Справа № 458/1334/16-к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/652/23 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нижня Яблунька Турківського району Львівської області, жителя АДРЕСА_1 , на вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 22 травня 2023 року про обвинувачення останнього у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

вищенаведеним вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням та іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом призначеного судом іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно з п. 1 та п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Цивільний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ПрикарпатЗахідтранс» про відшкодування майнової шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, залишено без розгляду.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_7 у кримінальному провадженні не обирався.

Вирішено питання з речовими доказами та арештом майна.

Згідно з вироком, ОСОБА_7 за попередньою змовою з ОСОБА_9 , діючи умисно з корисливих мотивів, реалізовуючи спільний злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення нафтопродукту, 16.05.2016 року, близько 00:00 години, прийшли до технічного приміщення, а саме засувки №33 ДП «ПрикарпатЗахідтранс», яка розташована в смт. Бориня Турківського району Львівської області, після чого, пошкодивши металеву покрівлю зазначеного технічного приміщення, ОСОБА_7 , проник в середину технічного приміщення, де, від`єднавши датчик тиску з корпуса нафтопроводу, приєднав на його місце заздалегідь підготовлений шланг за допомогою металевого з`єднувача (штуцера), після чого вони почали перекачувати дизельне паливо в заздалегідь підготовлені ємності, а саме: пластикові каністри в кількості 7 штук,об`ємом 20 л кожна, чотири пластикові каністри, об`ємом 10 л кожна, дві пластикові каністри, об`ємом 5 л кожна, металевий бачок, об`ємом 40 л та бочка, об`ємом 40 л.

Наповнивши ємкості викраденим дизельним паливом в розмірі 216 л, загальною вартістю 3240,00 гривень, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 були помічені працівниками поліції, у зв`язку із чим їхня протиправна діяльність була припинена з причин, що не залежали від їх волі.

Таким чином ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15 - ч. 3 ст. 185 КК України.

Не погоджуючись із цим вироком, адвокат ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 звернувся з апеляційною скаргою, у якій просить вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 22 травня 2023 року скасувати та ухвалити щодо ОСОБА_7 виправдувальний вирок.

В обґрунтування апеляційних вимог адвокат покликається на те, що оскаржений вирок є незаконним та необґрунтованим, а тому підлягає скасуванню. Зокрема, вказує, що ОСОБА_7 заперечує свою вину у вчиненні інкримінованого правопорушення. Згідно з вироком, вина останнього ґрунтується на показаннях свідка ОСОБА_9 , який перебував у цьому кримінальному провадженні як обвинувачений, станом на сьогодні допитаний у статусі свідка. Вважає, що показання ОСОБА_9 відповідно до вимог ст. 87 КПК України є недопустимими, оскільки такі були отримані в особи, яка перебувала у статусі свідка, а потім була визнана підозрюваним, обвинуваченим.

При цьому показання ОСОБА_7 підтверджує свідок ОСОБА_10 . Водночас, допитані у суді свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які працювали старшими оперуповноваженими, повідомили, що на місці правопорушення затримали ОСОБА_14 , інша особа втекла.

Як зазначає захисник, ОСОБА_7 легко можна обмовити, оскільки він є людиною слабкої волі та не може себе захистити, адже згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №342 від 13 червня 2016 року у нього відмічається зниження темпу мислення, туго рухомість, ригідність, непослідовність.

На переконання сторони захисту, огляд місця події був проведений з порушенням вимог ст. 237 КПК України. ОСОБА_7 був затриманий та перебував у Турківському відділенні поліції, при проведенні повторного огляду місця події присутній не був. Йому не було забезпечено захисника.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_6 подану апеляційну скаргу підтримали та просили таку задовольнити.

Прокурор ОСОБА_8 заперечив проти задоволення апеляційних вимог, зазначивши, що такі не ґрунтуються на вимогах закону.

Представник потерпілого Дочірнього підприємства «ПрикарпатЗахідтранс» Південно-Західного акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів у встановленому законом порядку повідомлявся про час та місце проведення апеляційного розгляду, втім, судові повістки повернулись без вручення адресату у зв`язку з тим, що вказане підприємство відсутнє за цією адресою.

З огляду на те, що у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відсутні дані про припинення діяльності Дочірнього підприємства «ПрикарпатЗахідтранс» Південно-Західного акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів чи зміну його юридичної адреси, враховуючи, що представник підприємства не повідомив про можливу зміну місцезнаходження підприємства, а суд позбавлений можливості встановити таку самостійно, колегія суддів, враховуючи вимоги ч. 4 ст. 405 КПК України, вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутності представника потерпілого.

