КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №755/4948/22 Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/824/3078/2023
Категорія: ст. 331 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 березня 2023 року у кримінальному провадженні №0000927,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 31 березня 2023 рокузадоволено клопотання прокурора та продовжено, зокрема обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 29 травня 2023 року включно.

Крім того, суд залишив без змін визначений обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 26 вересня 2022 року розмір застави.

Таке рішення суд мотивував тим, що продовжують існувати ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, і більш м`який запобіжний захід не буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 березня 2023 року в частині продовження строку дії запобіжного заходу ОСОБА_8 та постановити нову ухвалу, якою обрати обвинуваченому запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням електронного засобу контролю або зменшити визначений розмір застави на помірний для можливості її внесення обвинуваченим.

За позицією захисника клопотання прокурора про продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованим, оскільки прокурором жодних матеріалів (доказів), які б доводили існування ризиків переховування від суду та незаконного впливу на свідків, інших обвинувачених, експертів, спеціалістів, як стороні захисту, так і суду, надано не було. Отже прокурором не доведено всіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, а враховуючи, що ОСОБА_8 перебуває під вартою понад півтора роки, існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою, водночас тяжкість можливого покарання не може бути єдиною підставою для цього. Таким чином, на думку захисника, у суду було достатньо підстав для відмови у задоволенні клопотання прокурора, а прийнятим рішенням фактично порушено право обвинуваченого на захист та принцип рівності всіх учасників судового процесу.

Крім того, як зазначає захисник, прокурором не обґрунтовано неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів з урахуванням обставин, передбачених ст. 178 КПК України, щодо даних про його особу в їх сукупності. Разом із цим, звертає увагу на те, що ОСОБА_8 тривалий час проживає разом із цивільною дружиною ОСОБА_9 , вони мають постійне місце проживання в с. Петропавлівська Борщагівка Київської області, документи на підтвердження чого надавалися суду, будь-яка суспільна небезпека від обвинуваченого відсутня, що виключає необхідність застосування стосовно нього найбільш суворого запобіжного заходу.

Що стосується розміру застави, то захисник вважає його завідомо непомірним для обвинуваченого ОСОБА_8 .

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, заперечення прокурора щодо апеляційного прохання, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з положеннями частин 1 - 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Розглядаючи питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції для прийняття законного і обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини її життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Зазначені вимоги кримінального процесуального закону, на переконання колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані.

Як убачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0000927 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 321 КК України, ОСОБА_10 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України, ОСОБА_11 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України, ОСОБА_12 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України та ОСОБА_13 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321, ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 321 КК України.

Суд першої інстанції, розглянувши у судовому засіданні клопотання прокурора про продовження, зокрема обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та заслухавши з цього приводу позиції сторони обвинувачення і сторони захисту, яка в свою чергу просила змінити обвинуваченому запобіжний захід на домашній арешт із застосуванням електронного засобу контролю або зменшити розмір застави, дійшов висновку, що прокурор довів наведені у клопотанні обставини щодо існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, і лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого, тому продовжив обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, не знайшовши також підстав для зменшення розміру застави.

З такими висновками суду погоджується і колегія суддів.

Доводи захисника про необґрунтованість клопотання прокурора, недоведеність стороною обвинувачення існування жодного ризику та безпідставність тверджень щодо неможливості досягти належної процесуальної поведінки обвинуваченого при застосуванні менш суворого запобіжного заходу є непереконливими.

Так, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особи обвинуваченого (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки обвинуваченого під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади), поведінки обвинуваченого під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого, має обґрунтувати свій висновок про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Обґрунтовуючи свій висновок щодо доцільності продовження тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою у зв`язку з існуванням ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд першої інстанції врахував характер і тяжкість висунутого йому обвинувачення, яке пов`язане із незаконним обігом наркотичних засобів та сильнодіючих лікарських засобів, тобто має підвищену суспільну небезпеку, а також покарання, яке загрожує у разі визнання винуватим у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, всі дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків та майновий стан, і дійшов вірних висновків, що обвинувачений може переховуватися від суду і ймовірність реалізації таких дій за відсутності достатніх стримуючих факторів не зменшилася.

З огляду на те, що свідки у цьому кримінальному провадженні, показання яких суд має сприймати безпосередньо, ще не допитувалися, з великою ймовірністю також існує ризик незаконного впливу на них.

Отже, на переконання колегії суддів, застосування до ОСОБА_8 менш суворішого запобіжного заходу не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобігатиме спробам вчинити зазначені дії. Разом із цим, ті дані про особу обвинуваченого, на які посилається в апеляційній скарзі захисник, зокрема, тривале проживання з цивільною дружиною в Київській області та наявність постійного місця проживання, не зменшують існуючих ризиків, а тому не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу.

Таким чином, всупереч твердженням захисника, судом об`єктивно були досліджені всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження найсуворішого запобіжного заходу. При цьому в ухвалі наведені мотиви, з яких було прийнято відповідне рішення, яке цілком відповідає практиці Європейського суду з прав людини, згідно з якою рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного та/або обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Доводи апеляційної скарги про непомірність для обвинуваченого визначеного судом розміру застави будь-якими доказами не підтверджені.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при прийнятті судом рішення про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене, за відсутності достатніх підстав, принаймні на даній стадії судового розгляду, для зміни обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 31 березня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 29 травня 2023 року включно - без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_________________ __________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4