. Але чи зачинив ОСОБА_8 двері за ними чи ні не знає. Той чоловік пішов разом з ним з дому ОСОБА_8 нічого з собою з дому ОСОБА_8 не брав, як і він.

Винуватість обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень підтвердилась в судовому засіданні такими доказами, дослідженими в судовому засіданні:

За епізодом крадіжки телефону потерпілої ОСОБА_6 :

- показаннями потерпілої ОСОБА_6 , даними в судовому засіданні 23.06.2021 року у іншому складі суду, однак за участі прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 , яка пояснила в судовому засіданні, що 15 лютого 2020 року сиділи в компанії з приводу минулого дня народження, додому прийшов ОСОБА_9 з яким вона разом проживає зі ОСОБА_4 , якого в той день вона бачила вперше та їх із ОСОБА_9 спільним знайомим ОСОБА_13 . Через деякий час ОСОБА_4 вирішив піти та після того, як ОСОБА_4 пішов додому зник її телефон, який лежав на поличці у коридорі. Вони втрьох шукали телефон, ОСОБА_14 телефонував їй, але телефон вже був вимкнений (поза зоною), через декілька днів вона зустріла ОСОБА_15 та він сказав, що передасть ОСОБА_16 , щоб той повернув телефон. Потім телефон повернули працівники поліції. Заяву до поліції довго не писала так як сподівалась, що телефон повернуть;

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_6 від 23.03.2020 року в якій вона повідомила про те, що 15.02.2020 з квартири за місцем її проживання ОСОБА_4 скоїв крадіжку мобільного телефону «Леново» чорного кольору ( том.3 а.с.185);

- заявою ОСОБА_6 від 24.03.2023 слідчому Солонянського ВП ДВП в Дніпропетровській області, згідно якої потерпіла надала добровільну згоду на проникнення до її житла за адресою: АДРЕСА_5 (том 3 а.с. 186);

- протоколом огляду місця події від 24.03.2020 року, згідно якого обстановка квартири АДРЕСА_2 не порушена (том 3 а.с.187-188);

- показаннями свідка ОСОБА_9 , даними в судовому засіданні 23.06.2021 року у іншому складі суду, однак за участі прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 , який пояснив, що 15.02.2020 зустрівся зі знайомим ОСОБА_4 та другом ОСОБА_17 , прийшли додому:АДРЕСА_5 , там була його співмешканка ОСОБА_6 вони всі разом сіли за стіл, спілкувались, першим пішов ОСОБА_4 , але коли він пішов ОСОБА_6 виявила зникнення свого мобільного телефону. Через деякий час зателефонувала поліція та повідомили, що телефон знайшли;

- показаннями свідка ОСОБА_10 даними в судовому засіданні, так ОСОБА_10 показав, що у 2020 році ОСОБА_4 продав йому телефон Lenovo чорного кольору за 100 гривень, в подальшому цей телефон вилучили працівники поліції;

- заявою ОСОБА_10 від 25 березня 2020 року начальнику Солонянського ВП про добровільну видачу мобільного телефону, який був придбаний у громадянина ОСОБА_4 (том 3 а.с.189);

- протоколом (з фототаблицею) від 25.03.2020 згідно якого в приміщенні кабінету №310 Солонянського ВП ДВП ГУНП в Дніпропетровській області у присутності понятих ОСОБА_10 видав мобільний телефон «LENOVO» А 396 IMEI: НОМЕР_1 чорного кольору, має сенсорний дисплей та задню кришку, яка знімається. Вказаний телефон згідно розписки повернутий потерпілій ОСОБА_6 (том 3 а.с. 190-191, 192);

- висновком експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи №1597-20 від 29.04.2020, згідно якого ринкова вартість мобільного телефону «Lenovo A 396» становить 766 грн. (том 3 а.с. 193-195);

- власноруч написаною заявою ОСОБА_4 , в якій він зазначає про крадіжку мобільного телефону «Lenovo» чорного кольору на початку 2020 року знаходячись в гостях у ОСОБА_18 за адресою АДРЕСА_4 , який в подальшому продав ОСОБА_19 за 100 гривень;

Оцінивши вищенаведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вказані докази є допустимими, належними, достовірними і достатніми для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, узгодженими між собою, і не викликають у суду сумнівів, тому суд кладе їх в основу вироку.

