Справа № 215/1818/19
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 вересня 2023 року слідчий суддя Тернівського районного суду м. Кривого Рогу ОСОБА_1 , розглянувши скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про «ненадання медичної допомоги»,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_2 звернувся зі вказаною скаргою до слідчого судді Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, посилаючись на те, що він утримується в ДУ «КУВП № 3», де йому не надається належна медична допомога, чим порушуються його права. Просить «зобов`язати компетентну медичну установу надати йому медичну допомогу та видати довідку про стан його здоров`я».

Вказана скарга особи, що тримається під вартою, була зареєстрована, як така, що підлягає розгляду слідчим суддею в порядку ст. 206 КПК України.

Але, як слідує зі змісту скарги та її вимог, обвинувачений, що тримається під вартою в ДУ «Криворізька установа виконання покарань № 3», оскаржує дії та бездіяльність працівників медичної санітарної частини КУВП №3, що не відноситься до питань, що підлягають розгляду в порядку ст. 206 КПК України, слідчим суддею.

Так, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи. Слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Згідно до п. 13-1 ч. 1, ч. 2 ст. 537, ч. 9 ст. 539 КПК України, оскарження дій та бездіяльності адміністрації установи виконання покарань (попереднього ув`язнення), здійснюється в порядку адміністративного судочинства, тобто відповідно до положень Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України).

При цьому, у параграфі 1 глави 2 розділу 1 «Загальні положення» КАС України, встановлено розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів.

Розмежування предметної юрисдикції адміністративних судів визначене статтею 20 КАС України.

За змістом частини першої вказаної статті, дана адміністративна справа (скарга) не відноситься до виключного переліку справ, які підсудні місцевим загальним судам як адміністративним судам.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 КАС України, окружним адміністративним судам підсудні всі адміністративні справи, крім визначених частиною першою цієї статті.

Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р. кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12.10.1978 р. у справі «Zand v. Austria та у рішенні від 20.07.2006 р. у справі «Сокуренко і Стригун проти України» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів …». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий не маючи юрисдикції, в тому числі стосовно предметної підсудності, приймає будь-які рішення за позовом, що не відноситься до його, в тому числі предметної юрисдикції.

За таких обставин, враховуючи, що оскаржуються дії та бездіяльність медичної санітарної частини при вказаній установі, скарга відноситься до виключної предметної юрисдикції Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Тобто, скарга, враховуючи її подачу до місцевого суду загальної юрисдикції в порядку як КПК України, так і в подальшому в порядку КАС України, не відповідає зазначеним раніше вимогам КПК України та КАС України.

Стаття 206 КПК України, не містить алгоритму дій судді, суду, в разі, якщо скарга не відповідає вимогам цієї статті до неї.

Відповідно до ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Статтею 7 КПК України передбачені загальні засади кримінального провадження, одними з яких є законність та доступ до правосуддя, сутність яких розкрита у ст. ст. 9, 21 КПК України.

Так ч. 1 ст. 9 КПК України, передбачає, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно до ч. 1 ст. 21 КПК України, кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Враховуючи, що скаржником не дотримані вимоги КПК України та КАС України, то суд не може прийняти скаргу до розгляду по суті, так як таке рішення суду, в порядку ст. 206 КПК України, слідчим суддею та Тернівським районним судом м. Кривого Рогу, як в порядку КПК України так і КАС України, не відповідає та не буде відповідати засадам кримінального провадження.

Оскільки глава 18 КПК України не містить вказівки на спосіб дій суду в разі невідповідності скарги положенням ст. 206 КПК України та загалом положенням КПК України, але знаходиться в розділі ІІ КПК України «Заходи забезпечення кримінального провадження», який містить у ст. ст. 151, 156 КПК України положення про те, що у разі, якщо клопотання подане без додержання вимог КПК України до цих клопотань, то вони повертаються особі, що їх подала, про що постановляється ухвала.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що вказану скаргу слід повернути особі, що її подала обвинуваченому, як таку, що за адресацією не відповідає КПК України, КАС України.

Враховуючи викладене, з метою недопущення порушення прав особи на доступ до правосуддя, а саме до суду «встановленого законом», керуючись ст. ст. 7, 9, 21, 206, 537, 539 КПК України, ст. ст. 19, 20 КАС України,

У Х В А Л И В:

Скаргу обвинуваченого ОСОБА_2 на дії медичної санітарної частини ДУ «Криворізька установа виконання покарань № 3», повернути обвинуваченому ОСОБА_2 , для подання до належного суду, а саме до Дніпропетровського окружного адміністративного суду.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду, через Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, протягом семи днів з дня її постановлення, а обвинуваченим із дня отримання її копії.

Суддя: