Справа № 344/8692/23
Провадження № 1-кс/344/3416/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участю адвоката скаржника ОСОБА_3 , скаржника ОСОБА_4 , слідчого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 від 29.04.2023 про закриття кримінального провадження,-

В С Т А Н О В И В:

Скаржник звернувся з вказаною скаргою, в обґрунтування якої покликався на викладені у ній обставини. Зокрема зазначив, що старшим слідчим відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 здійснювалось досудове розслідування в кримінальному провадженні №0000478 від 28.08.2021р. за ч.2 ст.286 КК України, скаржник є потерпілим у даному кримінальному провадженні. Постановою від 29.04.2023 закрито дане кримінальне провадження, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення. Однак така постанова підлягає до скасування, оскільки проведення слідчого експерименту 15.03.2023р. із водієм ОСОБА_6 не було здійснено в умовах наближених до умов ДТП, яка сталася 27.08.2021р., а саме не враховано настання темної пори доби, що ставить під сумнів результати такого експерименту, а також не було використано той одяг, в якому був одягнутий померлий (штани коричневого кольору замість синього). Не проведено експертизу для встановлення конкретного місця наїзду на пішохода ОСОБА_7 (на пішохідному переході чи за його межами), що впливає на загальний висновок вихідних даних щодо швидкості руху ТЗ та розташування уламків від автомобіля. Під час слідчого експерименту визначалось два варіанти видимості пішохода та два варіанти місця наїзду на нього, проведена експертиза від 17.03.2023р., однак в частині місця наїзду на пішохода ОСОБА_7 покази водія ОСОБА_6 визнано неспроможними щодо наїзду за межами пішохідного переходу, а тому експертом повинні були перевірятися дії водія ОСОБА_6 на предмет відповідності розділу 18 ПДР, а не розділу 12 ПДР України. Це в свою чергу при визначенні повного зупинного шляху зобов`язує експерта використовувати реакцію водія не більше 1,2 с, звідси за формулою зазначеною адвокатом, водій мав технічну можливість уникнути наїзду, а отже експертиза проведена з порушенням існуючих методик проведення автотехнічних експертиз та містить хибну оцінку експертом дорожньої ситуації, що призвело до помилкових висновків. Згідно з протоколом проведених замірів встановлено, що відстань від передньої частини автомобіля до місця переїзду становить 39.8 м, однак у висновку експерта 48.0-39.96м. при русі автомобіля 50 км/год. Протокол проведення слідчого експерименту не містить інформації яким чином визначено видимість дороги у напрямку руху 66.8м. В протоколі не зазначено саме початок настання видимості «статиста з робочого місця водія», без конкретизації характеристики ознак видимості. За висновком експертизи від 10.04.2023р. в порушення взято методику 1983 року, при цьому що автомобіль яким вчинено наїзд випускався з 2000 по 2006 рік. Не проведено вимірювання фактичного сповільнення автомобіля при гальмуванні за допомогою деселерометра. Отже, за грубого порушення законодавства під час проведення досудового розслідування, оскаржувана постанова підлягає до скасування.

Адвокат доводи викладені у скарзі підтримав у повному обсязі та просив скаргу задовольнити, скасувати постанову слідчого про закриття кримінального провадження.

Скаржник підтримав думку адвоката.

Слідчий заперечив щодо задоволення скарги, на вимогу слідчого судді надав матеріали кримінального провадження. Додатково пояснив, що жодних клопотань від скаржника (потерпілого) про додаткові експертизи чи інші не заявлялось, всі висновки у скарзі зроблено адвокатом який не має спеціальних знань у галузі проведення експертиз, висновок щодо темної пори доби визначеної слідчим нібито невірно і без встановлення погодніх умов на час ДТП, базуються на припущенні адвоката та спростовуються відповідними запитами на метеослужбу та матеріалами КП, а отже слідчий експеримент проведено в умовах максимального наближення до умов за яких відбулось ДТП. Інші доводи теж спростовуються матеріалами кримінального провадження.

Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали скарги та кримінального провадження, вважаю наступне.

Згідно ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст.8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.4 ст. 38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосовувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Постановою старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 від 29.04.2023 було закрито дане кримінальне провадження №0000478 від 28.08.2021р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення.

Частина 1 ст. 24 КПК України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Згідно ст.94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та даної оскаржуваної постанови, слідчим суддею встановлено, що 28.08.2021р. було внесено відомості до ЄРДР, про те що 27.08.2021р. приблизно о 21.17год водій ОСОБА_6 керуючи автомобілем в с.Насташине Бурштинської ТГ Івано-Франківського району вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , внаслідок чого пішохід отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці події.

Скаржник ОСОБА_4 є потерпілим у даному кримінальному провадженні (син померлого ОСОБА_7 ), потерпілим також було визнано і ОСОБА_8 (ще одного сина померлого). Інтереси потерпілого ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні представляв адвокат ОСОБА_9 згідно договору від 28.08.2021р.

Сторона скаржника просила скасувати оскаржувану постанову, оскільки проведення слідчого експерименту 15.03.2023р. із водієм ОСОБА_6 не було здійснено в умовах наближених до умов ДТП, яка сталася 27.08.2021р., а саме не враховано настання темної пори доби, що ставить під сумнів результати такого експерименту, а також не було використано той одяг, в якому був одягнутий померлий (штани коричневого кольору замість синього).

Щодо цього, слід зазначити таке.

15.03.2023р. складено протокол проведення слідчого експерименту, розпочатого о 19.40год закінченого о 22.10год. у присутності понятих, водія та адвоката водія, від потерпілих участі не брав ніхто. Умови слідчого експерименту: темна пора доби, випадає дощ, асфальтне покриття у мокрому стані. Статист за тілобудовою подібний до потерпілого ОСОБА_7 , одягнутий у одяг що відповідає одягу в якому був потерпілий, а саме кашкет темносинього кольору, чорна куртка, штани синього кольору, кросівки коричневого кольору. Водій ОСОБА_6 підтвердив що умови слідчого експерименту відповідають умовам, які були на час ДТП (2-гий аркуш протоколу).

Як вбачається із зібраних доказів, свідком ДТП яке відбулося приблизно о 21.17год був тільки водій ОСОБА_6 (їхав сам), а водій ОСОБА_10 (священник), який рухався (під`їхав) по зустрічній смузі до місця ДТП та повідомив про сам факт ДТП відповідні органи (повідомлення надійшло о 21.21год), свідком самого ДТП не був (з отриманих показів даного свідка).

На смузі руху автомобіля водія ОСОБА_6 , з його пояснень, в один момент побачив силует людини в положенні на колінах, руками на асфальтному покритті головою у напрямку лівого узбіччя, в темному одязі що зливався з темним покриттям проїзної частини дороги, одразу застосовув екстрене гальмування але через малу віддаль відбувся наїзд передньою лівою частиною автомобіля на даного пішохода. Наїзд відбувся одразу за пішохідним переходом. Після чого скерував своє авто на правий край проїзної частини дороги де і зупинився, а пішохід із під коліс опинився на зустрічній частині смуги руху.

Позицію потерпілого у положенні наближеному до вертикального (навприсядки) з оберненням до автомобіля лівою поверхнею тіла підтверджено висновком медико-криміналістичної експертизи.

Водій ОСОБА_6 зазначив, що місце наїзду на пішохода відбулося на відстані 18.3 м від закінчення дорожньої розмітки пішохідний перехід.

Однак, слідчий під час слідчого експерименту зазначив, що доводи водія ОСОБА_11 про місце наїзду на пішохода суперечать висновку транспортно-трасологічної експертизи від 28.09.2021р. а таке місце наїзду передує початку ділянки осипу уламків пластмаси.

