Номер провадження: 11-кп/813/835/23
Справа № 515/291/22
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

16.05.2023 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Одеського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів: - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілої - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщення суду матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 19 грудня 2022 року, яким

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Стрий Львівської обл., громадянина України, з неповною вищою освітою, приватного підприємця, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст. 89 КК України, не маючого судимості,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік. На підставі ст. 75 КК України, ОСОБА_8 звільнено від відбування призначеного основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки та покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Постановлено стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати в розмірі 16474 грн. 50 коп.

Вирішено питання речових доказів та арешту майна.

ВСТАНОВИЛА:

Вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення за наспутних обставин.

Так, 24 жовтня 2021 року ОСОБА_8 , керуючи технічно справним легковим автомобілем марки «Dodge Charger», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у світлу пору доби та в умовах необмеженої видимості здійснював рух по асфальтобетонному сухому дорожньому покриттю проїзної частини вул. Перемоги в межах населеної пункту с. Струмок Білгород-Дністровського району Одеської області зі сторони с. Нерушай в сторону с. Спаське, під`їжджаючи до будинку № 84а, що знаходяться на відстані 275 м від місця дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП), де дорога має по одній смузі для руху транспортних засобів в кожному напрямку, рухався зі швидкістю 135 км/год.

На зазначеній ділянці проїзної частини організовано двосторонній однорядний руху у кожному напрямку, напрямки якого розділені переривчастою лінією дорожньої розмітки 1.5 на загальних ділянках, та суцільною 1.1. при під`їзді до пішохідного переходу («Правила дорожнього руху України», введені в дію 01.01.2002 р., відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 р., далі - Правила).

В цей же день близько 15 год., наближаючись до буд. № 90 по вул. Перемоги, ОСОБА_8 обрав швидкість руху керованого ним автомобіля без урахування дорожньої обстановки, а саме 72 км/год, яка не забезпечувала безпеку і не давала йому можливості постійно контролювати рух автомобіля, за дорожньою обстановкою постійно не слідкував та своєчасно не відреагував на її зміну, чим порушив вимоги п.1.5, п/п «б» п.2.3 Правил, що зобов`язують водія:

- п.1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати не- безпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»;

- п.2.3 «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

п/п б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі».

Під час руху по проїзній частин вул. Перемоги, наближаючись до будинку № 90, маючи реальну і об`єктивну можливість своєчасно виявити небезпеку для свого подальшого руху - велосипедиста ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який перетинав вул. Перемоги справа наліво, маючи технічну можливість уникнути наїзду на велосипедиста, водій ОСОБА_8 , діючи з необережності, не вжив належних і своєчасних заходів до зменшення швидкості свого руху до безпечної, аж до зупинки автомобіля, проявляючи злочинну самовпевненість, продовжив рух у зазначеному режимі та, не дотримуючись безпечної дистанції під час руху та грубо ігноруючи вимоги дорожньої розмітки, перетнув суцільну лінію 1.1., в результаті чого скоїв наїзд передньою правою частиною кузову керованого ним автомобіля марки «Dodge Charger», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на велосипедиста ОСОБА_11 на зустрічний для нього смузі руху, у порушення вимог п.п.12.3, 12.4 п/п «б», 12.9, 13.1, 34.1 вказаних Правил, якими передбачено:

- п.12.3 «У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди»;

- п.12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.»;

- п.12.9 «Водієві забороняється:

п/п б) перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4-12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено роз- пізнавальний знак відповідно до підпункту «и»;

- п.13.1 «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу»;

- п.34.1 «Лінії 1.1 і 1.3 перетинати забороняється»

Внаслідок даної ДТП велосипедисту ОСОБА_11 було спричинено тілесні ушкодження: садна лобової ділянки зліва, садно лобової ділянки справа, садно лівої величної ділянки, садно правої щічної ділянки, садно спинки носа, садно лівого крила носа, садно кінчика носа, крововилив у м`які тканини голови в потиличній ділянці справа, перелом склепіння та основи черепу, розрив твердої мозкової оболонки в правій потиличній ділянці, дрібно вогнищеві крововиливи під м`якими оболонками на випуклих поверхнях великих півкуль головного мозку, розмізчення тканини мозочка, безліч саден правої бічної поверхні тулубу, садно зовнішньої поверхні ліктьового суглобу, сад- но тильної поверхні лівого променево-зап`ясткового суглобу, садно внутрішньої поверхні правого ліктьового суглобу, садно задньої поверхні правого ліктьового суглобу, садно задньої поверхні нижньої третини правого передпліччя, 4 садна тильної поверхні правої кисті, садно тильної поверхні проксимальної фаланги V пальця правої кисті, садно верхньо-зовнішнього квадранта правої сідниці, садно зовнішньої поверхні верхньої третини правого стегна, садно зовнішньої поверхні середньої третини правого стегна, садно правої підколінної ямки, перелом середньої третини правої стегнової кістки, забійна рана задньої поверхні третини правої гомілки, які були небезпечні для життя в момент заподіяння і за цим критерієм відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_11 перебуває у прямому причинно-наслідковому зв`язку із поєднаною травмою голови у вигляді відкритого перелому склепіння та основи черепу, розриву твердої мозкової оболонки в правій потиличній ділянці, дрібно вогнищевих крововиливів під м`якими оболонками на випуклих поверхнях великих півкуль головного мозку, ромізчення тканини мозочка. Безпосередньо причиною смерті ОСОБА_11 явився набряк головного мозку.

