МИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 945/1270/23
Провадження № 1-кс/945/248/23
УХВАЛА

Іменем України

09 серпня 2023 року м.Миколаїв

Слідчий суддя Миколаївського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 , розглянувши клопотання слідчого СВ відділення поліції №5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 за погодженням з прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2023 року за №0000242 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання відносно підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Южне Одеської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , що перебуває на посаді навідника, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , на теперішній час утримується в Державній установі "Миколаївський слідчий ізолятор",

встановив:

Слідчий СВ відділення поліції №5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 за погодженням з прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , який підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, терміном до 11.09.2023 року, без можливості внесення застави. В обґрунтування заявленого клопотання слідчий за погодженням з прокурором посилається на існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 11.06.2023 року о 22 годині 20 хвилин (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось за можливе), ОСОБА_5 , знаходився в гаражному приміщенні № НОМЕР_2 в гаражному кооперативі «Центральний» в смт.Ольшанське Миколаївського району Миколаївської області, де вживав алкогольні напої разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Під час спільного вживання алкогольних напоїв між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 виникла словесна перепалка та вони вийшли на вулицю та перебували поблизу вказаного гаражу.

В подальшому, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний і суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і свідомо бажаючи настання таких наслідків, керуючись раптово виниклим злочинним умислом спрямованим на грубе порушення громадського порядку, із застосуванням вогнепальної зброї, з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, яка виражалась у створенні загрози життю та здоров`ю людей із застосуванням вогнепальної зброї, з ціллю самоствердження за рахунок залякування сторонніх осіб, що виразилось в ігноруванні загальновизнаних норм моралі та правил поведінки в суспільстві, нахабному поводженні та прояву грубої сили з хуліганських спонукань, ОСОБА_5 , привів у бойові готовність вогнепальну зброю, яка перебуває у його постійному користуванні, а саме автомат Калашникова та умисно здійснив не менше 3 пострілів з вказаної зброї в бік ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які перебували на вулиці біля вказаного гаража, після чого ОСОБА_5 місце вчинення кримінального правопорушення покинув.

В результаті хуліганських дій ОСОБА_5 , потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді вогнепального кульового поранення правої сідниці, масивної кровотечі, шоку третього ступеня, садна, забою грудної клітини з правої сторони.

12.06.2023 року ОСОБА_5 затримано, в порядку ст.208 КК України, у зв`язку із підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

12.06.2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України.

14.06.2023 року слідчим суддею Миколаївського районного суду Миколаївської області відносно підозрюваного ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11.08.2023 року включно.

В судовому засіданні слідчий ОСОБА_4 клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 підтримав.

Прокурор ОСОБА_3 також підтримав вказане клопотання та просив суд задовольнити його.

Підозрюваний ОСОБА_5 заперечував щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник ОСОБА_6 просив суд відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

Крім того, на адресу суду надійшло клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання. В обґрунтування заявленого клопотання захисник посилався на недоведеність існування ризиків, зазначених слідчим за погодженням з прокурором у клопотанні.

В судовому засіданні захисник підозрюваного ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 подане клопотання підтримав та просив суд змінити підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав клопотання свого захисника.

Прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечували щодо задоволення клопотання захисника підозрюваного та вважали його таким, що не підлягає задоволенню.

Дослідивши клопотання слідчого за погодженням з прокурором про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та клопотання захисника підозрюваного про зміну запобіжного заходу, заслухавши учасників процесу, суд дійшов наступного.

Згідно з ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, і може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до положеньст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Зокрема, згідно з ч.1 ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: відповідно до п.2 ч.1 ст.178 КПК України тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; відповідно до п.4 ч.1 ст.178 КПК України міцність соціальних зв`язків; відповідно до п.6 ч.1 ст.178 КПК України репутацію обвинуваченого.

