ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2023 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

Головуючого ОСОБА_1

Суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі

судового засідання ОСОБА_4

за участі сторін судового провадження:

прокурора ОСОБА_5 ( в режимі відеоконференції)

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №№0000381 від 25.03.2021р., за апеляційною скаргою прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Липкани, Бричанського району, республіки Молдова, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який має на утриманні трьох малолітніх дітей, офіційно не працюючого, не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст.296 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 квітня 2023 року ОСОБА_6 визнано невинуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, і по суду його виправдано.

Вирішено питання про долю речових доказів у даному кримінальному провадженні.

Цивільний позов представника потерпілого АТ «ОПЕРАТОР ГАЗОРОЗПОДІЛЬНОЇ СИСТЕМИ «Чернівцігаз», відповідно до ч.3 ст. 129 КПК України - залишено без розгляду.

ЄУНСС:727/10599/21

НП:11-кп/822/229/23 Головуючий в І інстанції: ОСОБА_8

Категорія: ч.1 ст.296 КК України Суддя - доповідач: ОСОБА_1 .

На вказане рішення прокурор Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18.04.2023 р. скасувати у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам, які вплинули на вирішення питання про невинуватість обвинуваченого, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, та постановити новий вирок, яким визнати винним ОСОБА_6 за ч.1 ст.296 КК України та призначити покарання у виді штрафу у розмірі 2 тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Свої апеляційні доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції не взяв до уваги та не надав оцінки усім обставинам, які були повідомлені свідками у ході їх судового допиту, внаслідок чого суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а також за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші.

Вважає, що суд першої інстанції не у повній мірі взяв до уваги показання свідків: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 щодо неадекватної поведінки ОСОБА_6 , висловлюванням останнім ненормативної лексики, активним перешкоджанням законним діям працівників аварійної газової служби, погроз працівникам газової служби.

На думку апелянта, районний суд не надав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_14 , який в судовому засіданні показав, що не пам`ятає зустрічі з ОСОБА_6 , а також лише частково описано покази свідка ОСОБА_15 , та не взагалі відображено у вироку показання свідка ОСОБА_16 .

Зазначає, що з боку ОСОБА_6 прослідковується явна неповага до працівників аварійної газової бригади, яка ліквідовувала підземний виток газу, його тривалі дії, особливу зухвалість, яка виразилась у перешкоджанні законним діям аварійної бригади.

Вказує на те, що ОСОБА_6 не мав ні дійсних ні уявних прав на самовільне втручання у діяльність працівників газової служби, а неодноразові попередження ОСОБА_6 про припинення протиправних дій з перешкоджання усуненню підземного витоку газу, які висловлювали працівники газової служби протягом тривалого часу, є свідченням прямого умислу та мотиву на вчинення хуліганський дій.

Зазначає і те, що суд першої інстанції зіслався на відеозапис події, яка мала місце 17.03.2021р., однак не надав належної оцінки діям ОСОБА_6 , який наносив удари молотком по газові трубі, відштовхнув електрозварювальника ОСОБА_12 та замахнувся на нього.

На думку апелянта, судом першої інстанції не взято до уваги і те, що подія відбулась саме на вулиці, тобто в громадському місці, та не надано в цій частині оцінки об`єктивній стороні кримінального правопорушення.

На вказану апеляційну скаргу від захисника - адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , надійшло заперечення, в якому він просить вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18.04.2023р. щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст.296 КК України, як такий, що ухвалений у відповідності до вимог чинного законодавства України, залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора, як безпідставну і необґрунтовану, - без задоволення.

Згідно з обвинувальним актом ОСОБА_6 обвинувачується у тому, що він 17 березня 2021 року в період часу з 12 год. 00 хв. по 18 год. 30 хв., знаходячись в громадському місці на дорозі по вул. Вільнюській, 4 в м. Чернівці, грубо порушуючи громадський порядок, виражаючи при цьому явну неповагу до загально прийнятих норм поведінки в суспільстві, у присутності сторонніх осіб, безпричинно розпочав конфлікт з працівниками АТ «Чернівцігаз», виражаючись нецензурною лайкою на їх адресу, а також відштовхнув електрозварювальника ОСОБА_12 та вирвав молоток з рук працівника бригади служби експлуатації мереж та аварійно-відновлювальних робіт ОСОБА_17 , після чого почав розмахувати молотком та бити ним по газовій трубі, від ударів якого утворювались іскри, що створювало небезпеку всім присутнім, оскільки міг відбутись вибух.

При цьому, ОСОБА_6 прив`язав електричний провід від електрозварювального апарату до газопроводу, чим фактично унеможливив процес зварювальних робіт, та внаслідок зазначених дій було призупинено роботи з усунення витоку газу.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України, тобто грубому порушені громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом (хуліганство).

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку суду та вимоги поданої апеляційної скарги, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, з підстав у ній зазначених, думку обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника - адвоката ОСОБА_7 , які заперечили проти поданої апеляційної скарги, надавши учасникам судового провадження слово в судових дебатах, а обвинуваченому і останнє слово, розглянувши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому мотивувальна частина виправдувального вироку повинна містити формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення (п. 1 ч. 3 ст. 374 КПК України).

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 373 КПК України виправдувальний вирок ухвалюється у разі, якщо не доведено, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення.

В силу ч. 3 ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

Колегія суддів вважає, що, ухвалюючи виправдувальний вирок щодо ОСОБА_6 , районний суд дотримався зазначених вимог закону.

Так, переглядаючи оскаржуване судове рішення, колегією суддів встановлено, що суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно дослідивши обставини кримінального провадження в межах пред`явленого обвинувачення на підставі безпосередньо досліджених в судовому засіданні доказів, обґрунтовано виправдав ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 296 КК України у зв`язку відсутністю в діях останнього складу вказаного кримінального правопорушення.

Відповідно до змісту ст. 92 КПК України обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом, чого, на думку апеляційного суду, в даному кримінальному провадженні зроблено не було.

Так, Європейський суд з прав людини у рішенні від 13 січня 2005 року в справі «Капо проти Бельгії» зауважив, що в кримінальних справах питання прийняття доказів належить досліджувати загалом у світлі п.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і вимагає воно, крім іншого, щоб тягар доказування лежав на стороні обвинувачення.

Кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом України, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Склад злочину - це сукупність об`єктивних та суб`єктивних ознак, що дозволяють кваліфікувати суспільно-небезпечне діяння як конкретний злочин. Кожний склад злочину обов`язково складається з наступних елементів: об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, суб`єктивна сторона.

Відсутність хоча б одного з цих елементів свідчить про відсутність у діянні особи складу злочину, що виключає кримінальну відповідальність особи.

Частина 1 статті 296 КК України передбачає відповідальність за хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю чи винятковим цинізмом.

Хуліганство може полягати у застосуванні насильства (побоїв, заподіяння тілесних ушкоджень) до потерпілих, знищенні або пошкодженні майна, безладній стрілянині, використанні сильнодіючих речовин з метою зірвати проведення масового заходу, проявах безсоромності, знущанні над безпорадними людьми тощо. Тобто хуліганство може виражатися у вчиненні діянь, які передбачені іншими статтями Особливої частини КК або КУпАП. Ознакою об`єктивної сторони хуліганства такі діяння стають з урахуванням місця, часу й обстановки, інших об`єктивних ознак, а також мотивів їх вчинення,

З об`єктивної сторони хуліганство є суспільно небезпечною дією, що грубо порушує громадський порядок.

Такими закон визнає тільки дії, які спричинили істотну шкоду особистим чи суспільним інтересам і відрізнялися особливою зухвалістю або винятковим цинізмом. Зміст грубості порушення громадського порядку слід визначати з урахуванням характеру хуліганських дій, їх наслідків, місця і тривалості їх вчинення, кількості потерпілих, їх віку, стану здоров`я, суттєвості порушення їх інтересів або інтересів підприємств, установ, організацій. Аналіз цих обставин потрібен і для з`ясування наявності особливої зухвалості або виняткового цинізму, що є основними і обов`язковими показниками грубого порушення громадського порядку

Для з`ясування особливої зухвалості законодавець зазначає, що особлива зухвалість - це грубе порушення громадського порядку, поєднане із завданням потерпілій особі побоїв чи іншим насильством, що спричинило тілесні ушкодження, чи знущанням над потерпілим, знищенням або пошкодженням майна, тривале порушення спокою громадян, зрив масового заходу, тимчасове порушення нормальної діяльності установи, підприємства, організації, руху транспорту тощо.

Під явною неповагою до суспільства законодавець також визначає нахабно виявлене, зневажливе ставлення винного до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності. Ця ознака однаково характеризує як об`єктивну сторону хуліганства - грубе порушення громадського порядку, так і його суб`єктивну сторону - хуліганські мотиви вчинення. Закінченим злочин визнається з моменту вчинення дії, що грубо порушує громадський порядок.

Суб`єктивна сторона хуліганства характеризується прямим умислом і мотивами явної неповаги до суспільства. Винний усвідомлює, що своїми діями грубо порушує громадський порядок, виражаючи тим самим явну неповагу до суспільства, і бажає цього.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що будь-яких даних про вчинення ОСОБА_6 діяння з мотиву явної неповаги до суспільства матеріали справи не містять та в судовому засіданні не доведено, а отже відсутня суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.

При цьому, дослідивши докази у справі, у тому числі показання свідків, на яких вказує апелянт у своїй апеляційній скарзі, та які були допитані у суді апеляційної інстанції за клопотанням прокурора, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що 17 березня 2021 року близько 11 год. 20 хв. між обвинуваченим ОСОБА_6 та працівниками газової служби сталася конфліктна ситуація з приводу незаконного, на думку ОСОБА_6 , відключення останнього від газопостачання.

Так, як в суді першої так і в апеляційній інстанції обвинувачений ОСОБА_6 вину у пред`явленому йому обвинуваченні не визнав, та пояснив, що за декілька днів до подій, про які йдеться у обвинувальному акті, до нього додому приходив працівник газової служби та повідомив, що в нього наявна заборгованість за газопостачання і в разі несплати такої, газова служба відключить його будинок від газопостачання. Того ж дня, він розмовляв по телефону з начальником відділу газової служби та просив відтермінувати сплату заборгованості за газопостачання на тиждень. 17 березня 2021 року йому зателефонував сусід та повідомив, що коло його будинку ведуться якісь технічні роботи. Вийшовши на вулицю, він зрозумів, що працівники газової служби приїхали задля того, щоб відключити його від газопостачання, оскільки вони зрізали болгаркою шматок його труби, після чого дали вказівку водію трактора закопувати яму, а тому, щоб не залишитись без газу в холодну пору року з малолітніми дітьми, він стрибнув в яму, а працівник АТ «Чернівцігаз» на ім`я ОСОБА_6 сказав йому, що вони закопають яму разом з ним, якщо він не вилізе. Після цього, він взяв дитину на руки та спустився в яму. Не заперечив, що вдарив по клемі маси декілька раз для того, щоб зупинити ці небезпечні, на його думку, дії. Зазначив, що на п`ятий день з моменту вищевказаних подій працівники АТ «Чернівцігаз» закопали яму біля його будинку.

Вищевказані пояснення обвинуваченого узгоджуються із показаннями свідка ОСОБА_19 , який у суді першої інстанції показав, що у березні 2021 року біля будинку ОСОБА_6 був виритий великий котлован біля якого знаходилась машина АТ «Чернівцігаз». Працівники АТ «Чернівцігаз» повідомили йому, що відбувся витік газу, а тому вони будуть «відрубувати» газопостачання біля будинку під АДРЕСА_1 . Після чого він одразу зателефонував ОСОБА_6 та повідомив його, що йому будуть «відрубувати газ». Обвинувачений одразу вибіг із будинку та просив не відрубувати газопостачання, оскільки на вулиці ще дуже холодно. Після того, як працівники газопостачальної компанії фактично відключили будинок ОСОБА_6 від газопостачання, останній стрибнув у яму та почав просити представників АТ «Чернівцігаз» не закопувати траншею.

Свідок ОСОБА_20 у судовому засіданні у суді першої інстанції пояснив, що працівники газопостачальної компанії повідомили йому, що викопали траншею, щоб відключити ОСОБА_6 від газопостачання, оскільки останній мав заборгованість за спожитий газ. Однак пізніше вже зазначені працівники сказали, що стався витік газу, проте доказів відносно зазначеної події працівники газопостачальної компанії так і не надали. Бачив, як ОСОБА_6 спустився в яму, щоб йому показали де знаходиться виток газу.

Із показань свідка ОСОБА_21 , наданих ним безпосередньо місцевому суду, вбачається, що у березні місяці до ОСОБА_6 заходив якийсь чоловік, який представився працівником газової служби, та який повідомив, що обвинуваченому відключать газ за несплату послуг газопостачання.

Із показань свідка ОСОБА_22 наданих ним у суді першої інстанції, вбачається, що 17 березня 2021 року ОСОБА_6 зателефонував йому і повідомив, що його відключають від газопостачання за несплату, після чого він приїхав на місце події. Працівники газової служби відрізали трубу і запломбували її, після чого ОСОБА_6 заскочив в яму і викликав поліцію. Також свідок показав суду, що ОСОБА_6 відбив кабеля, які були прикріплені до труби, оскільки боявся, що його сім`я з малолітніми дітьми залишиться без газопостачання в холодний період року.

Свідок ОСОБА_13 у суді першої інстанції підтвердив, що ОСОБА_6 переживав, щоб його не відключили від газопостачання за борги.

