Справа № 461/3028/21 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/188/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Галицького районного суду м. Львова від 09 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Львова, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

з участю: прокурора ОСОБА_8

обвинуваченої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

представника потерпілої адвоката ОСОБА_9

в с т а н о в и л а:

цим вироком ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено покарання у виді штрафу в розмірі 40 (сорока) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн.

На підставі п.2 ч.1 ст.49 КК України та ч.5 ст.74 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання повністю у зв`язку із закінченням строків давності.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволив частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду у розмірі 2435,58 грн. та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 5000,00 грн.

За вироком суду, 8 січня 2021 року, приблизно о 15 год. 00 хв., ОСОБА_7 , перебуваючи у своїй квартирі АДРЕСА_2 , діючи умисно, в ході конфлікту з ОСОБА_10 , схопила останню руками за її руки, чим заподіяла синці на тильній поверхні правої кисті, біля основи 2-го пальця, на передній поверхні лівого передпліччя, в нижній третині, які відносяться до легких тілесних ушкоджень; після чого схопила ОСОБА_10 за праве передпліччя та правий ліктьовий суглоб та потягнула на себе, чим заподіяла підшкірні гематоми правого передпліччя, забій, розтяг зв`язок правого ліктьового суглобу, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також нанесла удар рукою в праве передпліччя ОСОБА_10 , чим заподіяла синець на правому плечі, по зовнішній поверхні в нижній третині, що відноситься до легких тілесних ушкоджень. Умисні дії ОСОБА_7 кваліфіковані як умисне легке тілесне ушкодження, тобто кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 125 КК України.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду адвокат ОСОБА_6 та обвинувачена ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати оскаржуваний вирок, а кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 закрити за відсутності в її діях складу правопорушення.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції не надав жодної правової оцінки висновкам судово-медичних експертиз №65 та №289 (додатковий) щодо їх належності та допустимості, не дивлячись на те, що дії експерта суперечать вимогам КПК України.

Покликається на те, що експерт у своїх висновках покликається на консультативний висновок спеціаліста №516 та історію хвороби потерпілої, але стороні захисту такі матеріали на досудовому слідстві не відкривалися. Також судом першої інстанції не вирішено клопотання сторони захисту щодо недопустимості такого доказу як висновки експерта №65 та №289.

Вважає, що судом першої інстанції не надано детальної правової оцінки відеозапису події від 01.08.2021 року (з мобільного телефону потерпілої ОСОБА_11 )., який жодним чином не підтверджує факту спричинення нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , потерпілій ОСОБА_10 , на ньому можна лише побачити і почути словесну розмову між потерпілою та обвинуваченою, але сам факт спричинення тілесних ушкоджень на відео відсутній.

Також звертає увагу на те, що позивач пред`явивши вимогу до ОСОБА_7 як до відповідача про стягнення з неї компенсації за моральну та матеріальну шкоду не надав жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування їх наявності та розміру.

Представник потерпілої адвокат ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу, в якому просить оскаржуваний вирок щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Вважає, що викладені в апеляційній скарзі доводи ніяким чином не спростовують висновків суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

При апеляційному розгляді справи обвинувачена та її захисник підтримали подану апеляційну скаргу, з наведених у ній мотивів, та просили таку задоволити.

Прокурор та представник потерпілої заперечили апеляційну скаргу, з огляду на безпідставність такої, просили залишити без змін оскаржуваний вирок.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Незважаючи на заперечення ОСОБА_7 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України , така підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні першої інстанції доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, а саме:

- показаннями потерпілої ОСОБА_10 , яка в суді місцевого суду пояснила, що вона є власницею квартири номер АДРЕСА_3 , де головою ОСББ є ОСОБА_7 . Потерпіла повідомила, що наприкінці 2020 року її квартиру було затоплено три рази, відтак вона була змушена звертатися до голови ОСББ, якою було призначено комісію з членів правління, які підтвердили, що її квартиру заливають зверху. ОСОБА_10 повідомила, що під час огляду її квартири, вона знімала усі дії комісії на свій мобільний телефон. Після огляду квартири, вони спустилася до квартири обвинуваченої, а саме ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , де вона хотіла подати заяви про доступ до горища, ключі від котрого знаходиться у голови правління. Пояснила, що обвинувачена не хотіла надавати доступ до горища та приймати її заяви, розпочала хапала її за обидві руки, а потім вдарила її в плече. Зазначила, що тілесні ушкодження у неї були на двох зап`ястях, біля вказівного пальця правої руки, на зовнішній частині плеча правої руки. Окрім того, потерпіла зазначила, що на момент спричинення їй тілесних ушкоджень відносини з ОСОБА_7 були натягнутими, оскільки останній не сподобалося, що вона подала позов до суду в порядку цивільного судочинства, про стягнення збитків внаслідок залиття квартири.

- показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_12 , щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення;

- висновком експерта №65 від 19.01.2021, згідно якого у ОСОБА_10 при обстеженні у КНП КЛПІМД м.Львова 11 січня 2021 року було встановлено діагноз: «Забій м`яких тканин, пошкодження зв`язок правого ліктьового суглобу. Забійні підшкірні гематоми правого передпліччя». В подальшому потерпіла в січні - лютому 2021 року зверталась в поліклініку, травматологом було вказано діагноз: «Забій, розтяг зв`язок правого ліктьового суглобу», а невропатологом - «астено-невротичний синдром». Крім цього, ОСОБА_10 перебувала на лікування 25-26 січня 2021р. у гінекологічному відділенні КНП «3-а МКЛ» м. Львова, де їй було встановлено діагноз: «Аномальна маткова кровотеча». На час проведення судово-медичної експертизи у потерпілої виявлено синці на правому плечі, правій кисті, лівому передпліччі. «Забій розтяг зв`язок правого ліктьового суглобу», «підшкірні гематоми правого передпліччя», синці на правому плечі, правій кисті, лівому передпліччі, які утворились від дії тупих предметів, могли виникнути 08 січня 2021р. та відносяться до легкого ступеня тяжкості. Звертання ОСОБА_10 в поліклініку до невропатолога 03 лютого 2021р. пов`язано із виснаженням нервової системи. Не має підстав стверджувати про причинно-наслідковий зв`язок лікування у січні 2021 року ОСОБА_10 у гінекологічному відділенні КНП «3-а МКЛ» м. Львова із отриманням тілесних ушкоджень 08 січня 2021року;

- даними, які містяться у додатковому висновку експерта №289 від 05.03.2021;

- даними, які містяться на диску DVD-R, із двома відеозаписами події, що відбулась 08.01.2021 у квартирі АДРЕСА_2 ; даними протоколу проведення слідчого експерименту від 04.03.2021, згідно якого потерпіла ОСОБА_10 у присутності судово-медичного експерта та двох понятих, розповіла про обставини події, де та як саме вони розвивалися; даними фототаблиці до протоколу слідчого експерименту; даними протоколу проведення слідчого експерименту від 04.03.2021; даними фототаблиці до протоколу слідчого експерименту; даними, які містяться у довідці №18097 від 12.03.2021, згідно якої ОСОБА_7 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Допитаний в судовому засіданні судово медичний експерт ОСОБА_14 в судовому засіданні підтвердила висновок №65 від 19.01.2021 та додатковий висновок експерта №289 від 05.03.2021, та повідомила, що у потерпілої виявлено синці на правому плечі, правій кисті, лівому передпліччі, які могли виникнути 08 січня 2021 року та відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Відтак, апеляційний суд вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що сукупність наведених доказів повністю підтверджує вчинення обвинуваченою ОСОБА_7 інкримінованого їй кримінального правопорушення, оскільки вони не викликають сумнівів у своїй правдивості та є належними і допустимими.

Апеляційний суд відкидає твердження апелянтів про незаконність і необґрунтованість висновків експертиз з огляду на таке.

Висновки судово-медичних експертиз, яким встановлено характер, механізм утворення та ступінь тяжкості заподіяних потерпілій ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, відповідає критерію допустимості доказів.

Слід зазначити, що відповідно до Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених МОЗ № 6 від 17.01.1995, а саме Розділу 4 (п. 4.1.), судово-медична експертиза з метою встановлення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень проводиться судово-медичним експертом шляхом медичного обстеження потерпілих, Проведення цієї експертизи тільки за медичними документами (історії хвороби, індивідуальній карті амбулаторного хворого тощо) допускається у виняткових випадках і лише за наявності справжніх повноцінних документів, що містять вичерпні дані про характер ушкоджень, їх клінічний перебіг та інші необхідні відомості.

Відповідно до п. 4.2 вказаних Правил судово-медичний експерт встановлює особу обстежуваного за паспортом чи іншим документом, що його замінює, з`ясовує у нього обставини заподіяння ушкоджень, скарги та, за потребою, інші відомості; ознайомлюється з матеріалами справи і наявними медичними документами. Всі отримані відомості фіксуються у висновку експерта.