Заслухавши доповідача, позицію сторін кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла такого висновку.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і мотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оцінені судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 94 КПК України, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження дотримано наведені вище вимоги кримінального процесуального закону, спрямовані на встановлення об`єктивної істини у справі, а його висновки про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, за який його засуджено, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи та викладеними у вироку доказами, які судом всебічно і повно досліджені та правильно і об`єктивно оцінені в їх сукупності та взаємозв`язку.

Так, свої висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, місцевий суд обґрунтував, покликаючись, зокрема, на: показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також письмові докази: рапорти про виявлення врізки в смт. Бориня в нафтопродуктопроводі «ПрикарпатЗахідтранс» та ОСОБА_9 із каністрами; протокол огляду місця події від 16 травня 2016 року із фототаблицями до нього; протокол огляду місця події від 16 травня 2016 року; протокол проведення слідчого експерименту від 16 травня 2016 року, з участю ОСОБА_9 ; протоколи огляду речових доказів - ємностей, вилучених у ОСОБА_9 неподалік від місця вчинення злочину; протокол обшуку від 17 травня 2016 року, проведеного у будинку ОСОБА_7 , із фототаблицями до нього; постанову про визнання та прилучення до справи речових доказів від 19 травня 2016 року; протокол огляду речових доказів від 17 травня 2016 року; висновок судово-психіатричного експерта №144 від 28 вересня 2016 року щодо психічного стану ОСОБА_7 ; висновок експерта № 4/1012 від 30 червня 2016 року про те, що слід пальця руки, вилучений із місця події 16 травня 2016 року, залишений вказівним пальцем правої руки ОСОБА_7 ; інформаційну довідку від 27 жовтня 2016 року про те, що вартість викраденого дизельного пального становить 3240 гривень; акт від 13 вересня 2016 року про повернення власнику викраденого дизельного палива, зміст яких детально викладений в оскарженому вироку.

Дослідивши відповідно до ст. 94 КПК України вищевказані докази і визнавши їх належними та допустимими, оцінивши їх у сукупності з іншими фактичними даними, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, як вчинення незакінченого замаху на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), за попередньою змовою групою осіб, поєднаного з проникненням у приміщення.

На переконання колегії суддів, твердження сторони захисту про те, що вина ОСОБА_7 встановлена на підставі недопустимих доказів, оскільки свідок ОСОБА_9 є обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні, а огляд місця події проводився у відсутності ОСОБА_7 , не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, кримінальний процесуальний закон не дає вичерпного переліку підстав, за наявності яких докази мають визнаватися недопустимими, а натомість надає право суду вирішувати питання їх допустимості чи недопустимості у порядку, передбаченому статтею 89 КПК України.

Частиною 1 ст. 87 КПК України передбачено, що ключовою умовою для визнання доказів недопустимими є їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Колегія суддів зауважує, що отримання доказів завжди обумовлено вчиненням стороною кримінального провадження цілеспрямованих дій з метою їх збирання. Аналіз положень частини другої цієї статті дає підстави зробити висновок, що саме вчинення з цією метою стороною обвинувачення діянь, які істотно порушують права і основоположні свободи людини, має наслідком визнання отриманих у такий неправомірний спосіб доказів недопустимими.

Водночас, пунктом 1 ч. 3 ст. 87 КПК України, на яку покликається сторона захисту, передбачено, що недопустимими доказами є також докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_9 був затриманий працівниками поліції на місці події, такий органом досудового розслідування у статусі свідка не допитувався; вироком Старосамбірського районного суду Львівської області від 7 квітня 2020 року засуджений за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді трьох років позбавлення волі, з іспитовим строком 1 рік 6 місяців, про що останній повідомив під час допиту у суді першої інстанції.

Згідно з ч. 1 ст. 65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань. Частиною 2 цієї статті установлено перелік осіб, які не можуть бути допитані як свідки. До цього переліку співучасники кримінального правопорушення не належать. Тобто як свідок може бути допитаний і засуджений стосовно своїх співучасників у вчиненні злочину, якщо матеріали досудового розслідування стосовно них виділено в окреме провадження

Окрім цього, відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо, показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 224 КПК України перед допитом встановлюється особа, роз`яснюються її права, а також порядок проведення допиту. У разі допиту свідка він попереджається про кримінальну відповідальність за відмову давати показання і за давання завідомо неправдивих показань.