Свідок ОСОБА_14 підтвердив у суді першої інстанції, що він мав розмову з ОСОБА_6 з приводу можливого відключення останнього від газопостачання у зв`язку із несплатою заборгованості.

Свідок ОСОБА_23 , будучи допитаною у суді апеляційної інстанції, показала, що за декілька днів до подій, про які зазначено в обвинувальному акті, до них на вулицю приїжджала газова служба з приводу відключення їх будинку від постачання газу. 17 березня 2021р. знову приїхала газова служба, бригада викопала траншею і їх відрізали від газопостачання, через що її чоловік викликав поліцію. Не заперечила, що дитина була у траншеї разом з чоловіком, оскільки хворіє аутизмом, а тому без батька у неї розпочинаються приступи істерики. Про будь-який витік газу 17.03.21р. ні їй ні сусідам відомо не було.

Крім того, свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_22 , ОСОБА_24 , які були очевидцями події, у суді першої інстанції підтвердили те, що працівники газової служби не пред`явили відповідних документів щодо правомірності здійснення ними викопних робіт щодо усунення витоку газу.

У колегії суддів немає підстав сумніватись у показаннях вищенаведених свідків, оскільки усі вони були попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. Крім того, їх показання в своїй сукупності узгоджуються між собою, є чіткими, послідовними й такими, що взаємодоповнюють один одного, тому, на думку колегії суддів, були вірно покладені в основу виправдувального вироку.

Аналізуючи показання вищенаведені показання у сукупності, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що ОСОБА_6 мав підстави вважати, що працівниками газової служби здійснювались роботи щодо відключення його будинку від газопостачання, що слугувало поштовхом для перешкоджання ОСОБА_6 здійсненню робіт працівниками АТ «Чернівцігаз», а тому явна неповага до суспільства не являлася мотивом його дій.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що дії ОСОБА_6 були спрямовані на захист порушених його законних прав та інтересів, а тому хуліганський мотив в його діях, а саме явна неповага до суспільства - відсутня.

Зазначене спростовує твердження прокурора про наявність в діях ОСОБА_6 обов`язкової кваліфікуючої ознаки, а саме вчинення діяння з мотиву явної неповаги до суспільства.

Також районним судом було правильно враховано те, що стороною обвинувачення не доведено того, що внаслідок дій ОСОБА_6 існувала загроза безпеці громадян.

Із переглянутого відеозапису подій від 17.03.2021 року вбачається, що працівники газової служби проводили роботи з газовою трубою з використанням болгарки та електрозварювального апарату, при цьому з вказаного відеозапису не вбачається, що дії ОСОБА_6 створювали небезпеку всім присутнім.

Крім того, як правильно зазначив районний суд, стороною обвинувачення не ставиться у провину ОСОБА_6 зрив роботи установи чи організації та не зазначається певний період і не вказується, що такими діями могла бути спричинена шкода та яка сама. При цьому, знищення чи пошкодження майна діями ОСОБА_6 - обвинуваченням останньому також не інкримінується.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що з досліджених місцевим судом доказів вбачається, що у діях ОСОБА_6 відсутній мотив - прояв явної неповаги до суспільства, тобто відсутній мотив, який є необхідною ознакою такого складу злочину як хуліганство.

Доктриною кримінального права визнається безспірним, що діяння є злочином лише за умови наявності всіх його ознак, тобто елементів складу кримінального правопорушення, до яких належить й суб`єктивна сторона злочину.

До таких висновків дійшов і Верховний Суд у своїй постанові від 25.06.2020р. (справа № 672/1589/17).

Оскільки відсутність хоча б однієї ознаки складу злочину вказує на відсутність злочину в цілому, то районний суд прийшов до правильного висновку, що ОСОБА_6 слід виправдати за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.

Що стосується доводів прокурора про те, що районним судом не взято до уваги те, що подія відбулась у громадському місці, тобто не надано оцінку об`єктивній стороні кримінального правопорушення, то такі є безпідставними, оскільки саме лише громадське місце, де відбувалися події, не є підставою для кваліфікації дій особи за ст. 296 КК України.

Така позиція суду апеляційної інстанції узгоджується з висновками, викладеними у постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 08.10.2019 року у справі справа № 348/2090/17, відповідно до якої саме лише громадське місце, де відбувалися події, не є підставою для кваліфікації дій особи за ст. 296 КК України.

Щодо тверджень сторони обвинувачення про те, що суд першої інстанції у порушення вимог кримінального процесуального законодавства не надав належної оцінки показанням свідків, а також відеозапису подій від 17.03.2021 р., то такі, на думку колегії суддів, є безпідставними, оскільки повністю спростовуються висновками місцевого суду, викладеними в оскаржуваному судовому рішенні.