Щодо доводів сторони захисту під час судового слідства, що показання потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 суд не може брати до уваги у зв`язку з тим, що вказані особи не були безпосередньо допитані даним складом суду, суд зазначає таке.

Відповідно до п. 16 ст. 7 КПК безпосередність дослідження показань є загальною засадою кримінального судочинства, за статтею 23 КПК показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Разом з тим, у даному провадженні під час судового розгляду було змінено склад суду, а відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України в Україні введено воєнний стан, що накладає свої обмеження в об`єктивній можливості забезпечити безпосередню участь учасників провадження, які були допитані перед судом в судовому засіданні до зміни складу суду та введення воєнного стану який вочевидь свідчить про існування небезпеки для життя і здоров`я учасників провадження.

Суд вважає, що вимога закону обґрунтування своїх висновків лише на показаннях, які безпосередньо сприймав суд під час судового засідання не може тлумачитися як безумовна заборона використання показань, які особа давала перед іншим складом суду в цій же справі.

Допит потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 було проведено за участі тих же учасників справи, але в іншому складі суду, зокрема зі сторони обвинувачення прокурора ОСОБА_3 , зі сторони захисту захисника ОСОБА_5 та обвинуваченого ОСОБА_4 , тобто показання потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 були предметом безпосереднього дослідження суду, під час якого сторонам була надана можливість в повній мірі реалізувати свої права, зокрема, право на перехресний допит.

Суд вважає, що показання потерпілої ОСОБА_6 та свідка ОСОБА_9 дані в судовому засіданні 23.06.2021, не можуть вважатися недопустимими доказами лише на тій підставі, що у зв`язку з неспровокованою агресією російської федерації, неможливо забезпечити їх явку під час судового розгляду у даному складі суду.

Доводи сторони захисту щодо підкупу свідка ОСОБА_10 , відповідно до ст. 337 КПК України не є предметом судового розгляду у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 та не спростовують встановленого судом під час розгляду даного кримінального провадження факту продажу ОСОБА_4 свідку ОСОБА_10 мобільного телефону саме потерпілої ОСОБА_6 .

Таким чином, 15.02.2020 ОСОБА_4 своїми умисними протиправними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно.

За епізодом грабежу потерпілої ОСОБА_7 винуватість ОСОБА_4 підтверджується:

- показаннями потерпілої ОСОБА_7 , даними в судовому засіданні, яка показала, що їй дали гроші на обмін, гроші були в пакеті, до неї підійшов чоловік та хотів позичити гроші, але вони були не її тому, вона відмовила, тоді чоловік вихопив пакет з грошима з її руки, та відбіг далі, а якась жінка побачивши це викликала поліцію;

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_7 від 23.05.2020 в якій потерпіла зазначила про заволодіння невідомою їй особою шляхом ривку пакету в якому знаходились грошові кошти (том 2 а.с.104);

- протоколом пред`явлення потерпілій ОСОБА_7 у присутності двох понятих для впізнання за фотознімками 4-х осіб від 26.05.2020, серед яких вона впізнала ОСОБА_4 , як особу, яка 23.05.2020 відкрито заволоділа її грошима на вул.Соборній в смт Солоне. Вказану особу впізнала за рисами обличчя та сивому волоссю (том 2 а.с.108-109);

