ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 липня 2023 року

м. Київ

справа № 483/2236/19

провадження № 51-996км23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального

суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового

засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

виправданого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора на ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000792, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кам`янка Очаківського району Миколаївської області, жителя АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 307 КК.

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Органами досудового розслідування ОСОБА_6 обвинувачувався у незаконному збуті психотропної речовини, а також у незаконному збуті психотропної речовини, вчиненому повторно.

Зокрема, ОСОБА_6 обвинувачувався у тому, що він 18 грудня 2018 року (знаходячись на перехресті вулиць Левадійської та Рибацької у м. Очаків) незаконно збув ОСОБА_8 за 500 грн психотропну речовину - амфетамін (масою 0, 0779 г). Крім того ОСОБА_6 , діючи повторно, 6 квітня 2019 року (знаходячись біля буд. № 68 по вул. Нікольській у м. Очаків), незаконно збув ОСОБА_8 психотропну речовину - PVP(масою 0,0725 г), 16 травня 2019 року збув амфетамін (масою 0,0832 г), та 12 липня 2019 року (знаходячись по вул. Рибацькій у м. Очаків) збув амфетамін (масою 0,0791 г), кожного разу за 500 грн.

Вироком Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 4 березня 2022 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 307 КК та на підставі п. 3 ч. 1 ст. 373 КПК виправдано, у зв`язку з недоведеністю, що в діях останнього є склад вказаних кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу прокурора, а вирок суду - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. На думку прокурора, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив всіх доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення, зокрема, щодо безпідставного визнання доказів недопустимими, відсутності в діях співробітників поліції провокації злочину, а також щодо надання місцевим судом неправильної оцінки показанням свідків і закупника. Крім того, всупереч вимог ст. 404 КПК, суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання прокурора про повторне дослідження доказів. Враховуючи наведене, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статей 370, 419 КПК і підлягає скасуванню.

Позиції учасників судового провадження

Прокурор підтримав касаційну скаргу та просив її задовольнити. Виправданий та його захисник заперечували проти задоволення цієї скарги.

Мотиви Суду

Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він уповноважений лише перевіряти правильність застосування судом норм матеріального й процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості й вмотивованості судового рішення, убачається, що: законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні й достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ст. 404 КПК, апеляційна процедура передбачає оцінку оскаржуваного вироку щодо його відповідності нормам кримінального та процесуального законів, фактичним обставинам кримінального провадження, а також дослідженим у судовому засіданні доказам.

Положеннями ст. 419 КПК передбачено, що в ухвалі апеляційного суду повинні бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути наведені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

Зважаючи на законодавчі приписи, а також положення ст. 419 КПК, суд апеляційної інстанції зобов`язаний проаналізувати й зіставити з наявними у кримінальному провадженні та додатково поданими матеріалами всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, і дати на кожен із них вичерпну відповідь, пославшись на відповідну норму права. При залишенні заявлених вимог без задоволення в ухвалі має бути зазначено підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.

До того ж, суд апеляційної інстанції фактично виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції (ч. 1 ст. 409 КПК), і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, але з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.

Недотримання вказаних положень є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке тягне за собою скасування судового рішення.

Під час перегляду вироку щодо ОСОБА_6 апеляційний суд зазначених вимог закону в повному обсязі не дотримався.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, вироком місцевого суду ОСОБА_6 визнано невинуватим та виправдано, у зв`язку з недоведеністю, що в діянні останнього є склад кримінальних правопорушень.

Не погоджуючись із вироком місцевого суду, прокурор подав апеляційну скаргу у якій посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просив скасувати цей вирок суду та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами 1, 2 ст. 307 КК, і призначити йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

При цьому на обґрунтування своїх доводів, сторона обвинувачення посилалася на те, що суд першої інстанції безпідставно визнав ряд доказів неналежними та недопустимими, не взяв до уваги і необґрунтовано відкинув показання свідків, які підтверджують обставини, що підлягають доказуванню, зокрема показання свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10 .

На думку прокурора, сторона захисту не надала жодних доказів, які б спростували вину ОСОБА_6 у вчиненні збуту наркотичної речовини. Стверджував, що суд необґрунтовано відхилив протокол НСРД від 23 квітня 2019 року з додатками, пославшись на показання свідка ОСОБА_8 про те, що апаратуру на нього одягали лише тричі, проте згідно обвинувачення, було реалізовано чотири оперативні закупки. При цьому, суд у вироку виклавши показання свідка ОСОБА_8 (щодо кількості проведених оперативних закупок), зазначив абсолютно різні показання, які суперечать між собою.