Тому, статиста було розміщено: по перше на місці наїзду, як зазначав водій ОСОБА_11 , в такому випадку коли статиста було видно із робочого місця водія (по черзі при зупиненому автомобілі таке підтвердили поняті, водій, адвокат, які по черзі сідали на дане місце), проведеними замірами встановлено було відстань від передньої частини автомобіля до місця переїзду становить 39.8 м., а видимість дороги у напрямку руху 66.8 м.; по друге на місці наїзду, за даними матеріалів кримінального провадження, проведеними замірами встановлено було відстань від передньої частини автомобіля до місця переїзду становить 39.6м., а видимість дороги у напрямку руху 66.8 м. Під час експерименту використовувалась рулетка 30м., крейда, складено схему протоколу, протокол підписано без зауважень його проведення понятими, окрім адвоката водія та самого водія (вказали про незначний дощ під час експерименту, а під час ДТП за доводами Яцейка був інтенсивний дощ та туман; під час експерименту статист був в коричневий штанах, а пішохід на час ДТП в синіх; статист під час експерименту був по середині дорожньої розмітки пішохідний перехід, а на час ДТП за даними ОСОБА_11 у місці закінчення дорожньої розмітки). Зважаючи на дані зауваження до протоколу слідчого експерименту зі сторони саме водія, його доводи про гірші погодні умови на час ДТП та можливо світліший тон штанів на статисту чи знаходження статиста в виднішому місці на час відтворення подій ДТП, свідчать про проведення слідчого експерименту за матеріалами саме зібраних доказів, а не показів самого водія. При цьому не взяття слідчим до уваги показів водія про наявний туман та коричневі замість синіх штанів (в якому саме градації тону сторона скаржника не довела, а на фото таблиці до висновку експерта №138 з матеріалів кримінального провадження джинс синій місцями світліший) свідчить тільки про об`єктивність слідства та не впливає на правильність висновку слідчого за оцінкою всіх доказів в сукупності та кожного зокрема в цій частині доводів скарги.

Окрім того, адвокат скаржника на підтвердження доводів недотримання слідчим погодніх умов на час слідчого експерименту надав до скарги виписку з інтернету щодо сходу-заходу сонця станом на 27.08.2021р., а саме захід о 20.16год, а настання сутінків (астрономічних) навігаційних) о 20.49год, та станом на 15.03.23р. де захід сонця о 18.26год, сутінки о 18.57год.

Аналогічно, слідчий у судове засідання надав дані аеропорту Івано-Франківська, за якими 27 серпня захід о 20.16год, а темнота о 20.47год.

Також, 09.11.2021р. слідчим було скеровано в Івано-Франківський обласний цент по гідрометеорології запит щодо погодніх умов станом на 27.08.2021р. у період часу з 18год по 23год., та отримано 26.11.2021р. відповідь, згідно якої в заданий період часу був слабкий дощ (з 18.00год по 22.10год), а серпанок (розріджений туман) розпочався о 21.30год, однак такі явища (початок та кінець їх) можуть не співпадати саме на місці події. Аналогічно такий запит скеровано щодо 15.03.2023р. у період з 15.00год по 23.год та отримано відповідь.

Звідси на час ДТП 27.08.2021р. приблизно о 21.17год та експеримент 15.03.23р. розпочатий о 19.40год проводився в умовах наближених до умов ДТП.

Скаржник зазначав, що протокол проведення слідчого експерименту не містить інформації яким чином визначено видимість дороги у напрямку руху 66.8м., не зазначено саме початок настання видимості «статиста з робочого місця водія», без конкретизації характеристики ознак видимості. Разом з тим, слідчий надав пояснення як визначалась видимість дороги та те, що поняття видно статиста (без опису його частин тіла, на необхідність чого вказував скаржник) було предметом детального проведення такого слідчого експерименту.

Щодо доводів скарги що не проведено експертизу для встановлення конкретного місця наїзду на пішохода ОСОБА_7 (на пішохідному переході чи за його межами), що впливає на загальний висновок вихідних даних щодо швидкості руху ТЗ та розташування уламків від автомобіля, то матеріали кримінального провадження містять інженерно-транспортні експертизи, зокрема і висновок від 28.09.2021р. (трасологічна), за яким визначалось місце наїзду автомобіля на пішохода. Ширина дорожньої розмітки нерегульованого пішохідного переходу становить 4м, взято за схемою протоколу огляду місця події (зображення місця знаходження всіх речей). Слід гальмування (довжиною 4м.) закінчується в районі закінчення пішохідного переходу, початок ділянки осипу уламків пластмаси довжиною 15.7м, початок ділянки осипу пластмаси фіксувалось на проїздній частині дороги на відстані 2м від взуття (на праву ногу) та 1.6м. до лівого краю проїзної частини, тощо. Після всіх досліджених матеріалів, експертизою визначено місце наїзду відносно елементів дороги яке передує початку ділянки осипу уламків пластмаси. Більш точніше місце наїзду у зв`язку з недостатністю кількістю слідової інформації встановити не є можливим.