Не погодившись з вироком суду першої інстанції прокурор подав на нього апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, просить оскаржуваний вирок скасувати в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_8 покарання та ухвали в цій частині новий вирок, яким обвинуваченому ОСОБА_8 призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_8 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з 08.07.2020 року по 27.07.2020 року з розрахунку один попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Апеляційна скарга мотивована доводами про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок застосування ст. 75 КК України та звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробування з іспитовим строком.

Зокрема, на переконання апелянта, суд першої інстанції належним чином не мотивував свого рішення та фактично не врахував ступеню тяжкості вчиненого злочину, який хоч і належить до категорії необережних, однак відповідно до ст. 12 КК України є тяжким. Також, судом належним чином не враховано наслідків вчиненого, а саме те, що саме грубе недотримання обвинуваченим правил безпеки дорожнього руху призвело до наїзду на малолітню дитину, внаслідок чого їй було заподіяно тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до смерті.

Крім того, як зазначає апелянт, позитивна характеристика ОСОБА_8 має формальний характер та не зменшує суспільної небезпечності як його самого, так і правопорушення, вчиненого ним.

Також, враховуючи як обставину пом`якшуючу вину - щире каяття, суд не врахував, що фактичне визнання обвинуваченим своєї провини, визнання тих обставин, які йому ставляться в провину та відшкодування шкоди потерпілій відбулось лише у судовому засіданні після дослідження доказів, а тому це свідчить про спробу уникнути більш суворого покарання за скоєне.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора, захисник вважає оскаржуваний вирок суду законним і обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, обвинуваченого, захисника та потерпілу, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали кримінального провадження, обговоривши та перевіривши доводи апеляційної скарги, вислухавши сторони в судових дебатах, які залишилися на попередніх позиціях та останнє слово обвинуваченого, колегія суддів приходить до наступного.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах і кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 286 КК України, ніким не оскаржується. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку, в цій частині, не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Поняття суддівського розсуду або судової дискреції у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин кримінального провадження, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Конституційний Суд України у Рішенні № 15-рп/2004 від 02.11.2004 зазначив, що: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України».

У постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС по справі № 523/12810/15-к від 26.05.2020 зазначено що, питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання, при цьому, з огляду на положення ст.75КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, утому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України та роз`яснень, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до категорії тяжких злочинів, особу винного, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Як вбачається з матеріалів провадження обвинувачений ОСОБА_8 , будучи допитаним в суді першої інстанції, вину у вчиненому визнав, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, є особою, яка не має судимості, обвинувачується у вчиненні хоча і тяжкого злочину, однак вчиненого з необережності, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину, працевлаштований, що дало змогу відшкодовувати потерпілій завдану злочином шкоду. Крім того, згідно поданої до суду апеляційної інстанції розписки обвинуваченого, він і в подальшому зобов`язується відшкодовувати потерпілій завдану шкоду. Потерпіла в суді першої інстанції та апеляційної інстанції просила не призначати обвинуваченому покарання пов`язане з позбавленням волі.

Обставини, які пом`якшують покарання чи обтяжують покарання судом першої інстанції не встановлені.

Разом з тим, колегія суддів враховує, що у постанові колегії суддів Другої судової палати ККС ВС від 09.02.2023 (справа №448/1911/18) зазначено, що системний аналіз кримінального закону свідчить про те, що щире каяття особи можливе на будь-якій стадії кримінального процесу, як на досудовому розслідуванні так і під час розгляду справи у суді. Для визнання щирого каяття обставиною, яка пом`якшує покарання, не має значення, на якій стадії воно відбулося, головне встановити фактори, які б свідчили про справжність, щирість каяття.

Апеляційний суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_8 відшкодував заподіяну шкоду, повністю визнав свою вину у пред`явленому обвинуваченні, щиро покаявся, під час досудового розслідування вчиняв активні дії щодо розкриття злочину, у зв`язку з чим визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину обставинами, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 .

З огляду на викладені обставини, апеляційний суд вважає, що покарання із випробуванням у даному провадженні буде достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 та запобігання вчинення ним кримінальних правопорушень і водночас буде справедливим балансом між його правами та загальнодержавними інтересами.

Дані про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , в тому числі викладені в характеристиці, цілком слушно були враховані судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку суду. Підстав для неврахування цих відомостей колегія суддів не вбачає. Не зазначені такі підстави і в апеляційній скарзі прокурора.

Крім того, всі інші обставини, на які посилається в апеляційній скарзі прокурор, були відомі суду під час розгляду кримінального провадження та цілком враховані при призначенні обвинуваченому покарання.

Інших обставин, ніж ті з урахуванням яких суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_8 покарання, до апеляційного суду не надано.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли стати підставами для зміни чи скасування оскаржуваного вироку, не встановлено.

Зважаючи на викладене апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а підстави для зміни чи скасування оскаржуваного вироку відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора, залишити без задоволення, а вирок Татарбунарського районного суду Одеської області від 19 грудня 2022 року відносно ОСОБА_8 за ч.2 ст. 286 КК України - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і може бути оскаржена учасниками судового провадження в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня оголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4