ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2023 року

м. Київ

справа № 159/3780/20

провадження № 51-975км23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

засудженого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на вирок Любешівського районного суду Волинської області від 10 жовтня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000809, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ківерці Волинської області та жителя АДРЕСА_1 ),

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Любешівського районного суду Волинської області від 10 жовтня 2022 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років.

Вирішено питання, які стосуються: запобіжного заходу; початку строку відбування покарання; відшкодування процесуальних витрат; арешту на майно та речових доказів у кримінальному провадженні.

За вироком районного суду, ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 12 травня 2020 року приблизно о 14:30, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у будинку АДРЕСА_2 , під час конфлікту з ОСОБА_8 , який раптово виник на ґрунті особистих неприязних відносин, з метою протиправного позбавлення життя іншої людини, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, умисно завдав останньому один удар ножем у життєво важливий орган - шию, заподіявши тілесні ушкодження у виді колото-різаної рани верхньої третини шиї зліва із пошкодженням загальної сонної артерії й зовнішньої яремної вени, однак ОСОБА_6 не довів прямого умислу до кінця з причин, що не залежали від його волі, оскільки потерпілому була надана своєчасна медична допомога.

Волинський апеляційний суд ухвалою від 20 грудня 2022 року вирок районного суду щодо ОСОБА_6 залишив без змін.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати вирок Любешівського районного суду Волинської області від 10 жовтня 2022 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року щодо ОСОБА_6 , а кримінальне провадження закрити за відсутністю в діянні засудженого складу кримінального правопорушення.

На переконання сторони захисту, суд першої інстанції не надав оцінки доказам щодо належності, достовірності й допустимості, а його висновки, викладенні у рішенні, не відповідають фактичним обставинам провадження. Зазначає, що суд проігнорував показання ОСОБА_6 та поставився до них упереджено.

Крім того, касатор стверджує про упередженість та необ`єктивність суду, оскільки, на його думку, безпідставно, через рік після події, задоволено клопотання прокурора про проведення слідчого експерименту за участю потерпілого з метою уточнення та перевірки розбіжностей в показаннях останнього та свідка.

Також зауважує, що потерпілий ОСОБА_8 не вказував про наявність у ОСОБА_6 ножа, однак, на переконання захисника, суд у вироку спотворив показання потерпілого й неправильно їх виклав та наголошує на тому, що свідки не стверджували про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення.

Зазначає захисник ОСОБА_7 і про те, що сторона захисту під час судового розгляду неодноразово заявляла клопотання про неналежність та недопустимість доказів, проте суди попередніх інстанцій їх не розглянули.

Істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону захисник вважає те, що всупереч статтям 404, 405, 419 Кримінального процесуального кодексу України

(далі - КПК) суд апеляційної інстанції не співставив та не проаналізував доводи апеляційної скарги, не вказав мотиви та підстави відхилення скарги, а обмежився лише перерахунком висновків, які були наведені у вироку.

Стверджує й про порушення права засудженого ОСОБА_6 на захист, у зв`язку з тим, що останній у суді апеляційної інстанції відмовився брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференціїта просив доставити його в судове засідання, проте суд не забезпечив доставку засудженого до зали судового засідання.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 , надавши відповідні пояснення, підтримали касаційну скаргу.

Прокурор ОСОБА_5 заперечив проти задоволення скарги, навів аргументи щодо законності й обґрунтованості судових рішень, просив залишити їх без зміни.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені у касаційній скарзі захисника ОСОБА_7 , суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково.

Як передбачено ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України

(далі - КПК), суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати

та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.

За приписами ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. Судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено за відсутності обвинуваченого, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 323 чи ст. 381 цього Кодексу.

Викладені в касаційній скарзі захисника ОСОБА_7 доводи щодо порушення судом апеляційної інстанції права на захист його підзахисного, оскільки суд здійснив розгляд кримінального провадження за відсутності засудженого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає обґрунтованими, зважаючи на таке.

Право обвинуваченого на захист закріплено в п. 5 ч. 1 ст. 129 Конституції України як одна з основних засад судочинства.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачає мінімальні права кожного, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення. Одним із таких прав, за ст. 6 Конвенції, є право захищати себе особисто.

Положеннями ст. 20 КПК визначено, що забезпечення права на захист реалізується як особисто підозрюваним, обвинуваченим, виправданим та засудженим, так і за допомогою захисника.

Обвинувачений повинен мати можливість організувати свій захист належним чином і без перешкод викласти суду, який розглядає справу, всі необхідні аргументи захисту і таким чином вплинути на результат провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КПК кожен має право на участь у розгляді в суді будь-якої інстанції справи, що стосується його прав та обов`язків, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

За матеріалами провадження, не погоджуючись із вироком Любешівського районного суду Волинської області від 10 жовтня 2022 року, обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 подали апеляційні скарги. Водночас у вимогах своєї апеляційної скарги обвинувачений ставив питання про розгляд кримінального провадження за його безпосередньої участі.