Тому доводи скарги в цій частині, з врахуванням всіх досліджених об`єктів та проведених експертиз, не є обґрунтованими.

Щодо доводів скарги про те, що під час слідчого експерименту визначалось два варіанти видимості пішохода та два варіанти місця наїзду на нього, проведена експертиза від 17.03.2023р., однак в частині місця наїзду на пішохода ОСОБА_7 покази водія ОСОБА_6 визнано неспроможними щодо наїзду за межами пішохідного переходу, а тому експертом повинні були перевірятися дії водія ОСОБА_6 на предмет відповідності розділу 18 ПДР, а не розділу 12 ПДР України. Це в свою чергу при визначенні повного зупинного шляху зобов`язує експерта використовувати реакцію водія не більше 1,2 с, звідси за формулою зазначеною адвокатом, водій мав технічну можливість уникнути наїзду, а отже експертиза проведена з порушенням існуючих методик проведення автотехнічних експертиз та містить хибну оцінку експертом дорожньої ситуації, що призвело до помилкових висновків. Скаржник зазначив, що за висновком експертизи від 10.04.2023р. в порушення взято методику 1983 року, при цьому що автомобіль яким вчинено наїзд випускався з 2000 по 2006 рік. Не проведено вимірювання фактичного сповільнення автомобіля при гальмуванні за допомогою деселерометра.

Слідчим для з`ясування обставин ДТП та перевірки інших доводів (зокрема чи технічно спроможні показання водія щодо місця наїзду за дорожньою розміткою, як той стверджував, чи була можливість уникнення наїзду на пішохода при різних швидкостях автомобіля та з врахуванням дорожніх умов) спрямовано постанову про проведення вкотре інженерно-транспортної експертизи і за висновком експерта від 10.04.2023р., з врахуванням видимості дороги в напрямку руху водія у 66.8 м. при заданих дорожніх умовах, величина максимально допустимої швидкості автомобіля становитиме 75…89 км/год (відповідає коефіцієнту зчеплення коліс з мокрим асфальтом). Небезпека для руху водію наступає з моменту появи в полі зору пішохода на проїзній частині дороги, а тому водій ОСОБА_6 повинен був із технічної точки зору керуватися вимогами п.12.2,12.4 та 12.3 ПДР України, та рухатися даною ділянкою дороги із швидкістю, яка не повинна перевищувати 50км/год, а з моменту появи в полі зору пішохода негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки ТЗ або безпечно для інших виконати маневр об`їзду. Дії пішохода оцінюються до р.4 ПДР. У відповідності до протоколу огляду місця події від 27.08.2021р. та схеми до нього, початок ділянки осипу уламків пластмаси зафіксовано на відстані 3.5 м. від закінчення дорожньої розмітки зебра і за таких умов покази водія Яцейка щодо місця наїзду на пішохода на відстані 18.3 м. від закінчення дорожньої розмітки не можуть вважатися технічно спроможніми. Величину зупиночного шляху експерт визначив за відповідною формулою, з врахуванням як при швидкості автомобіля 50км/год величина становитиме біля 48.0…39.96м., так і при швидкості 60км/год величина зупиночного шляху становитиме біля 63.53…51.87м., з врахуванням виникнення небезпеки для руху водія на відстані 39.6 м. (тобто на підставі даних слідства, а не показах водія з розрахунку 39.9 м.). Звідси рухаючись за заданими вихідними даними та заданим слідством моменту виникнення небезпеки, як при швидкості 50км/год, так і 60км/год, водій ОСОБА_6 не мав технічної можливості уникнути наїзду на пішохода ОСОБА_7 , як і не мав технічної можливості такого уникнення шляхом застосовування безпечного маневру об`їзду. У підсумку, причиною настання даної ДТП з технічної точки зору були обставини, які пов`язані з виникненням небезпеки руху на такій відстані до автомобіля в межах якої водій ОСОБА_11 був позбавлений технічної можливості уникнення наїзду на пішохода ОСОБА_7 ..