- показаннями свідка ОСОБА_20 даними в судовому засіданні, яка показала, що в травні 2020 року була на подвір`ї свого дому та була свідком того, як ОСОБА_4 бив ОСОБА_7 об дорогу та забрав стаканчик з грошима, оскільки сприйняла це як вчинення злочину, вона викликала поліцію, а її чоловік затримав ОСОБА_4 ;

- протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_20 у присутності двох понятих для впізнання за фотознімками 4-х осіб від 27.05.2020, серед яких вона впізнала ОСОБА_4 , як особу, яка 23.05.2020 на вул.Соборній в смт Солоне вихопив пакет у похилої жінки та почав тікати. Вказану особу впізнала за рисами обличчя та волоссю ( том 2 а.с.112-113);

- показаннями свідка ОСОБА_11 даними в судовому засіданні, який показав, що весною 2020 року курив у дворі, у дворі також була його дружина та він побачив, як ОСОБА_16 спочатку кинув ОСОБА_7 об землю, потім коли вона впала вихопив з її рук пакет та намагався втекти, а він перестрибнув через паркан та затримав його до приїзду поліції;

- протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_11 у присутності двох понятих для впізнання за фотознімками 4-х осіб від 27.05.2020, серед яких він впізнав ОСОБА_4 , як особу, яка 23.05.2020 на вул.Соборній в смт Солоне вихопив пакет у похилої жінки та почав тікати, а він його затримав. Вказану особу впізнав за рисами обличчя та волоссю (том 2 а.с.110-111);

- протоколами огляду місця події (з фототаблицею)від 23.05.2020 дороги за адресою: АДРЕСА_6 за участю ОСОБА_7 та за участю ОСОБА_4 , який добровільно видав 114 грн.: купюрами по 2 грн.: ТИ 1399092, ПЗ 9679385, купюру 10 грн. ЮЄ 4512650 та купюру 100 грн. МК4673278, які дістав з правого карману спортивної куртки, на які вказала ОСОБА_7 як викрадені у неї (том 2 а.с.46-48, 105-106);

- власноруч написаною заявою ОСОБА_4 від 23.05.2020 про добровільну видачу грошових коштів в сумі 114 гривень викрадених у ОСОБА_7 23 травня 2020 року (том 2 а.с.107);

- постановою від 23.05.2020 про визнання речовими доказами грошових коштів в сумі 114 грн., повернення їх потерпілій ОСОБА_7 та розпискою потерпілої ОСОБА_7 про отримання грошових коштів в сумі 114 грн. (том 2 а.с. 133, 134);

Оцінивши вищенаведені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вказані докази є допустимими, належними, достовірними і достатніми для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, узгодженими між собою, і не викликають у суду сумнівів, тому суд кладе їх в основу вироку.

Доводи ОСОБА_4 щодо того, що він спілкувався з ОСОБА_7 , знає її оскільки вона є його сусідкою та не виривав пакет з грошима, оскільки в цей день заробив близько 300 грн. повністю спростовані в судовому засіданні показаннями потерпілої ОСОБА_7 , протоколами впізнання за участі потерпілої ОСОБА_7 та свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_11 , протоколами огляду місця події, а також фактом вилучення у ОСОБА_4 114 грн. ОСОБА_7 та власноруч написаною ОСОБА_4 про це заявою.

Впізнання потерпілою ОСОБА_7 , а також свідками ОСОБА_20 та ОСОБА_11 особи, яка вчинила стосовно неї ОСОБА_7 злочину, проведено з дотриманням положень ст.228 КПК України.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 категорично стверджувала, що не знайома зі ОСОБА_4 та злочин стосовно неї вчинив саме він.

Показання потерпілої узгоджуються з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, зокрема з показаннями свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_11 , які також беззаперечно стверджували, що ОСОБА_16 вчиняв злочин щодо ОСОБА_7 у зв`язку з чим і було викликано поліцію та затримано ОСОБА_4 .