Волинський апеляційний суд ухвалою від 20 грудня 2022 рокуапеляційні скарги сторони захисту залишив без задоволення, а вирок районного суду щодо ОСОБА_6 - без змін. Разом з тим, як убачається із зазначеної ухвали та матеріалів кримінального провадження, судовий розгляд у суді апеляційної інстанції здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 .

Положеннями ч. 4 ст. 401 КПК встановлено, що обвинувачений, який утримується під вартою підлягає обов`язковому виклику в судове засідання для участі в апеляційному розгляді, якщо про це надійшло його клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 336 КПК судове провадження може здійснюватися у режимі відеоконференції під час трансляції з іншого приміщення, у тому числі, яке знаходиться поза межами приміщення суду (дистанційне судове провадження), у разі: 1) неможливості безпосередньої участі учасника кримінального провадження в судовому провадженні за станом здоров`я або з інших поважних причин; 2) необхідності забезпечення безпеки осіб; 3) проведення допиту малолітнього або неповнолітнього свідка, потерпілого; 4) необхідності вжиття таких заходів для забезпечення оперативності судового провадження; 5) наявності інших підстав, визначених судом достатніми.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 336 КПК суд ухвалює рішення про здійснення дистанційного судового провадження за власною ініціативою або за клопотанням сторони чи інших учасників кримінального провадження. У разі якщо сторона кримінального провадження чи потерпілий заперечує проти здійснення дистанційного судового провадження, суд може ухвалити рішення про його здійснення лише вмотивованою ухвалою, обґрунтувавши в ній прийняте рішення. Суд не має права прийняти рішення про здійснення дистанційного судового провадження, в якому поза межами приміщення суду перебуває обвинувачений, якщо він проти цього заперечує, крім випадків здійснення дистанційного судового провадження в умовах воєнного стану.

Системне тлумачення вказаних норм процесуального закону свідчить про імперативність приписів щодо права обвинуваченого на безпосередню участь у судовому розгляді, що не може бути обмежене, окрім здійснення судового провадження в умовах воєнного стану та у зв`язку з відповідними перешкодами, обумовленими ним.

Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 336 КПК суд, приймаючи рішення про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, має постановити вмотивовану ухвалу у випадку, якщо, зокрема сторона кримінального провадження заперечує проти здійснення судового провадження у такому форматі. Однак апеляційний суд, порушуючи наведені вимоги КПК, відповідне судове рішення не ухвалив.

За матеріалами справи, до Державної установи «Маневицька виправна колонія (№ 42)», де перебував ОСОБА_6 , був скерований лист за підписом секретаря судового засідання про необхідність забезпечити проведення відеоконференції між установою та Волинським апеляційним судом. У день розгляду провадження судом апеляційної інстанції (20 грудня 2022 року), ОСОБА_6 відмовився від участі у судовому засіданні в режимі відеоконференції та просив доставити його до зали суду, про що колегію суддів повідомив працівник Державної установи «Маневицька виправна колонія (№ 42)».

Вирішуючи питання про можливість проведення апеляційного розгляду, апеляційний суд заслухав думку учасників судового провадження, ухвалив здійснювати апеляційний розгляд за відсутності обвинуваченого, пославшись на норми КПК, які, як вважає суд, дозволяють у період воєнного стану проводити судове засідання в такому режимі, разом з тим жодним чином не умотивував, які саме обставини, пов`язані з введенням воєнного стану, перешкоджають забезпеченню безпосередньої участі в судовому засіданні обвинуваченого ОСОБА_9 , який відмовився від дистанційного судового провадження та наполягав на доставленні його до зали суду.

Дійсно, положення ст. 336 КПК передбачають можливість проведення судового засідання в режимі відеоконференції в умовах воєнного стану навіть у разі заперечення обвинуваченого проти цього, однак таке питання, згідно з приписами ч. 2 цієї статті, суд має вирішити ухвалою з наведенням обґрунтувань та мотивів, зокрема щодо обставин, які заважають безпосередній участі обвинуваченого в судовому засіданні в залі суду.

Наведене свідчить про те, що суд апеляційної інстанції, провівши апеляційний розгляд без участі обвинуваченого, допустив порушення права ОСОБА_6 на захист, адже не вжив належних заходів до забезпечення йому можливості брати особисту участь і відстоювати в суді свою позицію, що відповідно до приписів ст. 412 КПК є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та не відповідає гарантіям справедливого судового розгляду, закріпленим у пункті 1 та підпункті «с» пункту 3 статті 6 Конвенції.

Враховуючи наявність зазначеного істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та з огляду на недопустимість вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, переваги одних доказів над іншими, застосування того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність колегія суддів позбавлена можливості перевірити інші доводи касаційної скарги захисника, у зв`язку з чим вона підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати наведене, усунути вказані недоліки та постановити законне й обґрунтоване судове рішення.

Згідно з ч. 3 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції розглядає питання про обрання запобіжного заходу під час скасування судового рішення і призначення нового розгляду у суді першої чи апеляційної інстанції.

Враховуючи, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, з метою запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК, зокрема переховуванню ОСОБА_6 від суду, колегія суддів вважає за необхідне обрати йому запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Ухвалу Волинського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року щодо ОСОБА_6 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Обрати обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк на 60 днів, тобто до 19 серпня 2023 року включно.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3