Обґрунтовуючи клопотання слідчий за погодженням з прокурором посилається на продовження існування низки ризиків, передбачених ст.177 КПК України.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини у справі Галь проти України, заява №6759/11 від 16 квітня 2015 року суд наголошує на тому, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає заборону позбавлення свободи або заборону продовження позбавлення свободи, за винятком випадків, передбачених пунктом 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, передбачений вищезазначеним положенням, є вичерпним і лише вузьке їх тлумачення відповідає цілям вказаного положення, а саме гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), заява № 38717/04, п. 26, від 14 жовтня 2010 року, з подальшими посиланнями). Жодне свавільне тримання під вартою не може відповідати пункту 1 статті 5 Конвенції, поняття «свавільність» у цьому контексті є ширшим, ніж невідповідність законодавству. Як наслідок, законне позбавлення свободи за національним законодавством все-рівно може бути свавільним і, таким чином порушувати Конвенцію, особливо коли з боку державних органів мали місце недобросовісність або введення в оману (див. вищенаведене рішення у справі «Моорен проти Німеччини» (Mooren v. Germany), пп. 72, 77 і 78, з подальшими посиланнями) або коли таке позбавлення свободи не було необхідним за конкретних обставин (див. рішення у справі «Нештяк проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), заява № 65559/01, п. 74, від 27 лютого 2007 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Таран проти України від 17 жовтня 2013 року зазначено, що пункт 3 статті 5 Конвенції вимагає, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо продемонстроване владою. Аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному провадженню у справі, не повинні оцінюватись абстрактно (in abstracto), але мають підтверджуватися фактичними даними. Ризик того, що обвинувачений може переховуватися, не може оцінюватися виключно на підставі ступеня тяжкості можливого покарання. Він має оцінюватися з урахуванням ряду інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування можливості переховування обвинуваченим, або доведуть, що така можливість є настільки невеликою, що вона не може обґрунтовувати досудове ув`язнення (див. рішення від 4 жовтня 2005 року у справі «Бекчєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova), заява № 9190/03, пункти 56 і 59, з подальшими посиланнями).

Крім того, у згаданому вище рішенні Європейського суду йдеться про те, що з плином часу продовжуване тримання заявника під вартою потребує більшого обґрунтування. При цьому, прокурором у клопотанні такого обґрунтування не наведено, жодних додаткових підстав щодо цього не зазначено, відповідних доказів суду не представлено.

Звертаючись до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий за погодженням з прокурором посилається на наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КК України.

Розглядаючи клопотання слідчого СВ відділення поліції №5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 за погодженням з прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2023 року за №0000242 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 ,аналізуючи питання існування у клопотанні ризиків, слідчий суддя дійшов до висновку про недоведеність їх існування з огляду на особу підозрюваного та його репутацію.

Підозрюваний ОСОБА_5 , хоча і вчинив тяжкий злочин, передбачений ч.4 ст.296 КК України, що пов`язаний із застосуванням вогнепальної зброї, покарання за який передбачено у вигляді позбавлення волі до 7 років, однак має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Так, ОСОБА_5 офіційно одружений та має на утримані двох малолітніх дітей; в силу ст.89 КК України раніше не судимий; має зареєстроване місце проживання; є учасником бойових дій з 2016 року, на даний час проходить військову службу в Збройних Силах України на посаді оператора навідника роти ЗраБ Військової частини НОМЕР_1 , за місцем служби характеризується позитивно.

Згідно з положеннями п.33-37 рішення Європейського суду з прав людини у справі Москаленко проти України, заява №37466/04 від 20 травня 2010 року, у своїх рішеннях про тримання заявника під вартою, органи державної влади додатково до обґрунтованої підозри щодо заявника посилалися в основному на три підстави: 1) тяжкість злочинів, у вчиненні яких він обвинувачувався; 2) суворість покарання, яке йому могло бути призначено і 3) необхідність забезпечити належний хід провадження, враховуючи ризик того, що заявник міг переховуватися від слідства і суду та примусити свідків давати неправдиві показання. Суд вважає, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Однак, з плином часу ці підстави ставали усе менш обґрунтованими. Тому Суд повинен встановити, чи були інші підстави, наведені судами, зокрема тяжкість імовірного покарання, ризик того, що заявник переховуватиметься від слідства і суду та примушуватиме свідків давати неправдиві показання, «достатніми» та «відповідними» (див. рішення у згаданій вище справі «Кудла проти Польщі»). Суд зазначає, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункти 80-81, рішення від 26 липня 2001 року). Щодо ризику того, що заявник переховуватиметься від слідства і суду та примушуватиме свідків давати неправдиві показання Суд зазначає, що у своїх рішеннях про тримання заявника під вартою чи продовження тримання під вартою, органи державної влади не вказали жодних конкретних причин, на підставі яких вони дійшли такого висновку (див. Пункти 6 і 14 вище). Крім того, по мірі прогресу провадження та завершення збирання доказів ризик того, що заявник загрожуватиме певним свідкам також ставав усе меншим (див. згадане вище рішення у справі «Невмержицький проти України» (Nevmerzhitsky v. Ukraine), пункт 136).

Щодо ризику незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_5 на свідків та потерпілих у цьому кримінальному провадженні та ризику продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, то слідчий суддя вважає, що вказані ризики хоча і вказані слідчим за погодженням з прокурором, однак є неконкретними, недеталізованими та такими, що не підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а отже достатніх доказів поза розумним сумнівом на підтвердження того, що вказаний ризик взагалі існує у підозрюваного ОСОБА_5 стороною обвинувачення суду не подано.

За результатами розгляду клопотання суд вбачає в діях підозрюваного ОСОБА_5 ризик, визначений п.1 ч.1 ст.177 КПК України - переховуватися від суду.

Саме по собі існування ризику з боку підозрюваного ОСОБА_5 переховуватися від суду не може бути співмірним із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до п.87 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бузаджи проти Молдови від 05 липня 2016 року, заява №23755/07, Європейський суд також підкреслює, що обґрунтування будь-якого строку тримання під вартою, яким би коротким він не був, має бути переконливо продемонстровано владою. Приймаючи рішення про те, чи слід звільнити особу або залишити його під вартою, влада зобов`язана розглянути альтернативні способи забезпечення явки в суд (ibid).

Згідно з положеннями ч.3 ст.176 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Суд вважає, що докази та обставини, на які посилається слідчий за погодженням з прокурором у клопотанні про продовження строку запобіжного заходу не дають достатніх підстави вважати, що застосування виключно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного і не зможе запобігти вищевказаним ризикам. А отже, у задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід відмовити, а клопотання захисника підозрюваного про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання задовольнити.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.179 КПК України особисте зобов`язання полягає у покладенні на підозрюваного, обвинуваченого зобов`язання виконувати покладені на нього слідчим суддею, судом обов`язки, передбачені статтею 194 цього Кодексу.

Підозрюваному, обвинуваченому письмово під розпис повідомляються покладені на нього обов`язки та роз`яснюється, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Контроль за виконанням особистого зобов`язання здійснює слідчий, а якщо справа перебуває у провадженні суду, - прокурор.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання із зобов`язанням виконувати покладені на неї судом обов`язки, передбачені ст.194 КПК України, а саме: прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає та проходить військову службу, без дозволу слідчого, прокурора; повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання та місця перебування.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст.177, 178, 179, 183, 194, 196, 197, 205, 369, ч.1 ст.370 Кримінального процесуального кодексу України,слідчий суддя, -

постановив:

У задоволенні клопотання слідчого СВ відділення поліції №5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 за погодженням з прокурором Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.06.2023 року за №0000242 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на особисте зобов`язання задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 змінити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та обрати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання строком до 11 вересня 2023 року (включно).

ОСОБА_5 звільнити з-під варти в залі судового засідання.

Зобов`язати підозрюваного ОСОБА_5 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає та з місця, в якому він проходить військову службу, без дозволу слідчого, прокурора; повідомляти слідчого, прокурора про зміну свого місця проживання, місця перебування та місця проходження військової служби.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_5 , що у разі невиконання цих зобов`язань до нього може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід, а також накладено грошове стягнення.

Контроль за виконанням ухвали про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання покласти на слідчого СВ відділення поліції №5 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_4 .

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня оголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1

09.08.2023