Справа № 752/6615/13-к
Провадження №: 1-кп/752/273/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2023 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в м. Києві судовий розгляд кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002409, відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Лисовичі, Київської області, громадянина України, з освітою середньою, не одруженого, не працюючого, зі слів проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , такого, що немає судимості, обвинуваченого за ч.2 ст. 187 КК України,

з участю сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ;

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6

В С Т А Н О В И В :

Як видно з формулювання обвинувачення, ОСОБА_5 18.02.2013 року приблизно о 02.00 годин перебував біля будинку АДРЕСА_2 .

З метою вчинення розбійного нападу ОСОБА_5 у невстановлені досудовим розслідуванням час та місце, вступив у злочинну змову з невстановленою досудовим розслідуванням особою, попередньо розподіливши між собою ролі. Таким чином, вищевказані особи заздалегідь, умисно, добровільно, усвідомлюючи наслідки своїх дій, до початку кримінального правопорушення домовились про спільне його вчинення, розподіливши між собою обов`язки, щодо безпосередньої участі кожного у злочинній діяльності, згідно яких кожен із співучасників виконував завчасно сплановану роль.

Відповідно до злочинного плану ОСОБА_5 повинен був привернути увагу ОСОБА_7 , який проходив поряд. Після цього невстановлена досудовим розслідуванням особа повинна була нанести удар рукою в обличчя ОСОБА_7 , а ОСОБА_5 в цей час повинен був нанести удар ножем, який мав при собі, у ногу останньому з метою подолання останнього волі до опору та заволодіти його майном.

Реалізували свій злочинний умисел направлений на вчинення нападу з метою заволодіння чужим майном, цього ж дня в неустановлений слідством час, ОСОБА_5 побачив раніше незнайомого ОСОБА_7 , який проходив поряд з ним та звернувся до нього. Після цього невстановленою досудовим розслідуванням особа нанесла ОСОБА_7 удар рукою в область голови, внаслідок чого останній втратив рівновагу та впав на землю. Далі ОСОБА_5 , діставши з кишені розкладний ніж, наніс ним ОСОБА_7 кілька ударів у ногу та в руку, спричинивши таким чином останньому, згідно висновку судово-медичному експерта №686 від 05.03.2013 року, легкі тілесні ушкодження, які призвели до короткочасного розладу здоров`я та подолавши таким чином його волю до опору.

Після цього ОСОБА_5 та невстановленим розслідуванням особа під погрозою подальшого застосування ножа, діючи умисно, зухвало, з корисливих мотивів, відкрито заволоділи майном ОСОБА_7 , саме: мобільним телефоном «Нокіа», вартістю 100 грн. 00 коп., грошовими коштами 360 грн. 00 коп., паспортом громадянина України, ідентифікаційним кодом та військовим квитком виданим на його ім`я, завдавши останньому матеріальної шкоди на загальну суму 460 грн. 00 коп., та з викраденим майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникли, розпорядившись ним на власний розсуд.

Тобто, ОСОБА_5 , як зазначено в обвинувальному акті, вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 187 КК України, - напад з метою заволодіння майном особи, яка зазначала нападу, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному із насильством, небезпечним для життя та здоров`я особи (розбій).

За результатами судового розгляду суд прийшов до висновку, що відносно ОСОБА_5 слід ухвалити виправдувальний вирок, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Так, згідно вимог ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Як зазначає в свої рішеннях Верховний суд, при вирішенні питання щодо достатності встановлених під час змагального судового розгляду доказів для визнання особи винуватою суди мають керуватися стандартом доведення (стандартом переконання), визначеним частинами 2 та 4 ст. 17 КПК України, що передбачають: «ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Так, стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Це питання має бути вирішене на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами обвинувачення і захисту допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.

Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи в цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Зазначається, що для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

Так, ОСОБА_5 категорично заперечував свою винність та причетність до вчинення кримінального правопорушення в якому його обвинувачують. Зазначив, що потерпілого не знає, ніколи не бачив та нападу на нього не вчиняв. Уже точно дати не пригадує, але не виключно що з 17 на 18.02.2013 року випивали з знайомими на вул. Деміївська після чого ліг спати. Вранці знову зустрівся з компанією та почали похмелятися. Пізніше прибула поліція, та їх забрали. Ніякого ножа йому не пред`явили. Потерпілого ОСОБА_8 не знає та ударів ножем йому не наносив. З ким тоді випивав уже точно не пригадує, але було приблизно 5 чоловік. Затримали з їх компанії трьох осіб. Знарядь злочину у нього не знайшли, злочину не вчиняв. Певний час був під вартою, однак після скасування вироку Апеляційним судом, був звільнений. Вину не визнає та відмічає, що його незаконно притягують до відповідальності за те, чого не вчиняв, та немає доказів цього і не має наміру відповідати за діяння інших. В дійсності, раніше відбував покарання за злочини, але це не дає підстав його незаконно притягувати до кримінальної відповідальності без доказів.

На підтвердження винності обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, прокурором було надано ряд доказів, які були безпосередньо досліджені судом. Однак, аналізуючи досліджені докази як окремо так і в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що вони, враховуючи показання обвинуваченого, не є достатніми та переконливими доказами для визнання його винуватості поза розумним сумнівом, оскільки встановлено обставини, яким обвинувачення не може надати розумного пояснення і які свідчать про існування іншої, досить реалістичної, версії інкримінованої події, і є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.

