Справа № 530/861/22
Номер провадження 1-кп/530/19/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" червня 2023 р. Зіньківський районний суд Полтавської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , секретаря ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в судовому засіданні в залі суду м.Зіньків Полтавської області обвинувальний акт та додані до нього документи, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000162 від 15.07.2022 року по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вихвостів, Городнянського району, Чернігівської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з загальною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше судимого:

- 16.11.2021 року Зіньківським районним судом Полтавської області за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.185 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки, на підставі ст.75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 04.05.2022 року Гадяцьким районним судом за вчинення кримінального проступку передбаченого, ч.2 ст.125 КК України до покарання у вигляді 1 року обмеження волі, за вчинення злочину передбаченого, ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, за вчинення злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.289 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно за сукупністю злочинів призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Зіньківського районного суду від 16.11.2021 року у вигляді 2 років обмеження волі більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно за сукупністю злочинів призначено 3 роки позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки 3 місяці. Який Вироком Полтавського апеляційного суду від 18.05.2023 року в частині призначеного покарання скасовано та ухвалено новий вирок, яким призначино ОСОБА_5 покарання: за ч.2 ст.125 КК України 1 рік обмеження волі; за ч.2 ст.185 КК України 1 рік позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України 3 роки позбавлення волі; за ч.2 ст.289 КК України 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначино 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 07 вересня 2022 року з урахуванням вироку Полтавського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року, більш суворим за цим вироком та засуджено на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

- 07.09.2022 року Зіньківським районним судом Полтавської області у вчиненні кримінального проступку передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік. Вироком Полтавського апеляційного суду від 06.04.2023 року вирок Зіньківського районного суду від 07.09.2023 року скасовано в частині призначення покарання та ухвалено новий яким призначено ОСОБА_5 за ч.2 ст.125 КК України 1 рік обмеження волі На підставі ст.71 Кк України за сукупністю вироків частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Зіньківського районного суду від 16.11.2021 року строком 1рік 1 місяць обмеження волі та призначено остаточне покарання 2 роки 1 місяць обмеження волі;

- 18.05.2022 року вироком Полтавського Апеляційного суду Полтавської області засуджений за ч.2 ст.125 КК України - 1 рік обмеження волі; за ч.2 ст. 185 КК України - 1 рік позбавлення волі; за ч.3 ст.185 КК України - 3 роки позбавлення волі; за ч.2 ст.289 КК України - 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 07 вересня 2022 року з урахуванням вироку Полтавського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року, більш суворим за вироком, засуджено ОСОБА_5 на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. Доповнено вступну частину вироку вказівкою про судимість ОСОБА_5 вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 16 листопада 2021 року у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_5 , будучи засуджений 04.05.2022 року Гадяцьким районним судом за вчинення кримінального проступку передбаченого, ч.2 ст.125 КК України до покарання у вигляді 1 року обмеження волі, за вчинення злочину передбаченого, ч.2 ст.185 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, за вчинення злочину передбаченого ч.3 ст.185 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі, за вчинення злочину передбаченого ч.2 ст.289 КК України до покарання у вигляді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.70 ч.1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно за сукупністю злочинів призначено покарання у вигляді 3 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч.4 ст.70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за вироком Зіньківського районного суду від 16.11.2021 року у вигляді 2 років обмеження волі більш суворим, призначеним за цим вироком, остаточно за сукупністю злочинів призначено 3 роки позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки 3 місяці. 18.05.2022 року вироком Полтавського Апеляційного суду Полтавської області засуджений за ч.2 ст.125 КК України , за ч.2 ст. 185 КК України; за ч.3 ст.185 КК України; за ч.2 ст.289 КК України - 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_5 покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. Відповідно до ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 07 вересня 2022 року з урахуванням вироку Полтавського апеляційного суду від 06 квітня 2023 року, більш суворим за вироком, засуджено ОСОБА_5 на 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. Доповнено вступну частину вироку вказівкою про судимість ОСОБА_5 вироком Зіньківського районного суду Полтавської області від 16 листопада 2021 року та будучи повідомленим про підозру відділенням поліції №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області 20.10.2021 року за вчинення кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.162 КК України (обвинувальний акт відносно якого скеровано до суду 21.10.2021), маючи не зняті та не погашені судимості, в період іспитового строку знову вчинив новий умисний злочин проти власності за наступних обставин:

15.07.2022, близько 14 години, ОСОБА_5 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння та знаходячись на території господарства, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на власне незаконне збагачення та усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки, та бажаючи їх настання, керуючись корисливим мотивом в умовах воєнного стану (відповідно до ЗУ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» від 03.03.2022), повторно, шляхом відкриття вхідних дверей до житлового будинку на території вказаного господарства, незаконно проник до нього, де з чоловічої сумки чорного кольору таємно викрав грошові кошти в сумі 12 000 гривень, які належать потерпілому ОСОБА_6 .

Викраденими грошовими коштами ОСОБА_5 , розпорядився на власний розсуд, чим спричинив ОСОБА_6 майнової шкоди на вказану суму.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому повторно, поєднаному з проникненням у житло та вчиненому в у мовах воєнного стану, ОСОБА_5 вчинив злочин, передбачений ч.4 ст.185 КК України.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

Положення ст. 2 КПК України визначають завдання кримінального судочинства, відповідно до яких одне з завдань це забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно до положень статей 7, 9 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження. Під час кримінального провадження суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вимогами ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Дане підтверджується сукупністю наступних доказів.

Надаючи оцінку доказам та вирішуючи питання щодо доведеності вини обвинуваченого у скоєнні даного кримінального правопорушення, судом перш за все враховано вимоги ст.ст. 28,62 Конституції України, ст. 370 КПК України, ст.ст. 3,13 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини 1950 року, практику Європейського суду з прав людини, якими передбачено, що вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише національним і європейським законодавством, як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства.

Відповідно до ч.4 ст. 95 КПК України, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 255 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатись на них.

Стаття 16-1 КПК України передбачає, що розгляд справ у судах відбувається на засадах змагальності.

Згідно із ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ст. 25 КПК України, прокурор, слідчий зобов`язані в межах своєї компетенції розпочати досудове розслідування в кожному випадку безпосереднього виявлення ознак кримінального правопорушення або в разі надходження заяви про вчинення кримінального правопорушення, а також вжити всіх передбачених законом заходів для встановлення події кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила.

Крім того, саме на них законом покладається обов`язок всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, відповідно до ст. 9 КПК України.

Відповідно до ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Дане підтверджується сукупністю наступних доказів.

Під час розгляду справи в суді, ОСОБА_5 свою вину в інкримінуємому йому злочині не визнав та постійно змінював свої покази, а тому суд до його показів відноситься критично та рахує це як спосіб захисту.

Незважаючи на невизнання вини обвинуваченим, його вина у пред`явленому йому обвинуваченні підтверджується наступною сукупністю доказів.

Потерпілий ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив фактичні обставини, які вказані в обвинувальному акті.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні показала, що працює продавцем в магазині МК М`ясний після 12 години дня, точної дати не пам`ятає до магазину зайшов ОСОБА_5 черги в той час не було, купив палку ковбаси та кусок сиру, дав купюру 200 грн, розрахувала його і він пішов.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показав, що працює водієм таксі, влітку 2022 року, точної дати не пам`ятає, на робочий телефон зателефонували і викликали таксі за адресою АДРЕСА_3 . Приїхавши на місце виклику побачив, що це був ОСОБА_5 та ОСОБА_9 вони сіли до автомобіля та поїхали на вулицю Воздвиженська в магазин М`ясний, вони пішли у магазин скупилися, потім поїхали до іншого магазину, який знаходиться біля Зіньківської ЦРЛ. Після цього поїхали на Пеленківщину, а після цього до с. Велика Павлівка Полтавської області, по дорозі вони нічого не розповідали, при цьому обвинувачений по зовнішньому вигляду перебував у стані алкогольного сп`яніння, по приїзду в с. В.Павлівка ОСОБА_5 заплатив за послуги таксі 300 грн..