З наявних матеріалів справи слідує, що свідок ОСОБА_9 був приведений до присяги та попереджений судом про кримінальну відповідальність за відмову давати показання і за давання завідомо неправдивих показань (а.с. 86-87, т. 4). Тобто судом першої інстанції дотримано встановлених кримінальним процесуальним законом вимог щодо допиту, зокрема, свідка ОСОБА_9 .

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що версія сторони захисту, в тому числі показання свідка ОСОБА_10 стосовно періоду часу, протягом якого ОСОБА_7 перебував у нього, суперечить іншим матеріалам справи, а тому не може братися до уваги. Не ґрунтуються на матеріалах справи і доводи про те, що ОСОБА_9 обмовив ОСОБА_7 , оскільки жодних даних стосовно цього стороною захисту не представлено та апеляційним судом не здобуто.

Покликання захисника, як на недопустимість протоколу повторного огляду місця події від 16 травня 2016 року через проведення цієї слідчої дії за відсутності ОСОБА_7 , за обставин цієї справи, не є істотним порушенням норм кримінального процесуального права в розумінні ч. 1 ст. 412 КПК України.

Колегія суддів апеляційного суду зважає на те, що огляд місця події (в тому числі і повторний огляд) у цьому кримінальному провадженні, проводився слідчим як невідкладна слідча дія, на момент проведення якої у розпорядженні правоохоронних органів не було інформації щодо точних обставин вчинення замаху на крадіжку, оскільки вони підлягали встановленню в ході проведення досудового розслідування. Таким чином, на момент проведення слідчої дії жодна особа не мала процесуальних статусів, визначених КПК. Більше того, про підозру ОСОБА_7 було повідомлено лише 16 серпня 2016 року (а.с. 194-195, т. 1).

При цьому положення процесуального закону наділяють слідчого, в межах його компетенції, дискреційними повноваженнями щодо визначення кола учасників слідчої дії з урахуванням її складності і обсягу.

Згідно з протоколом огляду місця події, проведеного 16 травня 2016 року у період з 16:50 год. до 17:19 год., такий проводився з участю понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , а також спеціаліста ОСОБА_17 ; також здійснювалось фотографування фотоапаратом марки «Canon A S90» на цифровий носій. Під час огляду виявлено та вилучено два сліди папілярних узорів, які вилучено та поміщено в експертний пакет 3460140 (а.с. 28-30, т. 1). Таким чином, вказана слідча дія була проведена відповідно до вимог ст. 237 КПК України.

Отже, само по собі незалучення ОСОБА_7 , як учасника, до огляду місця події не свідчить про недопустимість протоколу цієї слідчої дії.

Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 31 березня 2021 року у справі №727/8945/17 та від 21 грудня 2022 року у справі №286/2101/18.

При цьому безпідставними є доводи адвоката про те, що повторний огляд місця події проводився з метою виявлення відбитків слідів пальців рук саме ОСОБА_7 , оскільки згідно з постановою прокурора Самбірської місцевої прокуратури ОСОБА_18 про відібрання зразків папілярних узорів пальців рук для проведення експертизи від 16 травня 2016 року, було вирішено відібрати зразки папілярних узорів пальців рук ОСОБА_9 та ОСОБА_7 . В подальшому висновком експерта №4/1012 від 30 червня 2016 року було, зокрема, встановлено, що слід пальця руки, перекопійований на відрізок прозорої липкої стрічки №2 розмірами сторін 24х43мм, залишений вказівним пальцем правої руки ОСОБА_7 (а.с. 141-145, т. 1).

Водночас, не ґрунтуються на матеріалах справи і доводи про недопустимість висновку криміналістичної експертизи №4/102 від 16 червня 2016 року, оскільки колегією суддів установлено, що предмет експертного дослідження (слід пальця руки) здобуто без істотного порушення норм кримінального процесуального закону, відтак доктрина «плодів отруйного дерева» застосуванню у цьому випадку не підлягає.

Що стосується апеляційних вимог адвоката про порушення права ОСОБА_7 на захист, то забезпечення права на захист це правове положення, згідно з яким посадові особи, котрі здійснюють кримінальне провадження, зобов`язані забезпечити підозрюваному, обвинуваченому, засудженому, виправданому сукупність процесуальних прав, завдяки яким останні отримують можливість захищатися від підозри чи обвинувачення.