Суд не надає оцінки показанням свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_11 про застосування ОСОБА_4 насильства щодо потерпілої ОСОБА_7 , оскільки судовий розгляд проводиться відповідно до вимог ст. 337 КПК України лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Те, що свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_11 не пам`ятають точної дати вчинення злочину та дрібні деталі вчиненого щодо ОСОБА_7 злочину є природнім, враховуючи проміжок часу, який минув з часу його вчинення, та підтверджує лише правдивість показань свідків. Обидва свідки в суді наполягали, що ОСОБА_4 вчиняв щодо літньої жінки ОСОБА_7 злочин, саме тому вони вирішили зупинити його неправомірні дії та викликали поліцію.

Крім того, родинні зв`язки ОСОБА_4 зі свідком ОСОБА_11 , не можуть бути підставою для сумніву у правдивості його свідчень., оскільки свідок ОСОБА_11 проявив активну громадянську позицію та затримав особу, яку вважав правопорушником. Показання свідка ОСОБА_11 повністю узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами.

Обвинуваченням дії ОСОБА_4 за даним епізодом кваліфіковані за ч.2 ст.186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно.

Так, в обвинувальному акті зазначено, що продовжуючи реалізовувати свою злочинну діяльність, ОСОБА_4 23 травня 2020 року приблизно о 16:50 години, знаходячись біля будинку № 176 по вул. Соборній в смт Солоне Солонянського району Дніпропетровської області, побачив незнайому йому ОСОБА_7 , яка йшла по вул. Соборній в смт Солоне при цьому несла в правій руці поліетиленовий пакет зі своїм майном. У цей час у ОСОБА_4 раптово виник злочинний умисел, спрямований на відкрите повторне викрадення чужого майна ОСОБА_7 . Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи повторно, з корисливих мотивів, з метою особистої наживи, скориставшись відсутністю поблизу очевидців, підійшов зі спіни до ОСОБА_7 та штовхнув її на землю, після чого шляхом ривка з правої руки ОСОБА_7 відкрито заволодів поліетиленовим пакетом, який остання тримала в правій руці, та речами, що знаходились в ньому, а саме грошима в сумі 114 гривень, що перебували у вказаному поліетиленовому пакеті та з викраденим з місця скоєння злочину зник. Тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 114 гривень. В подальшому ОСОБА_4 був затриманий мешканцями смт Солоне.

Тобто, його дії стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 2 ст. 186 КК України як закінчений злочин.

З такою кваліфікацією суд не погоджується.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності» грабіж потрібно вважати закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і мала реальну можливість розпоряджатися чи користуватися ним.

Якщо особа, котра протиправно заволоділа майном, такої реальної можливості не мала, її дії слід розглядати залежно від обставин справи як закінчений чи незакінчений замах на вчинення відповідного злочину. Закінченим замахом на крадіжку є дії особи, яка викрала майно, але одразу була викрита.

Згідно з ч.1 ст.15 КК України замахом на злочин є вчинення особою з прямим умислом діяння (дії або бездіяльності), безпосередньо спрямованого на вчинення злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини цього Кодексу, якщо при цьому злочин не було доведено до кінця з причин, що не залежали від її волі.

Відповідно до ч.2 ст.15 КК України, замах на вчинення злочину є закінченим, якщо особа виконала усі дії, які вважала необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від її волі.

Грабіж вважається закінченим з моменту, коли винна особа вилучила майно і має реальну можливість розпорядитись чи користуватись ним (заховати, передати іншим особам тощо).

Отже, діяння не становлять закінченого грабежу, якщо винуватий фактично не мав реальної можливості розпорядитися майном на свій розсуд.

Сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів, а саме протоколами огляду місця події, показаннями потерпілої ОСОБА_7 , свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_11 доведено, що після того, як ОСОБА_4 вихватив з рук потерпілої пакет в якому були гроші, що побачили свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_11 , ОСОБА_4 не встиг залишити місце події, намагався втекти, але був затриманий свідком ОСОБА_11 до приїзду поліції, працівники якої вилучили у ОСОБА_16 викрадені гроші.