Прокурор наголошував на тому, що з протоколу за результатами НСРД від 18 грудня 2018 року вбачається, що саме за вказівкою ОСОБА_6 , ОСОБА_11 збув наркотичну речовину (18 грудня 2018 року), оскільки домовленість у закупника на придбання амфетаміну була саме з ОСОБА_6 , що також підтвердив ОСОБА_8 та свідок ОСОБА_9 , котрий вказав, що всі домовленості та цінову політику з продажу наркотичних речовин здійснював виключно ОСОБА_6 . Відтак, прокурор вважав, що висновок суду про те, що ОСОБА_6 не здійснював незаконний збут амфетаміну 18 грудня 2018 року, так як безпосередньо не передавав закупнику наркотичну речовину, є хибним, як і аналогічний висновок суду відносно епізоду збуту від 6 квітня 2019 року.

Також вважав необґрунтованим висновок суду щодо наявності провокації злочину з боку працівників правоохоронних органів, та зазначав, що жодні зв`язки кримінального минулого закупника ОСОБА_8 з Очаківським відділом поліції відсутні, оскільки агент не є місцевим жителем і вказаним відділом до кримінальної відповідальності не притягувався. Крім того, свідок ОСОБА_8 у суді підтвердив добровільність своєї участі у закупках та відсутність жодного тиску на нього з боку працівників поліції.

Крім того, прокурор вважав безпідставними висновок суду щодо великої кількості дзвінків, здійснених на мобільний телефон закупника працівниками поліції, оскільки приналежність телефонних номерів поліцейським, не є підтвердженою інформацією, як і те, що дзвінки стосувались виключно даного кримінального провадження.

Сторона обвинувачення зазначала, що в основу вироку суд поклав недоведеність факту того, що покупець до оперативної закупки не мав при собі наркотичних засобів, а також, що саме видані покупцем згортки були упаковані до сейф-пакетів, які в подальшому направлено на експертне дослідження. Проте, з такими висновками прокурор не погодився та в обґрунтування своєї позиції посилався на протоколи оглядів покупця, відповідно до яких останній не мав до проведення закупки предметів, обіг яких заборонено, що додатково підтвердив закупник ОСОБА_8 у суді. Відтак рішення суду про недопустимість інших доказів, які є похідними (висновки хімічних експертиз), прокурор вважав також неправильним.

Враховуючи викладене, прокурор просив у порядку ч. 3 ст. 404 КПК повторно дослідити ряд доказів, а також допитати свідків ( ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 ), однак, у задоволенні зазначеного клопотання прокурора апеляційним судом було відмовлено.

Відповідно до вимог ст. 404 ч. 3 КПК за клопотанням учасників судового провадження суд апеляційної інстанції зобов`язаний повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями, та може дослідити докази, які не досліджувалися судом першої інстанції, виключно якщо про дослідження таких доказів учасники судового провадження заявляли клопотання під час розгляду в суді першої інстанції або якщо вони стали відомі після ухвалення судового рішення, що оскаржується.

Разом з тим, враховуючи загальні засади кримінального провадження, а саме принцип безпосередності дослідження доказів, та вимоги апеляційної скарги щодо ухвалення нового вироку, на думку Суду, прохання прокурора про повторне дослідження доказів у даному конкретному кримінальному провадженні не було необґрунтованим в розумінні ч. 3 ст. 404 КПК.

Крім того, незважаючи на те, що апеляційна скарга містила численні мотивовані аргументи (щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження, істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, неповноту судового розгляду), у зв`язку з чим виправдання ОСОБА_6 , на думку прокурора, було незаконним, апеляційний суд їх належним чином не перевірив і не надав на них відповіді, чим порушив вимоги ст. 419 КПК, та дійшов передчасного висновку про законність виправдувального вироку суду першої інстанції.

При цьому, суд апеляційної інстанції не врахував того, що фактично він виступає останньою інстанцією, яка надає можливість сторонам перевірити повноту судового розгляду та правильність встановлення фактичних обставин кримінального провадження судом першої інстанції, і це покладає на апеляційний суд певний обов`язок щодо дослідження й оцінки доказів, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 404 КПК.

Погоджуючись із висновками, викладеними у вироку, апеляційний суд обмежився формальним посиланням на показання свідків, допитаних у суді першої інстанції, попри те, що їх оцінка оспорювалася разом із висновками місцевого суду.

При цьому, хоча прокурор указував в апеляційній скарзі і на конкретні докази, які спростовували версію сторони захисту про те, що ОСОБА_6 не причетний до збуту наркотичної речовини, апеляційний суд їх належним чином не перевірив, у тому числі шляхом повторного дослідження обставин, і не оцінив у сукупності.

Отже, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції допущено порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є істотним, оскільки ставить під сумнів законність і обґрунтованість судового рішення, що у відповідності з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК є підставою для скасування такого рішення.

Враховуючи вимоги та доводи касаційної скарги прокурора, вона підлягає до часткового задоволення, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, в ході якого необхідно врахувати вищенаведене, ретельно перевірити доводи апеляційної скарги прокурора, за необхідності й наявності відповідних підстав повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, та постановити законне, обґрунтоване і вмотивоване рішення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 22 листопада 2022 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3