Як вбачається із вироку, судом першої інстанції було встановлено, а апеляційним судом перевірено, що між ОСОБА_6 та працівниками АТ «Чернівцігаз» дійсно виник конфлікт, в ході якого обвинувачений виражався нецензурною лайкою на їх адресу, а також відштовхнув електрозварювальника ОСОБА_12 та вирвав молоток з рук працівника бригади служби експлуатації мереж та аварійно-відновлювальних робіт ОСОБА_17 , після чого почав бити ним по газовій трубі та обмотав кабель навколо газової труби, що підтверджується показаннями свідків, в тому числі і тих, про яких зазначає прокурор в своїй апеляційній інстанції, та які були допитані у суді апеляційної інстанції, зокрема, ОСОБА_25 , ОСОБА_12 , ОСОБА_26 , ОСОБА_11 , та відеозаписом подій, та більше того не заперечувалось самим обвинуваченим ОСОБА_6 . Разом з тим, до показань вказаних свідків в частині того, що газова бригада виїхала на витік газу, колегія суддів відноситься критично, оскільки матеріали справи письмових доказів на їх підтвердження не містять. Не надано таких стороною обвинувачення і до суду апеляційної інстанції.

Поряд з цим, районний суд, проаналізувавши усі докази у справі, дійшов висновку, що в діях ОСОБА_6 відсутня суб`єктивна сторона кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України.

Таким чином, доводи прокурора про неправильну оцінку доказів обвинувачення, зроблені судом, апеляційний суд вважає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах провадження та вимогах закону.

Твердження прокурора про те, що районний суд не надав належної оцінки показанням свідка ОСОБА_14 , відповідно до яких останній не пам`ятає зустрічі з ОСОБА_6 , не знайшли свого підтвердження. Так, суд першої інстанції поклав в основу вироку показання свідка, які мають значення у даному кримінальному провадженні, їх зміст викладений у судовому рішенні та відповідає показанням свідка, які були надані 27.09.2022р. безпосередньо суду та зафіксовані у журналі судового засідання і технічному записі до нього (а.к.п.131,132 - диск, т.1). Із досліджених показань свідка вбачається, що останній показав, що не пам`ятає про події відключення ОСОБА_6 від газопостачання, однак не заперечив, що у березні місяці мав розмову з ОСОБА_6 щодо заборгованості за газопостачання.

У своїй апеляційній скарзі сторона обвинувачення вказує на те, що судом лише частково описано показання ОСОБА_15 та не взято до уваги покази свідка ОСОБА_27 , при цьому апелянтом не зазначено, яке значення мають такі показання у даному кримінальному провадженні, які обставини такі підтверджують, більше того прокурор в своїй апеляційній скарзі не просив суд апеляційної інстанції про повторне дослідження таких доказів в суді апеляційної інстанції в порядку ст.404 КПК України.

Таким чином, проаналізувавши зміст вироку суду першої інстанції, колегія судді вважає, що у ньому викладено формулювання обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_6 , підстави його виправдання із зазначенням обґрунтованих мотивів.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає правових і фактичних підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора, з урахуванням доводів наведених в ній, оскільки оскаржуване рішення відповідає вимогам вмотивованості та обґрунтованості, передбаченими ст. 370 КПК України.

Крім того, за наслідками проведення апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, колегією суддів не встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які обумовлюють скасування виправдувального вироку Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 квітня 2023 року стосовно ОСОБА_6 .

У відповідності до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Барбера, Мессегуэ и Джабардо проти Іспанії» від 06.12.1998, Європейський Суд з прав людини зазначив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться в вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про виконання судами України законодавства з питань судового розгляду кримінальних справі постановлення вироку» №5 від 29.06.1990 року (із змінами та доповненнями), вказано про недопустимість обвинувального ухилу при вирішенні питання про винність чи невинність підсудного.

Усі сумніви щодо доведеності обвинувачення, якщо їх неможливо усунути, повинні тлумачитись на користь підсудного.

Коли зібрані по справі докази не підтверджують обвинувачення, і всі можливості збирання додаткових доказів вичерпані, суд зобов`язаний постановити виправдувальний вирок.

На переконання колегії суддів, у матеріалах кримінальної справи відсутні докази, які б вказували на наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Будь-яких інших доводів, щодо незаконності вироку суду першої інстанції в апеляційних скаргах не наведено та не надано під час апеляційного перегляду справи.

На підставі викладеного, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а вирок суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Чернівецької окружної прокуратури ОСОБА_5 залишити без задоволення, а вирок Шевченківського районного суду м. Чернівці від 18 квітня 2023 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3