Отже, ОСОБА_16 виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з наведених причин, які не залежали від його волі, та на цій стадії злочину він реальної можливості розпорядитись викраденими грошима не мав.

Аналізуючи досліджені докази в сукупності, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, керуючись правом, визначеним ч.3 ст.337 КПК України, суд вважає за необхідне вийти за межі висунутого ОСОБА_16 обвинувачення за ч.2 ст.186 КК України, в частині необхідності зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, враховуючи, що це покращує становище особи.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_16 23 травня 2020 року вчинив закінчений замах на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений повторно та його вказані дії суд кваліфікує за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України.

За епізодом крадіжки майна потерпілого ОСОБА_8 винуватість ОСОБА_4 підтверджується:

- протоколом прийняття заяви ОСОБА_8 від 10.06.2020 року в якій він повідомив про викрадення у нього в період з 26.05.2020 по 27.05.2020 запасних частин до автомобіля ВАЗ 21114 (том 3 а.с. 165);

- заявою ОСОБА_8 від 10.06.2023 слідчому Солонянського ВП ДВП в Дніпропетровській області, згідно якої потерпілий надав добровільну згоду на проникнення до його житла за адресою: АДРЕСА_7 (том 3 а.с. 166);

- протоколом пред`явлення потерпілому ОСОБА_8 у присутності двох понятих для впізнання за фотознімками 4-х осіб від 22.09.2020, серед яких він впізнав ОСОБА_4 , як ОСОБА_21 , який прийшов до нього додому та з яким він разом розпивав спиртні. Впізнав ОСОБА_21 за рисами обличчя та очам (том 3 а.с.182-183);

- протоколом огляду місця події (з фототаблицею) від 10.06.2020 року, згідно якого обстановка кімнати АДРЕСА_3 не порушена (том 3 а.с.167-169);

- показаннями свідка ОСОБА_12 даними в судовому засіданні, який показав, що разом зі ОСОБА_4 у 2020 році пішов до кімнати ОСОБА_8 у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_4 де планував з ними розпивати спиртні напої, але враховуючи, що він коштів на це не надав, гроші давав ОСОБА_8 , який попросив його піти, він пішов, а ОСОБА_8 та ОСОБА_22 залишились випивати вдвох;

- показаннями свідка ОСОБА_23 , даними в судовому засіданні, який показав, що влітку 2020 року до будинку в якому він проживає зі своєю сім`єю: АДРЕСА_8 , прийшов ОСОБА_4 та запропонував придбати запчастини до автомобіля, а саме: колодки задні, колодки передні, шарова, луковиці, на що він погодився, оскільки на коробках було написано «Лада» та в той час у нього був автомобіль вирішив, що автозапчастини йому стануть у нагоді. Куплені запасні частини він не змінював та в подальшому продав автомобіль разом із запасними частинами, які були в багажнику;

- протоколом пред`явлення свідку ОСОБА_23 у присутності двох понятих для впізнання за фотознімками 4-х осіб від 26.08.2020, серед яких він впізнав ОСОБА_4 , як відомого йому ОСОБА_21 , який в кінці травня 2020 року продав запчастини до автомобіля. Вказану особу впізнав за рисами обличчя, формою губ, носу та кольору волосся (том 3 а.с.177-179);

- товарним чеком ПП ОСОБА_24 від 24.04.2020 року про продаж запасних частин за 10 позиціями на 3393 грн. (том.3 а.с. 184-А);

- висновком судово-товарознавчої експертизи №2718 від 18.08.2020 згідно якого ринкова вартість комплекту задніх гальмівних колодок марки «Начало» до автомобіля ВАЗ 2110, придбаного у квітні 2020 року, складає 229,62 грн., стійки стабілізатора підвіски до авто ВАЗ 2110, марки «TADEM», придбаної у квітні 2020 році складає 104,48 грн. (том 3 а.с. 170-176);

