Провадження № 1-кп/127/721/20
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.04.2023 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000263 за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Яново Октябрського району Ростовської області рф, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, 3 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У 2012 році, точні дату та час не встановлено, ОСОБА_5 познайомився із ОСОБА_7 та протягом тривалого часу підтримував з нею дружні відносини. У подальшому в невстановлений час та у невстановленому місці у ОСОБА_5 виник умисел, направлений на незаконне заволодіння грошовим коштами ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи мету легкої наживи, з корисливих спонукань, маючи на меті матеріально збагатитись, зловживаючи довірою ОСОБА_7 , влітку 2013 року на території металобази, що по вулиці Київській у м. Вінниці, ОСОБА_5 , не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, зловживаючи довірою ОСОБА_7 , вмовив останню надати йому в борг грошові кошти у сумі 40000 доларів США, що на той час еквівалентно 319720 грн. згідно курсу НБУ, для розвитку його фірми. При цьому ОСОБА_5 зобов`язався повернути отримані кошти до кінця 2014 року, а саме до 23.12.2014 року.

З метою надання своїм діям законного виду, ОСОБА_5 23.03.2014 року в невстановленій час на території металобази, що по вулиці Київській у м. Вінниці, написав боргову розписку на ім`я ОСОБА_7 про отримання ним грошових коштів у розмірі 40000 доларів США.

Заволодівши вищевказаними грошовими коштами, ОСОБА_5 ані до 23.12.2014 року, ані після цієї дати не повернув кошти ОСОБА_7 , натомість розпорядився ними на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_5 завдав ОСОБА_7 матеріальної шкоди на суму 319720 грн.

Крім того, ОСОБА_5 органом досудового розслідування обвинувачується в тому, що він у невстановлену дату та час познайомився із ОСОБА_8 та протягом тривалого часу підтримував з останньою дружні відносини. Коли ОСОБА_5 дізнався про наявність у власності ОСОБА_9 великої кількості зерна пшениці різного класу, яке зберігалось за невстановленою адресою, то у ОСОБА_5 виник умисел на незаконне заволодіння цим зерном.

Реалізовуючи цей умисел, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, переслідуючи мету легкої наживи, з корисливих спонукань, маючи на меті матеріально збагатитись та не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, зловживаючи довірою ОСОБА_9 , не повідомляючи останній про свої дійсні наміри, влітку 2018 року за невстановлених обставин запропонував ОСОБА_9 продати наявне у неї зерно пшениці різного класу для реалізації з метою отримання прибутку.

На цю пропозицію ОСОБА_9 , не будучи обізнаною з дійсними намірами ОСОБА_5 , погодилась та 01.08.2018 року привезла одним автомобілем на територію ТОВ «ВІННИЦЬКИЙ КОМБІНАТ ХЛІБОПРОДУКТІВ № 2» (далі - ТОВ «ВКХП» № 2), яке розташоване за адресою: Вінницька область Вінницький район смт. Десна вул Гагаріна, 66, сільськогосподарську продукцію - зерно пшениці 3-го класу в кількості 39,64 тон, для передачі їх ОСОБА_5 і подальшої реалізації. Тоді ОСОБА_5 , зловживаючи довірою ОСОБА_9 , отримав від неї вказану партію зерна, пообіцявши оплатити ОСОБА_9 їх вартість через три дні, насправді не маючи наміру це робити.

Отримавши таким чином можливість розпоряджатися зазначеним зерном, ОСОБА_5 розпорядився ним на власний розсуд, а саме, керуючи діями водіїв, перевіз зерно до елеватора та здав його, отримавши за це грошові кошти.

Згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи № 4915-4918/20-21 від 06.07.2020 року, ринкова вартість вищевказаного зерна могла складати 214056,00 грн.

З метою надання своїм діям законного виду, 02.10.2018 року о невстановленій слідством годині у невстановленому місці ОСОБА_5 склав боргову розписку на ім`я ОСОБА_9 про свою заборгованість перед нею на суму 243000 грн.

Проте, заволодівши 01.08.2018 року вищевказаним зерном, ОСОБА_5 ані до 04.08.2018 року, ані після цієї дати грошових коштів ОСОБА_9 в повному обсязі не повернув, натомість розпорядившись вищевказаним зерном на власний розсуд.

Своїми діями ОСОБА_5 завдав ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 214056 грн.

Такі дії ОСОБА_5 кваліфіковано органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 190 КК України.

Крім того, ОСОБА_5 досудовим розслідуванням обвинувачується в тому, що він, попередньо познайомившись із ОСОБА_8 та підтримуючи з останньою дружні відносини, вирішив знову незаконно заволодіти належним ОСОБА_9 зерном.