Щодо того, що не проведено вимірювання фактичного сповільнення автомобіля при гальмуванні за допомогою деселерометра, то як вказав слідчий експерт вирішує визначення доцільності застосування тих чи інших факторів визначення руху автомобіля при гальмуванні, однак для вимірювання саме приладом має бути визначення ідентичності автомобіля марки, моделі, шин (протертості та зношування таких), що не завжди може бути точним. На всі поставлені питання експертиза відповіла, підстав для інших експертиз чи повторних немає.

При цьому, жодних клопотань потерпілих про проведення тої чи іншої експертизи матеріали провадження не містять, всі експертизи призначались слідчим з метою повноти слідства.

Враховуючи викладене доводи скарги щодо того, що є розбіжності, а саме з протоколом проведених замірів відстань від передньої частини автомобіля до місця переїзду становить 39.8 м, однак у висновку експерта 48.0-39.96м. при русі автомобіля 50 км/год., не заслуговують на увагу, оскільки під час слідчого експерименту відстань яка проводилась рулеткою 39.8 м (можливий наїзд, без наявних ще експертиз під час досудового розслідування та остаточних висновків) та відстань корилююча від 39.9 до 48.0м., не впливає на висновок експертів та органу досудового розслідування в сукупності всіх зібраних доказів щодо наявності можливості водія уникнути наїзду на пішохода. А запропонована адвокатом у скарзі формула визначення технічної можливості уникнення наїзду шляхом гальмування відстань при цьому складає 33.3 м. (аркуш 3 скарги, без зазначення з якої методики така ним застосована і те, що адвокат володіє знаннями експерта) не може бути взята слідчим суддею та спростовується всіма експертизами проведеними експертними установами із відповідальністю експерта за надані висновки органу досудового розслідування. Аналогічно доводи адвоката, що експертом в порушення взято методику 1983 року, при цьому що автомобіль яким вчинено наїзд випускався з 2000 по 2006 рік, є недоведеними. Також те, що експертом повинні були перевірятися дії водія ОСОБА_6 на предмет відповідності розділу 18 ПДР, а не розділу 12 ПДР України, як ствердив адвокат скаржника, то розділ 18 регулює проїзд пішохідних переходів та зупинок ТЗ, однак з усіх пунктів даного розділу, тільки п.18.1 зазначає, що водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека. Всі інші пункти не стосуються випадку що розслідувався. Разом з тим, і даний п.18.1 ПДР не регулює рух ТЗ у темну пору доби на відміну від п.12.2 ПДР в поєднанні з п.12.3 ПДР.

З врахуванням викладених в скарзі доводів та встановлених підстав для скасування постанови слідчого, досліджених слідчим суддею повно та об`єктивно, матеріалів кримінального провадження, приходжу до ствердного висновку, що скарга не є доведеною.

Жодні клопотання потерпілого-скаржника та його адвоката чи іншого потерпілого та його адвоката не подавались під час досудового розслідування (потерпілий ОСОБА_8 ознайомлювався з матеріалами справи 11.11.2022р.), про що свідчать матеріали кримінального провадження. Інших підстав недотримання законодавства чи невірності досудового розслідування, ніж зазначені в скарзі та даній ухвалі, зміст скарги не містить, а тому слідчий суддя в межах диспозитивності вважає, що постанова про закриття кримінального провадження скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст.303-309, ст.376 КПК України, слідчий суддя,-

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , на постанову старшого слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_5 від 29.04.2023 про закриття кримінального провадження №0000478 від 28.08.2021р. за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 02.06.2023р.

Слідчий суддя ОСОБА_12