- постановою від 27.08.2020 про визнання речовими доказами комплекту задніх гальмівних колодок 4 шт. марки «Начало» та стійка стабілізатора підвіски 2 шт. марки «TADEM» та розпискою потерпілого ОСОБА_8 про отримання задніх гальмівних колодок та стійки стабілізатора (том 3 а.с. 180, 181);

Оцінивши вищенаведені докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що вказані докази є допустимими, належними, достовірними і достатніми для встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні, узгодженими між собою, і не викликають у суду сумнівів, тому суд кладе їх в основу вироку.

Показання свідка ОСОБА_25 даними в судовому засіданні щодо того, що ОСОБА_4 влітку 2020 року прийшовши до нього додому: АДРЕСА_8 та пропонував купити пляшечку для підігрівання молока, для годування маленьких дітей, на що він відмовив, суд до уваги не бере та не кладе в основу вироку, оскільки показання вказаного свідка не стосуються висунутого ОСОБА_4 за фактом крадіжки майна ОСОБА_8 обвинувачення.

Виходячи з положень ч.4 ст.95 КПК України, відповідно до яких суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку, передбаченому ст.225 КПК України, суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них.

Суд не кладе в основу вироку показання потерпілого ОСОБА_8 дані ним на досудовому розслідуванні 14.06.2020 року та в судовому засіданні 02.06.2021 в іншому складі суду, з огляду на те, що протокол допиту потерпілого ОСОБА_8 від 14.06.2020 є недопустими доказом, а запис судового засідання під час якого судом було проведено допит потерпілого 02.06.2021 не синхронізовано: аудіо та відео доріжки не узгоджені, що позбавляє суд можливості прийти до висновку про забезпечення реалізації наданих сторонам кримінального провадження прав, зокрема права на перехресний допит.

Враховуючи неможливість допиту потерпілого ОСОБА_8 який проходить службу в лавах Збройних Сил України безпосередньо в суді в порядку, визначеному кримінально-процесуальним законодавством, суд надає оцінку лише тим доказам, які були предметом дослідження суду та кладе в основу лише такі докази.

Доводи захисника про недопустимість як доказу товарного чеку з посиланням на те, що неможливо встановити, що саме ОСОБА_8 був покупцем запасних частин, суд визнає неспроможними.

Відповідно до ст.84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст.85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Так, статтею 86 КПК України встановлено, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Виходячи з положень ч.1 ст.87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України.

Застосовуючи положення ст.87 КПК України при оцінці доказів, наданих сторонами, суд виходить із того, що ці положення можуть бути підставою для визнання доказів недопустимими не за будь-якого порушення процесуального закону, а лише у випадку істотного порушення прав і свобод людини.

Суд, вирішуючи питання щодо допустимості доказу в контексті ч.1 ст.87 КПК України, має обґрунтувати, чому він вважає порушення фундаментального права або свободи настільки істотним, щоб обумовити недопустимість доказу.

Відповідно до ст.93 КПК України збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

Суд вважає, що сторона обвинувачення та потерпілий діяли в порядку, передбаченому ст.93 КПК України.

ОСОБА_4 обвинувачується у таємному викраденні 26.05.2020 належних потерпілому ОСОБА_8 комплекту задніх гальмівних колодок до автомобіля «ВАЗ- 2110» та стійки стабілізатора підвіски до автомобіля «ВАЗ- 2110». На підтвердження викрадення у ОСОБА_8 цих запасних частин потерпілим слідчому надано товарний чек від 24.04.2020 в якому зазначено про придбання у ПП ОСОБА_24 , серед іншого колодок 2110, купівлю яких у ОСОБА_4 підтвердив також свідок ОСОБА_23 в судовому засіданні та які відповідно до постанови слідчого від 27.08.2020 були визнані речовим доказом у даному провадженні та в подальшому і гальмівні колодки і стійки стабілізатора підвіски були повернуті потерпілому.