Так, як видно з наданих прокурором матеріалів, після скасування вироку апеляційним судом та подальшого повернення 02.04.2015 року обвинувального акта прокурору, він повторно був направлений до суду лише 31.07.2018 року. З того часу сторона обвинувачення, незважаючи на процесуальний обов`язок, визначений ст. 23 КПК України, не забезпечила присутність свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом. Більше того, як свідчить хронологія розгляду зазначеного кримінального провадження, починаючи з 2013 року, в ході судових розглядів не було допитано потерпілого. Неодноразові судові доручення на встановлення місця проживання потерпілого, не були виконані і не було встановлено його місце перебування що, по суті, не дало змоги його допитати в ході судового розгляду, як єдине достовірне джерело доказів, про що також відмічено в ухвалі Апеляційного суду м. Києва від 17.03.2014 року, якою було скасовано вирок щодо ОСОБА_5 . Зважаючи на вимоги ст. 23 КПК України, якою визначено одну з засад кримінального провадження, зокрема безпосередність дослідження показань, речей і документів, суд позбавлений можливості брати до уваги як докази показання свідків та потерпілого, отримані під час досудового розслідування, оскільки вони не були предметом безпосереднього дослідження судом.

Як документи, тобто докази вчинення обвинуваченим зазначеного кримінального правопорушення, по суті сторона обвинувачення надала лише два протоколи огляду місця події від 18.02.2013 року, протокол пред`явлення особи для впізнання та висновки експертів, які, як свідчать результати їх дослідження, як окремо так і в сукупності не є прямими доказами винності обвинуваченого, а лише по суті засвідчують певні обставини та факти, а частини з них є неповними і з змісту яких неможливо зробити категоричні висновки щодо результатів слідчої дії.

Так, в протоколі огляду місця події від 18.02.2013 року, проведеного в період часу з 14.00 по 14.10 год. та в додатках фото таблиць, відображено лише зовнішню обстановку біля будинку № 10 по проспекту Науки в м. Києві. Тобто, по суті зазначений доказ ніяким чином не підтверджує винність обвинуваченого.

В протоколі огляду місця події від 18.02.2013 року, проведеного в період часу з 18.35 по 19.00 год., відображено, що в службовому кабінеті Голосіївського РУ знаходиться ОСОБА_5 , в якого з сумки та одягу було вилучено ножиці, предмет схожий на ніж та дві викрутки. Однак, яке відношення до вчинення кримінального правопорушення та доведеності винності особи мають зазначені предмети є незрозумілим. Так, експерт при дослідженні ножа, в своєму висновку №88 від 06.03.2013 року лише зазначив, що наданий на дослідження ніж холодною зброєю не являється. В той же час, доказів того, що зазначений ніж є знаряддям вчинення злочину сторона обвинувачення не надала. Чи досліджувався зазначений ніж на предмет наявності біологічних слідів, суду не відомо, оскільки сторона обвинувачення з цього приводу доказів не надала. Це також стосується і інших предметів вилучених у ОСОБА_5 .. Тобто, прокурором не надано доказів, що вилучені у ОСОБА_5 предмети взагалі мають відношення до злочину.

Більше того, суд вважає за необхідне відмітити, що по суті, зважаючи на місце огляду, а саме Голосіївське УП, відносно ОСОБА_5 мало місце затримання та обшук, про це також зазначено в протоколі при зазначені його статусу, однак процесуальні документи з цього приводу не складалися, даних про роз`яснення йому прав як підозрюваному, в тому числі на участь захисника, в розпорядження суду не було надано, що, зважаючи на вимоги ст. 87 КПК України, свідчить про порушення прав та свобод людини і взагалі ставить під сумнів допустимість доказів отриманих у такий спосіб.

Що стосується протоколу впізнання з участю потерпілого ОСОБА_9 , по суті єдиного доказу, на підставі якого, при неможливості допиту потерпілого, суд міг би, за умови складання його відповідно до вимог процесуального законодавства, прийти до якихось категоричних висновків, то з його змісту не є зрозумілим, кого ж саме впізнав ОСОБА_10 , оскільки відмічено, - «серед пред`явлених осіб він впізнає особу, що знаходиться», далі текст і зміст відсутній.

Про те що ОСОБА_10 отримав легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, відмічено у висновку експерта № 686, хоча це ніким під сумнів не ставиться, однак, це не є доказом того, що ці пошкодження спричинив саме ОСОБА_5 .

Підсумовуючи слід відмітити, що аналіз наданих стороною обвинувачення доказів, свідчить про відсутність достатніх та переконливих, поза розумним сумнівом доказів винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні розбійного нападу.

Інших, достатніх та переконливих доказів, які би підтверджували винність обвинуваченого, долучені матеріали не містять, а додаткових прокурором не надано.

Враховуючи викладене, а також що обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи поза розмуним сумнівом у вчиненні кримінального правопорушення, відносно ОСОБА_5 слід ухвалити виправдувальний вирок, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Враховуючи, що процесуальні витрати стягуються з обвинуваченого у разі ухвалення обвинувального вироку (ст. 124 КПК України), тому з обвинуваченого не проводити стягнення витрат на залучення експертів .

Керуючись ст.ст. 368, 370, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати невинуватим у пред`вленному обвинуваченні за ч.2 ст. 187 КК України та його виправдати, оскільки не доведено, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим.

Копію вироку негайно, після його проголошення, вручити обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1