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показала, що вона проживає разом з потерпілим ОСОБА_6 та двома неповнолітніми дітьми за адресою: АДРЕСА_2 . Її співмешканець займається заготівлею рослин, які скуповує у громадян, а потім перепродає. Влітку 2022 року ОСОБА_5 та ОСОБА_9 принесли здавати цвіт липи і вона вийшла її приймати, оскільки в цей день ОСОБА_6 перебував у стані алкогольного сп`яніння та заснув. Вона пішла до іншого господарства на якому вони здійснюють заготівлю рослин, прийняла липу, замкнула дане подвір`я і повернулася до власного господарства. Барсетку з грошима положила на стілець у кімнаті, де спав ОСОБА_6 .. Після цього з донькою пішли в місто, коли проходили біля двору ОСОБА_11 , це близько 500 метрів від її господарства, побачили ОСОБА_5 та ОСОБА_12 , які сиділи біля деревяної колоди. ОСОБА_5 запитав де знаходиться її співмешканець, ОСОБА_13 , на що вона відповіла, що спить. Таратин, при цьому знаходиться в нетверезому стані. Повернувшись вона додому, де ОСОБА_6 повідомив, що з барсетки зникли гроші, в даній крадіжці вона підозрює ОСОБА_5 , а тому і викликала працівників поліції.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показала , що вона проживає в АДРЕСА_4 разом з ОСОБА_5 .. У липні 2022 року в період часу з 10 до 12 год вони з ОСОБА_5 пішли у магазин купити горілки. У магазині ОСОБА_14 взяли літрову пляшку горілки та пішли розпивати в Комсомольський парк, де зустріли ОСОБА_6 , який вже знаходився в стані алкогольного сп`яніння. ОСОБА_6 під`їхав до них , де разом вживали спиртні напої, потім останній запропонував ОСОБА_15 привезти багато наркоти в мішках та дав йому пачку грошей різними купюрами наперед. ОСОБА_9 та ОСОБА_5 викликали таксі та поїхали до знайомого у с. Велика Павлівка Полтавської області, через пару годин приїхала поліція і їх забрали. Під час досудового розслідування була допитана працівниками поліції, але в судовому засіданні повідомила, що підпис у протоколі допиту її в якості свідка їй не належить і вона такого не говорила.

Під час судового засідання постійно змінювала свої свідчення. Суд бере до уваги, що вона, на час скоєння кримінального правопорушення, була співмешканкою ОСОБА_5 , а тому відноситься критично до її показів, які були направленні на створення алібі співмешканцю, та побудови у пересічного громадянина в мізках образа хорошого чоловіка.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні показав, що він проживає в орендованому будинку за адресою АДРЕСА_5 . 15 липня 2022 року до нього приїхав знайомий ОСОБА_5 з молодою жінкою, привезли з собою ковбасу та сир, в ході спілкування ОСОБА_5 давав йому 500 грн., а потім забрав їх назад, через деякий час приїхали працівники поліції. Де взяв кошти ОСОБА_17 йому не розповідав.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні показав, що він працює начальником зонального сектору №2 відділу кримінальної поліції Полтавського РУП. Надійшла письмова заява ОСОБА_6 про те, що по місцю його проживання викрадено грошові кошти. В ході досудового розслідування було встановлено, що до вказаного злочину причетний ОСОБА_5 , який свою вину визнавав. Слідчим було надано доручення щодо проведення слідчих дій. В ході виконання доручення особисто проводив допит свідка ОСОБА_9 в службовому кабінеті №17, за допомого комп`ютера текст був викладений в друкованому вигляді. Перед початком допиту їй було роз`яснено ст.65,18 КПК України права та обов`язкти як свідка. Під час допиту покази, які вона надавала в деталях про обставини скоєного ОСОБА_17 , відображено в протоколі допиту, що ОСОБА_9 засвідчила своїм підписом, який поставила особисто після закінчення допиту, зі змістом протоколу ознайомлена і претензій щодо незаконних, протиправних, психологічних чи фізичних дій з її боку не було. Крім цього йому відомо, що ОСОБА_9 ніде не зверталася зі скаргами про те, що працівники поліції вчиняли протиправні дії щодо неї.

Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні показала, що вона працює продавцем в магазині Продукти за адресою м. Зіньків вулиця Петроштравнева,19, Полтавської області з приводу здійснення покупки товарів ОСОБА_5 нічого пояснити не змогла, оскільки пройшов тривалий час і вона нічого не пам`ятає.

Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення, згідно якої потерпілий ОСОБА_6 зазначив, що, 15.07.2022 близько 14 години з чоловічої сумки чорного кольору викрадено грошові кошти в сумі 12 000 гривень.

Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за 0000162 від 15.07.2022 рок, згідно якого вказано, що 15.07.2022 близько 14 години невідома особа з чоловічої сумки чорного кольору здійснила крадіжку грошових коштів в сумі 12 000 гривень, які належать ОСОБА_6 .

Протоколом проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого ОСОБА_5 під час якого обвинувачений розповів про обставини справи та добровідьно показав як скоїв крадіжку в господарстві ОСОБА_6 підтвердивши факт скоєння кримінального правопорушення. При цьому тиску зі сторони працівників поліції на відеофайлі не відображено. Після перегляду даного диску, ОСОБА_5 попросив прокоментувати відеозапис та повідомив, що то був не він, а коли проводилася слідча дія проведення слідчого експерименту за участі обвинуваченого, вказав, що в той час був у с.Велика Павлівка, не надавши відповідних доказів, як було зазначено телепортації, але чому на відеофайлі відображеного його тіло, пояснити не зміг.

Відповідно до ч. 1 ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.1 ст.87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою Україні: і також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Загальні критерії доведення поза розумним сумнівом у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини сформульовані ним у п. 54 Рішення від 06.12.2007 року у справі «Козинець проти України» та п. 43 Рішення від 14.02.2008 року у справі «Кобець проти України», та зводяться до того, що доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Касаційний кримінальний суд у складі Верховного Суду, розглядаючи справу №688/788/15-к, у постанові від 04.07.2018 року визначив, що стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Органами досудового слідства, дії ОСОБА_5 кваліфіковано вірно.

Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів.

Згідно вимог п.4 ч.1 ст.91 КПК України, однією з обставин, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання. Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження. Згідно ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається, зокрема, на прокурора.

Відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті Основної частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

У п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» (із змінами) звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. При цьому, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 Рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд з прав людини вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Обговорюючи питання про вид і міру покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_5 достатнє і необхідне для його виправлення і недопущення в подальшому скоєння ним злочинів, суд обставин, що пом`якшують покарання не вбачає.

Згідно зі ст.67 КК України обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_5 вчинення злочину в стані алкогольного спяніння.

Статттею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що при розгляді справи суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Згідно ч.1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ч.2 цієї статті Конвенції кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Обвинувачення не може ґрунтуватися на отриманих незаконним шляхом доказах чи припущеннях, а обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і постановлюється лише за умови, якщо під час судового розгляду вина підсудного у скоєнні конкретного злочину повністю доведена.

З врахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року із змінами, внесеними згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №18 від 10.12.2004 року, №8 від 12.06.2009 року, №11 від 06.11.2009 року, того, що ОСОБА_5 скоїв кримінальне правопорушення (злочин) передбачене ч.4 ст.185 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, який відноситься до тяжкого злочину; обставин вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи, суспільної небезпеки скоєного кримінального правопорушення, обставин справи та наслідків, поведінку під час та після вчинення злочинних дій, його ставлення до скоєного, а також особу ОСОБА_5 який не працює, не одружений, раніше судимий, суд вважає, що виправлення підсудного та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе в ізоляції від суспільства, а тому доцільно обрати йому покарання, передбачене чинним законодавством.

Адже, Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Із досудової доповіді, складеної відносно обвинуваченого ОСОБА_5 ДУ "Центр пробації" філія ДУ "Центр пробації" в Полтавській обл. Полтавському районному сектору №2 вбачається, що ризик повторного вчинення кримінального правопорушення оцінюється як дуже високий, ризик небезпеки для суспільства -високий .

Відповідно до ч.1 ст.7 Закону України "Про пробацію" під час вирішення питання про застосування до особи пробації суд бере до уваги характер вчиненого кримінального правопорушення та соціально-психологічну характеристику особи обвинуваченого, яку готує персонал органу пробації.

За приписами ч.1 ст.368 КПК України ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Також суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ст. 69 КК України, оскільки відсутні кілька обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень.

Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Тому, з урахуванням зазначених обставин, а також відповідно до вимог кримінального закону і передбачених цим законом санкцій, обвинуваченому необхідно для його виправлення і припинення нових кримінальних правопорушень, призначити покарання, пов`язане з позбавленням волі, що за переконанням суду буде відповідати тяжкості правопорушень і не становитиме «особистого надмірного тягаря для винного». Саме таке покарання суд вважає пропорційним, необхідним, достатнім і справедливим для виправлення винного та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень і в даному випадку мета застосування кримінального покарання буде досягнута при призначенні обвинуваченому саме такого виду покарання.

Адже, Європейський суд з прав людини у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Враховуючи викладене, суд вважає призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_5 у виді позбавлення волі пропорційним вчиненому злочину та таким, що перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Оскільки суд призначає засудженому покарання у виді позбавлення волі та для забезпечення кримінального провадження щодо виконання вироку, відповідно до ч. 4 ст. 374 КПК України, суд вважає необхідним залишити засудженому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили. При обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховую позицію Європейського суду з прав людини у рішенні від 04 червня 2015 року (остаточне 04 вересня 2015 року) по справі "Руслан Яковенко проти України", в якому Суд зазначив, що підсудний вважається таким, що перебуває під вартою «після засудження компетентним судом» у розумінні підпункту «а» пункту 1 статті 5 Конвенції, з моменту оголошення вироку судом першої інстанції, навіть якщо він ще не набрав законної сили і його можна оскаржити та національне законодавство України чітко передбачає, що суд, який постановляє вирок, повинен вирішити, який запобіжний захід застосовуватиметься до засудженого до набрання вироком законної сили. ( п. 46, п. 62).

Строк відбування покарання необхідно рахувати з дня його фактичного затримання, а саме: з 08.08.2022 року.

На думку суду, призначення цього покарання забезпечить виконання завдань кримінального судочинства та слугуватиме цілям його застосування, встановленим ст.2 КПК України.

Відповідно до п.14 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до п.12 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з речовими доказами.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити: на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Згідно медичних довідок ОСОБА_5 - практично здоровий.

Запобіжний захід ОСОБА_5 обрано тримання під вартою.

Цивільний позов по справі не заявлявся.

Речові докази по справі: чоловіча шкіряна сумка чорного кольору- передана під розписку власнику ОСОБА_6 ..

Грошові кошти в сумі 5434 грн. - передано на зберігання власнику ОСОБА_6 ..

Фіскальний чек магазину Сезон - передано до кімнати зберігання речових доказів ВП №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області.

Грошові кошти в сумі 2150 грн. - передано на зберігання власнику ОСОБА_6 ..

Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

Судові витрати відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 368 - 371,373-376, 380 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України.

Призначити ОСОБА_5 покарання за ч.4 ст. 185 КК України у виді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст.71 ч.1 КК України, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за попереднім вироком Гадяцького районного суду від 04.05.2022 року з урахуванням вироку Полтавського апеляційного суду від 18.05.2023 року, враховуючи правила складання покарань та зарахування строку попереднього ув`язнення відповідно до ст. 72 КК України, призначити остаточне покарання у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити обрану - тримання під вартою.

Строк затримання рахувати з моменту дня його фактичного затримання, а саме: з 08.08.2022 року.

Речові докази по справі: чоловічу шкіряну сумку чорного кольору, яку передану під розписку власнику ОСОБА_6 , залишити в його користуванні.

Грошові кошти в сумі 5434 грн., які передані на зберігання власнику ОСОБА_6 , залишити в його розпорядженні.

Фіскальний чек магазину Сезон, який передано до кімнати зберігання речових доказів ВП №4 Полтавського РУП ГУНП в Полтавській області - знищити.

Грошові кошти в сумі 2150 грн., які передані на зберігання власнику ОСОБА_6 , залишити в його розпорядженні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.

Написано власноручно.

Суддя Зіньківського

районного суду Полтавської області ОСОБА_1