За таких обставин наявність зазначення особи покупця в товарному чеку доказового значення у даному кримінальному провадженні не має. Доказове значення має встановлений судом факт купівлі потерпілим запасних частин, які в подальшому були у нього викрадені та продані ОСОБА_4 свідку ОСОБА_23 .

Суд вважає встановленою дату крадіжки майна потерпілого ОСОБА_8 26 травня 2020 року, оскільки потерпілий саме в цей час виявив викрадення запасних частин, придбаних ним в квітні.

Встановлений обвинуваченням час вчинення злочину за епізодом крадіжки майна ОСОБА_8 також узгоджується з іншими дослідженими судом доказами, зокрема, впізнанням свідком ОСОБА_23 за фотознімками ОСОБА_4 , як особи, яка в кінці травня 2020 року продала запчастини до автомобіля, які в подальшому були видані слідчому.

Впізнання свідком ОСОБА_23 ОСОБА_4 як особи, яка продала колодки задні, передні, шарову, луковиці, проведено з дотриманням положень ст.228 КПК України.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_23 категорично стверджував, що саме ОСОБА_4 продав запасні частини, а свідок ОСОБА_12 вказав на ОСОБА_4 як на того з ким він приходив до потерпілого ОСОБА_8 в кімнату гуртожитку з якої з 26.05.2020 по 27.05.2020 було викрадено запасні частини.

Крім того, сам ОСОБА_4 визнав факт перебування в кімнаті гуртожитку потерпілого ОСОБА_8 разом з ОСОБА_12 .

Те, що свідок ОСОБА_23 не пам`ятає точну кількість та назву запасних частин придбаних у ОСОБА_4 є природнім та лише підтверджує правдивість його показань, враховуючи проміжок часу, який минув з їх придбання до допиту в суді.

Показання свідка ОСОБА_23 щодо того, що куплені запасні частини він не змінював, в подальшому продав автомобіль разом із запасними частинами, які були в багажнику, не суперечать встановленим під час судового розгляду обставинам вчинення крадіжки майна ОСОБА_8 . В суді свідок вказав про придбання у ОСОБА_4 колодок задніх, колодок передніх, шарової, луковиці, згідно постанови слідчого від 27.08.2020 року він добровільно надав для огляду та подальшого вилучення лише комплект задніх гальмівних колодок та стійки стабілізатора підвіски, у викраденні яких обвинувачують ОСОБА_4 .

Підстав для сумніву у правдивості показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_23 у суду не має, оскільки вони підтверджуються іншими об`єктивними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При розгляді даного кримінального провадження суд керується положеннями ст. 337 КПК України, якою визначено межі судового розгляд, тому за даним епізодом розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, та зазначеної правової кваліфікації.

Суд виходить з положень ст. 22 КПК України відповідно до якої кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій.

Свідок, який міг би підтвердити доводи обвинуваченого ОСОБА_4 щодо уходу після спільного вживання спиртних напоїв 26.05.2020 з кімнати потерпілого ОСОБА_8 без його майна, на що він посилався в суді, стороною захисту не встановлений.

Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування доказів обвинувачення стороною захисту суду не надано.

Таким чином ОСОБА_4 26.05.2020 своїми умисними протиправними діями вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно.

Невизнання обвинуваченим ОСОБА_4 вини у вчиненні закінченого замаху на грабіж ОСОБА_26 та у вчиненні крадіжки майна потерпілого ОСОБА_8 суперечить зібраним в ході досудового слідства та дослідженим в суді доказам та свідчить про його намагання ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинені кримінальні правопорушення.

Вивченням даних про особу ОСОБА_4 встановлено, що він на обліку у психіатра не перебуває, перебуває в реєстрі наркологічних хворих з 2012 року, на військовому обліку не перебуває. Раніше судимий. За місцем проживання характеризується посередньо. Не працює.

