Справа № 323/3181/20
Провадження №1-кп/336/601/2023
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 червня 2023 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченої ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000659 від 06.08.2020 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Пологи, Запорізької області, громадянки України, українки, має середню спеціальну освіту, не працюючої, незаміжньої, на утриманні малолітніх дітей не має, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимої:

07.09.2020 Оріхівським районним судом Запорізької області за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком 1 рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Протягом липня місяця 2020 року, більш точної дати та часу досудовим слідством не встановлено, ОСОБА_4 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи, що за її злочинними діями ніхто не спостерігає, шляхом зняття навісного замку, проникла до приміщення господарської будівлі за адресою: АДРЕСА_3 , звідки вчинила крадіжку електроінструменту, а саме: шуруповерту мережевого «Булат» в корпусі чорного кольору, свердла по металу діаметром 3,2 мм., набору з торцевих головок в кількості 9 штук діаметром від 5 до 13 мм. та змінних бит в кількості 14 штук та тримач до них, магнітного подовжувача для бит зі змінною битою у вигляді хрестоподібної викрутки «STANLEY РН 2», змінної двосторонньої бити у вигляді викрутки з хрестоподібним та плоским кінцем, загальна вартість яких згідно висновку експерта №23-314 від 30.11.2020 складає 824 гривні 97 копійок.

Після чого залишила місце скоєння злочину та в подальшому розпорядилась викраденим майном на власний розсуд. Своїми злочинними діями спричинила потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїла кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.185 КК України, тобто таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в інше приміщення.

Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 беззаперечно визнала свою вину у пред`явленому обвинуваченні, підтвердила вищевикладені обставини кримінального правопорушення та пояснила суду, що дійсно проникла до приміщення господарської будівлі та викрала вище вказані речі. Наразі з потерпілим добрі стосунку. Щиро розкаюється, просила суд суворо не карати, зазначила, що висновки для себе зробила.

Потерпілим ОСОБА_5 була подана заява про розгляд справи без його участі, в заяві зазначив, що покарання винести на розсуд суду.

Показання обвинуваченої ОСОБА_4 є послідовними, логічними і не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які правильно розуміє обвинувачений та інші учасники судового провадження і які ніким не оспорюються. При цьому у суду не було сумнівів в добровільності та істинності їх позиції, суд вважав недоцільним дослідження решти доказів щодо обставин, які сторонами кримінального провадження не оспорювались. Тому, суд обмежив дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_4 та дослідженням речових доказів.

При цьому суд роз`яснив обвинуваченій ОСОБА_4 та іншим учасникам судового провадження, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати визнанні ними фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку про те, що вина обвинуваченої ОСОБА_4 повністю доведена під час судового розгляду.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_4 за ч.3 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням в інше приміщення.

При призначенні покарання, суд, відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченої, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

За змістом п.п. 20, 21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» при призначенні покарання за відповідною частиною ст.286 КК України, суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

У кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003р. «Про практику призначення судами кримінального покарання» при призначенні покарання суд в кожному випадку і щодо кожного засудженого, який визнається винним у вчиненні злочину, повинен дотримуватися вимог ст. 65 КК України, а саме: враховувати характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, особу засудженого та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, оскільки саме через останні реалізується принцип законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначене судом покарання повинно бути достатнім, для виправлення засуджених і попередження здійснення ними нових злочинів.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_4 скоїла кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину, офіційно не працевлаштована, незаміжня, утриманців не має, має місце реєстрації та постійне місце проживання, на обліку у лікаря-психіатра та лікарянарколога не перебуває.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03 жовтня 2002 року Європейський суд з прав людини зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

При цьому, згідно вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.

Враховуючи сукупність наведених обставин справи, та дотримуючись принципів законності, справедливості, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, ставлення обвинуваченої до вчиненого, роль у скоєному кримінальному правопорушенні та поведінку до і після вчинення такого, враховуючи, що за приписами ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, суд, вважає необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів призначити покарання у виді позбавлення волі на строк у межах санкції статті Кримінального кодексу України без реального відбування покарання, але в умовах застосування до неї вимог ст. 75 КК України шляхом звільнення її від відбування призначеного судом покарання з випробуванням, тобто з іспитовим строком, та покладенням на неї обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Призначене судом покарання на переконання суду відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, і захистом інтересів потерпілого.

Частиною четвертою статті 70 КК України визначено, що за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

Враховуючи той факт, що ОСОБА_4 07.09.2020 була засуджена вироком Оріхівського районного суду Запорізької області за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі з іспитовим строком 1 рік, то при призначенні остаточного покарання суд враховує вимоги ч. 4 ст. 70 та п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України.

Підстав для застосування ст. 69 КК України суд не вбачає.

Витрати, пов`язані із залученням стороною обвинувачення експерта спеціалізованої державної установи, в порядкуст.124 КПК України, необхідно покласти на обвинувачену.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжній захід не обирався.

Питання про речові докази підлягає вирішенню судом відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.. 65 КК України, ст..ст.368, 370, 374, 381, 382 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 185 КК України, та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України та п.п. "б" п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України з урахуванням вироку Оріхівського районного суду Запорізької області від 07.09.2020 року за сукупністю злочинів шляхом часткового складання призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, встановивши іспитовий строк на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_4 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти цей орган про зміну місця проживання та роботи.

Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законною сили, не обирати.

Речові докази: шуруповерт сітьовий «Булат» в корпусі чорного кольору, свердла по металу діаметром 3,2 мм., набір головок в кількості 9 штук діаметром від 5 до 13 мм. та змінними викрутками в кількості 14 штук та насадку на них, насадку зі змінної двосторонньої викруткою, змінну викрутку з хрестоподібним та плоским кінцем, яке зберігається в ВП № 4 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області повернути власнику ОСОБА_5 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Держави, витрати на залучення експерта при проведенні судової товарознавчої експертизи № 23-314 від 30.11.2020 у сумі 2 288 гривень 30 копійок.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку спрощеного провадження, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. Апеляційна скарга подається до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя : ОСОБА_1