Реалізовуючи цей умисел, ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, переслідуючи мету легкої наживи, з корисливих спонукань, маючи на меті матеріально збагатитись та не маючи наміру виконувати взяті на себе зобов`язання, зловживаючи довірою ОСОБА_9 , не повідомляючи останній про свої дійсні наміри, в період з 02.08.2018 року до 03.08.2018 року повторно запропонував ОСОБА_9 продати наявне у неї зерно пшениці різного класу для реалізації з метою отримання прибутку.

На цю пропозицію ОСОБА_9 , не будучи обізнаною з дійсними намірами ОСОБА_5 , погодилась та 03.08.2018 року привезла трьома автомобілями на територію ТОВ «ВКХП» № 2, яке розташоване за адресою: Вінницька область Вінницький район смт. Десна вул. Гагаріна, 66, сільськогосподарську продукцію - зерно пшениці 6-го класу (фуражна) в кількості 28,32 т, сільськогосподарську продукцію - зерно пшениці 6-го класу (фуражна) в кількості 29,14 т, сільськогосподарську продукцію - зерно пшениці 6-го класу (фуражна) в кількості 12,58 т, для передачі їх ОСОБА_5 і подальшої реалізації. Тоді ОСОБА_5 , зловживаючи довірою ОСОБА_9 , отримав від неї вказані партії зерна, пообіцявши оплатити ОСОБА_9 їх вартість через три дні, насправді не маючи наміру це робити.

Отримавши таким чином можливість розпоряджатися зазначеним зерном, ОСОБА_5 розпорядився ним на власний розсуд, а саме - керуючи діями водіїв, перевіз зерно до елеватора та здав його, отримавши за це грошові кошти.

З метою надання своїм діям законного виду в подальшому ОСОБА_5 02.10.2018 року о невстановленій слідством годині у невстановленому місці складено боргову розписку на ім`я ОСОБА_9 про заборгованість ОСОБА_5 перед нею на суму 243000 грн.

Проте, заволодівши 03.08.2018 року вищевказаним зерном, в подальшому ОСОБА_5 ані до 06.08.2018 року, ані після цієї дати грошових коштів ОСОБА_9 в повному обсязі не повернув, натомість розпорядившись вищевказаним зерном на власний розсуд.

Згідно з висновком експертизи № 4915-4918/20-21 від 06.07.2020 року, загальна ринкова вартість вищевказаного зерна могла складати 319382,40 грн.

Своїми діями ОСОБА_5 завдав ОСОБА_9 матеріальної шкоди на суму 319364,80 грн.

Такі дії ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 3 ст. 190 КК України.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 свою вину у скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень при зазначених вище обставинах не визнав, надавати суду показання відмовився на підставі ст. 63 Конституції України.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 надала суду наступні показання. У 2012 році вона працювала директором і головним бухгалтером на підприємстві «Династія», де і познайомилася з ОСОБА_5 . В подальшому вони дружили. ОСОБА_5 був приватним підприємцем, в неї з ним склалися довірливі стосунки.

У 2013 році вона позичила ОСОБА_5 гроші в сумі 40000 доларів США під 4% місячних. Передачу вказаних грошей не бачив ніхто, однак на її роботі багато її колег знали про те, що вона позичила гроші ОСОБА_5 . Протягом трьох місяців він платив їй відсотки за позичені гроші, а потім сказав, що грошей у нього немає, однак обіцяв в майбутньому все повернути. Тоді в неї виникла підозра, що він хоче її обманути, тому вона попросила його написати розписку на суму боргу. У 2014 році ОСОБА_5 написав їй розписку про те, що він зобов`язується повернути їй позичені гроші вкінці 2014 року, однак до цього часу ОСОБА_5 гроші їй не повернув.

З 2015 року вона почала записувати її розмови з ОСОБА_5 , щоб мати доказ того, що він винен їй гроші. Тривалий час вона просила ОСОБА_5 повернути їй гроші, приходила до нього додому, спілкувалася з його дружиною, на що ОСОБА_5 лише обіцяв, що все поверне. На даний час кошти їй не повернуто.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 надав суду наступні показання. Він знає ОСОБА_7 . Остання познайомила його з ОСОБА_5 . В 2016 році він дізнався від слідчого про те, що ОСОБА_7 передавала ОСОБА_5 гроші, однак він особисто цього не бачив.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 надав суду наступні показання. ОСОБА_5 він знає по роботі з 1997 року, з ОСОБА_7 знайомий більше 12 років. Йому відомо, що ОСОБА_5 і ОСОБА_7 співпрацювали. Зі слів ОСОБА_5 , йому відомо, що у 2013 році ОСОБА_7 позичила ОСОБА_5 40000 доларів США. Пізніше він дізнався, що ОСОБА_5 мав сплачувати ОСОБА_7 відсотки за користування грішми. Восени 2013 року чи 2014 року він був присутній при тому, як ОСОБА_5 повертав ОСОБА_7 10000 доларів США. Тобто, у ОСОБА_5 залишився борг на суму 30000 доларів США. Йому також відомо, що ОСОБА_5 повертав якусь суму потерпілій у гривнях, але присутнім при цьому він не був. Також ОСОБА_5 віддавав ОСОБА_7 1000 доларів США, в якості сплати відсотків, в той час, коли потерпіла була в лікарні.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 надав суду наступні показання. В нього з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 дружні стосунки. Раніше він з ОСОБА_5 також мав фінансові відносини. ОСОБА_5 мав своє виробництво по переробці соняшника. З 2013 року ОСОБА_5 винен йому гроші за поставлену продукцію.