Згідно з положеннями ст. 20 КПК України забезпечення права на захист реалізується як особисто підозрюваним, обвинуваченим, виправданим та засудженим, так і за допомогою захисника.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 52 КК України участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів. У цьому випадку участь захисника забезпечується з моменту набуття особою статусу підозрюваного.

Частиною 2 цієї статті визначено інші випадки обов`язкової участі захисника у кримінальному провадженні, серед яких, випадок щодо осіб, стосовно яких передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішується питання про їх застосування, - з моменту встановлення факту наявності в особи психічного захворювання або інших відомостей, які викликають сумнів щодо її осудності.

Згідно з ч. 1 ст. 42 КПК України підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак його не вручено їй внаслідок невстановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Права підозрюваного регламентовані ч. 3 ст. 42 КПК України, серед яких: знати, у вчиненні якого кримінального правопорушення його підозрюють, обвинувачують; бути чітко і своєчасно повідомленим про свої права, передбачені цим Кодексом, а також отримати їх роз`яснення; на першу вимогу мати захисника і зустріч із ним.

Як установлено судом апеляційної інстанції, на ОСОБА_7 як співучасника злочину вказав під час допиту 17 травня 2016 року ОСОБА_9 . Висновком судово-психіатричного експерта №342 від 13 червня 2016 року, наданого на підставі постанови старшого слідчого СВ Турківського відділення поліції Самбірського відділу поліції ГУ НП у Львівській області ОСОБА_19 від 6 червня 2016 року, установлено, що у ОСОБА_7 зі сторони ЦНС помірно виражені вегето-дистонічні розлади; він потребує стаціонарного обстеження та проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи (а.с. 180, 181-183, т. 1).

Постановою слідчого СВ Турківського ВП Самбірського ВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_20 від 8 серпня 2016 року доручено Регіональному центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Львівській області призначити адвоката для захисту інтересів ОСОБА_7 , таким адвокатом Регіональний центр призначив ОСОБА_6 (а.с. 184, 185, т. 1).

Повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185 КК України, ОСОБА_7 вручено 16 серпня 2016 року у присутності його захисника ОСОБА_6 (а.с. 194-196, т. 1); у той самий день йому вручено пам`ятку про процесуальні права та обов`язки підозрюваного та допитано у статусі підозрюваного (а.с. 197200, т. 1).

Таким чином, з огляду на тяжкість інкримінованого злочину, на виконання вимог ч. 2 ст. 52 КК України, слідчий після отримання відомостей, які викликають сумнів в осудності ОСОБА_7 , залучив йому захисника та всі подальші слідчі дії здійснював з його участю. Жодних даних про те, що ОСОБА_7 був затриманий 16 травня 2016 року та поза його волею утримувався в Турківському ВП, як про це зазначає захисник, матеріали кримінального провадження не містять; не здобуто таких і судом апеляційної інстанції. За таких обставин, будь-яких порушень гарантованого ст. 63 Конституції України права на захист ОСОБА_7 як під час досудового розслідування цього кримінального провадження, так і під час розгляду справи у суді колегією суддів не встановлено.

Покликання апелянта на стан здоров`я обвинуваченого не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки згідно з висновком судово-психіатричної експертизи №144 від 28 вересня 2016 року (а.с. 205-207, т. 1), ОСОБА_7 психічною хворобою не страждає, виявляє ознаки органічного розладу особистості та поведінки внаслідок ураження головного мозку змішаного генезу з помірно вираженим психоорганічним синдромом, що не позбавляє його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. В період інкримінованих йому дій він хронічним психічним захворюванням, недоумством, тимчасовим або іншим хворобливим розладом психічної діяльності не страждав, міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Таким чином, ОСОБА_7 , попри зниження темпу мислення, здатен усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

За наведеного, переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі захисник не навів.

Тому, з урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що вирок місцевого суду є належно вмотивованими й обґрунтованим і за змістом відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, у ньому наведено мотиви, з яких виходив суд першої інстанції, та положення закону, яким він керувався, постановляючи рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були підставами для скасування судового рішення, під час розгляду кримінального провадження в суді апеляційної інстанції не встановлено.

Беручи до уваги вищенаведене, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

вирок Старосамбірського районного суду Львівської області від 22 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в його інтересах без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4