Обставин, що пом`якшує чи обтяжує покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, обираючи міру покарання ОСОБА_4 суд враховує характер і ступінь тяжкості кримінальних правопорушень.

Так, відповідно до ст. 12 КК України злочини, передбачені ч.2 ст.185 є нетяжкими злочинами, а ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України тяжким за який відповідно

Суд також враховує наведені дані про особу обвинуваченого, який наполегливо не бажає ставати на шлях виправлення, вищенаведені обставини, кількість епізодів злочинної діяльності та вартість викраденого майна, враховує, ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, який не усвідомив тяжкість вчиненого та наслідки злочинів, не виявив каяття, враховує також, що за епізодом грабежу ОСОБА_7 злочин не було доведено до кінця з причин, які не залежали від волі ОСОБА_4 та приходить до висновку, що він виявляє підвищену суспільну небезпеку та потребує ізоляції від суспільства, тому йому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі за кожний злочин.

Відповідно до положень ч.1 ст. 70 КК України, призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, суд враховує вимоги ч.3 ст. 68 КК України та застосовує принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Враховуючи, що ОСОБА_4 вчинив і злочини, передбачені ч.2 ст. 185 КК України за епізодами крадіжки майна ОСОБА_6 та майна ОСОБА_8 , і закінчений замах на грабіж ОСОБА_7 передбачений ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України до винесення вироку Солонянським районним судом Дніпропетровської області 27 травня 2020 року, яким він засуджений за ст. 185 ч.2 КК України до 2 років позбавлення волі, покарання за яким відбув повністю, суд призначає покарання відповідно до ст. 70 ч.4 КК України за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначених покарань, та в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27.05.2020 року, за правилами, передбаченими ст. 72 КК України.

Цивільні позови не заявлені. Процесуальні витрати за проведення судової товарознавчої експертизи № 2718 від 18.08.2020 р. у розмірі 230 грн. необхідно стягнути зі ОСОБА_4 в дохід держави.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Запобіжний захід не обирався. Підстави для обрання запобіжного заходу відсутні.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 615 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 15 ч. 2 ст.186 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч.2 ст. 185 КК України 3 роки позбавлення волі;

- за ч.2 ст.15 ч.2 ст.186 КК України - 4 роки позбавленні волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням призначити ОСОБА_4 покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України з урахуванням вироку Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27.05.2020 року за сукупністю злочинів, передбачених ст. 185 ч.2 КК України та злочинів, передбачених ч.2 ст. 185, ч2 ст. 15 ч.2 ст. 186 КК України за даним кримінальним провадженням, шляхом часткового складання призначених покарань остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді 5 років позбавлення волі.

В строк відбування покарання зарахувати покарання, відбуте за вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2020 року в період з 15 липня 2020 року по 15 липня 2022 року у виді 2 років позбавлення волі, для відбування покарання остаточно визначити ОСОБА_4 3 роки позбавлення волі.

Строк відбування покарання рахувати з дня затримання ОСОБА_4 для виконання цього вироку.

Стягнути зі ОСОБА_4 процесуальні витрати на користь держави в сумі 230 (двісті тридцять) грн.

Речові докази:

- мобільний телефон «Lenovo A 396» переданий потерпілій ОСОБА_6 залишити в її розпорядженні;

- гроші в сумі 114 гривень (1 купюра номіналом 100 грн, 1 купюра номіналом 10 грн, та дві купюри номіналом по 2 грн) передані потерпілій ОСОБА_7 - залишити в її розпорядженні;

- комплект задніх гальмівних колодок 4 шт марки «Начало» та стійку стабілізатора підвіски 2 шт. марки «TADEM» передані потерпілому ОСОБА_8 залишити в його розпорядженні.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Солонянський районний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а засудженим - з дня отримання копії вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1