Справа № 577/3943/23
Провадження № 1-кп/577/390/23

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
10 серпня 2023 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області
головуючого судді ОСОБА_1
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2
прокурора ОСОБА_3
обвинуваченого ОСОБА_4
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , освіта базова середня, не одруженого, не працюючого, раніше судимого: 1) 28.09.2022 року Кролевецьким районним судом Сумської області за ст. 185 ч. 4, ст. 69 КК України до 4 років обмеження волі. З 09.12.2022 року відбуває покарання у ДУ «Конотопський виправний центр (№130)»,
в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 390 ч.1 КК України,
28.09.2022 року ОСОБА_4 засуджений Кролевецьким районним судом Сумської області за ст. 185 ч.4 КК України до 4 років обмеження волі. ОСОБА_4 09.12.2022 року прибув для відбування покарання до Державної установи «Конотопський виправний центр (№130)» по вул. Батуринській, 2 в м. Конотоп, де засудженому роз`яснено порядок та умови відбування покарання у вигляді обмеження волі, а також роз`яснено встановлені межі ДУ «Конотопський виправний центр (№130)» та про кримінальну відповідальність за порушення меж без дозволу адміністрації установи у відповідності до ст. 390 КК України. Згідно з ч. 4 ст. 59 КВК України особи, засуджені до обмеження волі, зобов`язані постійно знаходитися в межах виправного центру під наглядом, залишати його межі лише за спеціальним дозволом адміністрації цього центру.
Відповідно до п. 1 розділу XХIХ Правил внутрішнього розпорядку установ виконання покарань, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 2823/5 від 28.08.2018 року, у кожному виправному центрі визначається межа установи виконання покарань, самовільне залишення якої засудженим заборонено. Межа виправного центру встановлюється наказом начальника міжрегіонального управління за погодженням з органами місцевого самоврядування з урахуванням особливостей установи виконання покарань та проходить по межі населеного пункту, але в радіусі не більше 5 кілометрів від території виправного центру. Межа місця відбування покарання для засуджених, які проходять стаціонарне лікування або медичний огляд у закладах охорони здоров`я, встановлюється по території цього закладу.
Наказом начальника ДУ «Конотопський виправний центр (№130)» №16/ОС/ВД-29 від 07.07.2023 року засудженому ОСОБА_4 надано короткочасний виїзд за межі виправного центру для лікування в терапевтичному відділенні КНП КМР «Конотопська центральна районна лікарня ім. Академіка Михайла Давидова» за адресою м. Конотоп, вул. Миколи Амосова, 5. Виїзд дозволено з 21 год 07.07.2023 року до виписки з лікарні, а в разі дострокового припинення лікування на протязі однієї години після виписки з відділення лікарні.
07.07.2023 року ОСОБА_4 власноруч написано розписку в тому, що він попереджений про відповідальність за неповернення до місця відбуття покарання після закінчення лікування та зобов`язання, в якому ОСОБА_4 зобов`язався дотримуватись розпорядку для лікувального закладу, повернутися до ДУ «Конотопський виправний центр (№130)» у визначений за наказом час, а у разі дострокового припинення лікування на протязі однієї години після виписки з відділення лікарні, не залишати межі лікувального закладу, а також про те, що зі ст. 390 КК України та наслідками за її порушення ознайомлений.
07.07.2023 року о 21:35 год. ОСОБА_4 був доставлений до приймального відділення КНП КМР «Конотопська центральна районна лікарня ім. Академіка Михайла Давидова» та для подальшого лікування госпіталізований в терапевтичне відділення з діагнозом «Отруєння хлорвмісними речовинами (білизною) під питанням».
Згідно ст. 63 Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені до обмеження волі проходять лікування на загальних підставах відповідно до законодавства про охорону здоров`я закладами охорони здоров`я.
Близько 05 години 09.07.2023 року відбуваючи покарання у виді обмеження волі ОСОБА_4 діючи умисно, будучи обізнаним про кримінальну відповідальність за самовільне залишення місця обмеження волі, перебуваючи в палаті №7 терапевтичного відділення КНП КМР «Конотопська центральна районна лікарня ім. Академіка Михайла Давидова», користуючись відсутністю уваги інших хворих та працівників лікарні, вийшов із палати та залишив територію лікарні, таким чином самовільно залишив територію КНП КМР «Конотопська центральна районна лікарня ім. Академіка Михайла Давидова» за адресою м. Конотоп, вул. М. Амосова, 5, куди засудженому ОСОБА_4 наказом №16/ОС/ВД-29 від 07.07.2023 року надано короткочасний виїзд за межі виправного центру для лікування.