Окрім цього, відповідно до п. 4.3 Правил, якщо необхідні медичні документи експерту не подані, він заявляє особі чи органу, що призначив експертизу, клопотання про надання відповідних документів. Відповідно до матеріалів кримінального провадження, експерт таких клопотань не заявляв, а тому можна дійти висновку, що останньому було достатньо наявних у матеріалах справи відомостей.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, а саме висновку експерта № 65 від 19.01.2021, у приміщенні КЗ ЛОР «Львівське обласне бюро судово-медичної експертизи» лікар судово-медичний експерт ОСОБА_14 провела судово-медичну експертизу громадянки ОСОБА_10 , у тому числі шляхом безпосереднього огляду потерпілої та її опитування, про що свідчить зазначена у висновку інформація щодо даних огляду та встановлення обставин справи зі слів ОСОБА_10 .

Що стосується доводів апелянтів щодо недопустимості покладених в основу обвинувального вироку висновків судово-медичних експертиз, з огляду на те, що медична документація, на основі якої проведено експертизу, не була надана для ознайомлення та не була отримана на підставі ухвали слідчого судді, то вони є безпідставними з огляду на таке.

Згідно висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного у постанові від 27 січня 2020 року (справа № 754/14281/17, провадження № 51-218 кмо 19), відсутність у матеріалах кримінального провадження медичних документів, на підставі яких сформовано висновок експерта, невідкриття цих документів стороні захисту на стадії виконання ст. 290 КПК України не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону в аспекті ст. 412 вказаного Кодексу, автоматично не тягне визнання експертного дослідження недопустимим доказом й скасування на підставі п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України судових рішень, якщо зазначені документи було отримано у визначеному законом порядку, і згадана сторона не клопотала про надання доступу до медичних документів або при здійсненні судового чи апеляційного провадження їй було забезпечено можливість реалізувати право на ознайомлення з такими документами.

Зазначена експертиза містить посилання на медичні документи, що були об`єктом експертного дослідження, а також перелік запитань, поставлених перед експертом. За наявності сумнівів щодо достовірності медичних документів, які були об`єктом експертного дослідження, сторона захисту, реалізуючи закріплені у статтях 22, 26 КПК України принципи змагальності й диспозитивності, на стадії дослідження доказів мала процесуальну можливість клопотати про надання відповідних документів, однак цього не зробили під час дослідження судом письмових доказів.

Окрім того, ні в прохальній частині апеляційної скарги, ні в окремому письмовому клопотанні, а також усно під час апеляційного розгляду обвинувачена і захисник не висловлювали прохання про повторне дослідження доказів у провадженні.

Доводи апелянтів, що ОСОБА_7 не спричиняла тілесних ушкоджень потерпілій, апеляційний суд відхиляє, оскільки такі спростовуються висновком експерта.

Інші доводи апелянтів, наведені в апеляційній скарзі були предметом перевірки судом першої інстанції та не спростовують висновків суду першої інстанції щодо винуватості ОСОБА_7 за ч.1 ст.125 КК України, тому колегією суддів до уваги не беруться.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при ухваленні вироку відносно ОСОБА_7 з належною повнотою оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Також на переконання колегії суддів вирішення судом першої інстанції цивільного позову потерпілої відбулось із дотриманням вимог чинного законодавства.

Згідно положень ст. 129 КПК України,ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Доводи апелянтів про неправильність вирішення судом цивільного позову щодо стягнення матеріальної шкоди, колегія вважає необґрунтованими, оскільки така сума витрат підтверджена наданими суду доказами, зокрема, квитанціями на придбання медикаментів і які не викликають сумнівів у їх достовірності.

Окрім того, відповідно до оскаржуваного вироку, приймаючи рішення щодо розміру відшкодування потерпілій ОСОБА_10 моральної шкоди у розмірі 5000 гривень суд першої інстанції у достатній мірі врахував моральні страждання потерпілої, що мали місце через заподіяні їй тілесні ушкодження та перенесені потерпілою негативні наслідки, що настали у зв`язку із її лікуванням та порушенням звичного життя.

З таким рішенням суду першої інстанції погоджується колегія суддів та вважає, що заподіяна моральна шкода потерпілій є очевидною, а рішення суду першої інстанції щодо визначення її у розмірі 5 000 гривень було прийнято з урахуванням принципу розумності, співмірності, виваженості та справедливості.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої та її захисника не містять правових підстав для скасування оскаржуваного вироку суду, а отже така визнається судом апеляційної інстанції необґрунтованою та до задоволення не підлягає.

Крім того, за наслідками апеляційного перегляду істотних порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 та обвинуваченої ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Галицького районного суду м. Львова від 09 лютого 2023 року щодо ОСОБА_7 , без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту постановлення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді

.