Залишивши територію КНП КМР «Конотопська центральна районна лікарня ім. Академіка Михайла Давидова», ОСОБА_4 пішов у напрямку с. Вирівка Конотопського району Сумської області, яке розташоване за межами території КНП КМР «Конотопська центральна районна лікарня ім. Академіка Михайла Давидова» та за межами території ДУ «Конотопського виправного центру (№130)», що встановлені наказом Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань та пробації Міністерства юстиції «Про затвердження меж державної установи «Конотопський виправний центр (№130)» № 260/АГ-18 від.10.12.2018 року.
10.07.2023 року о 01 год. працівниками ДУ «Конотопський виправний центр (№130)» встановлено місцезнаходження засудженого ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 та доставлено до місця відбуття свого покарання ДУ «Конотопський виправний центр №130».
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнав повністю, при обставинах, визначених в обвинувальному акті, вказавши, що події, а також час та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, зазначених в обвинувальному акті, викладені вірно та відповідають дійсності, він їх в повному обсязі підтверджує. Щиро розкаюється у вчиненому.
Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ним не оспорюються, у суду відсутні сумніви в правильності розуміння обвинуваченим змісту цих обставин, добровільності та істинності позиції обвинуваченого.
Крім повного визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_4 просив суд визнати недоцільним дослідження доказів в частині обставин вчинення вказаного злочину, так як повністю погоджується з встановленими обставинами.
Враховуючи те, що обвинувачений в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні при обставинах викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції. Роз`яснивши йому положення ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченого ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів (крім допиту обвинуваченого та дослідження документів, які характеризують особу обвинуваченого) стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, та розглядає справу у відповідності до ст. 349 КПК України.
Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи "Відносно спрощеного кримінального правосуддя" та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.
Таким чином вина обвинуваченого ОСОБА_4 повністю доведена і його дії суд кваліфікує за ст. 390 ч.1 КК України самовільне залишення місця обмеження волі, вчинене особою, яка відбуває покарання у виді обмеження волі.
Така юридична оцінка дій обвинуваченого відповідає фактичним обставинам, встановленим по справі.
Згідно ст. 12 КК України обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення віднесене до нетяжкої категорії.
Обставинами, що пом`якшують покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає - щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.
Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до ст. 67 КК України суд визнає рецидив злочину.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст.ст. 65, 68 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання, а також ступінь здійснення кримінально протиправного наміру.
При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, які згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином; ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, яке полягає у визнанні вини та розкаянні та приймає до уваги особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікаря психіатра не перебуває та перебуває на обліку у лікаря нарколога з діагнозом синдром залежності від алкоголю, за місцем відбування покарання характеризується негативно.
Призначаючи покарання, суд керується положеннями ст. 65 КК України, а саме виходить з принципів справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових злочинів та враховує характер і ступень тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та наявність обтяжуючої покарання обставини, і вважає, що необхідним і достатнім для виправлення та попередження нових злочинів для ОСОБА_4 слід призначити покарання ближче до мінімального, встановленого в санкції ч. 1 ст. 390 КК України.
Крім того, при визначенні покарання суд враховує те, що обвинувачений ОСОБА_4 не відбув повністю покарання за попереднім вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 28.09.2022 року. Невідбута частина покарання станом на 10.08.2023 року становить 2 роки 7 місяців 27 днів обмеження волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, оскільки засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим (даним) вироком, частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Згідно з ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України суд призначає за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання, призначеного за вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 28.09.2022 року у вигляді позбавлення волі.
Така міра покарання, на думку суду, буде необхідною і достатньою для виправлення ОСОБА_4 і попередження скоєння ним нових злочинів.
Цивільний позов у провадженні не пред`явлено, дані щодо судових витрат та речових доказів відсутні.
Клопотання про обрання запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не заявлялося.
Керуючись ст.ст. 126, 368, 370, 371 КПК України, суд,-
У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винним за ч.1 ст. 390 КК України і призначити покарання у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст.71 КК України ОСОБА_4 за сукупністю вироків до призначеного покарання за даним вироком частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Кролевецького районного суду Сумської області від 28 вересня 2022 року у виді обмеження волі строком 2 (два) роки і призначити остаточне до відбуття покарання за правилами ст. 72 КК України у виді позбавлення волі строком 2 (два) роки.
Підстав для обрання відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу не вбачається.
Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 10 серпня 2023 року.
Вирок може бути оскаржений до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Конотопський міськрайонний суд, а для обвинуваченого в той же строк після вручення йому копії вироку.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1