Йому відомо, що ОСОБА_5 винен гроші потерпілій ОСОБА_7 . Остання повідомляла про це під час їх зустрічі.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_13 надала суду наступні показання. У 2007 році вона працювала разом з ОСОБА_7 . Остання познайомила її з ОСОБА_5 . Потім ОСОБА_7 сказала їй, що передала в борг ОСОБА_5 гроші в сумі 40000 доларів США. Кілька місяців ОСОБА_5 сплачував відсотки за користування грішми, а потім припинив це робити. Гроші так і не повернув.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 надала суду наступні показання. Вона знайома з ОСОБА_5 і ОСОБА_7 .

ОСОБА_7 говорила їй, що дала ОСОБА_5 гроші. Вона не бачила факту передачі коштів потерпілою обвинуваченому, не знає ні суму грошей, ні обставини передачі вказаних грошей.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 надав суду наступні показання. Кілька років тому він бачив ОСОБА_5 . Він привіз 30 тон пшениці на комбінат, яку забрав з поля в с. Дорожнє. До нього підійшов ОСОБА_5 з дівчиною, вони заповнили товарно-транспортні накладні, і він поїхав. На прохідній він показав ці заповнені документи, розвантажив зерно і поїхав. Йому не відомо, кому належало зерно та яким чином проводилися розрахунки за нього.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_16 надав суду наступні показання. Він працює з ОСОБА_8 . Остання наймала його для перевезення зерна. Він перевозив зерно з с. Довжок на комбінат. В ОСОБА_8 не було товарно-транспортних накладних, тому вона сказала, що він отримає їх на комбінаті. Коли він був на комбінаті ОСОБА_5 приніс йому чистий бланк накладної з печаткою, заповнив цей бланк, і він його підписав. При виїзді він віддав цю накладну ОСОБА_5 .

В судовому засіданні були досліджені документи, надані сторонами кримінального провадження, а саме:

- витяги з ЄРДР від 29.12.2016 року, від 08.12.2017 року, від 03.10.2018 року, від 11.08.2020 року;

- рапорт;

- постанова про об`єднання матеріалів досудових розслідувань;

- заява про вчинення злочину представника ОСОБА_8 ОСОБА_17 від 17.09.2018 року;

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ОСОБА_7 від 29.12.2016 року;

- лист ГУ ДФС у Вінницькій області від 27.06.2017 року;

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 03.07.2020 року, відповідно до якого слідчий отримав доступ до документів ТОВ «Укрбіопілет»;

- опис речей і документів, вилучених на підставі ухвали слідчого судді;

- копії документів про фінансово-господарську діяльність ТОВ «ДТК Груп»;

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 25.06.2020 року, відповідно до якого слідчий отримав доступ до документів ГУ ДФС у Вінницькій області;

- опис речей і документів, вилучених на підставі ухвали слідчого судді;

- відомості з державного реєстру ФОП;

- лист ГУ ДФС у Кіровоградській області від 02.07.2020 року;

- лист ТОВ «ВКХП № 2» від 04.03.2020 року;

- платіжні доручення;

- договір поставки № 1441 від 20.07.2018 року;

- лист ГУ ДФС у Вінницькій області від 12.09.2019 року;

- постанови про проведення слідчих дій на іншій території;

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 25.06.2020 року, відповідно до якого слідчий отримав доступ до документів ГУ ДФС у Вінницькій області;

- опис речей і документів, вилучених на підставі ухвали слідчого судді;

- відомості з державного реєстру ФОП;

- лист ГУ ПФУ у Вінницькій області від 17.09.2019 року;

- звіт щодо суми заробітної плати працівників;

- інформація з Державного реєстру речових прав;

- лист ТОВ «ВКХП № 2» від 17.07.2019 року;

- товарно-транспортні накладні та квитанції;

- книга ввозу матеріальних цінностей на територію ТОВ «ВКХП № 2»;

- протокол тимчасового доступу до речей і документів від 03.07.2020 року, відповідно до якого слідчий отримав доступ до документів АТ «Пумб»;

- опис речей і документів, вилучених на підставі ухвали слідчого судді;

- документи про власника банківського рахунку;

- довідка НБУ від 25.06.2020 року, відповідно до якої у червні 2013 року офіційний курс гривні до долара США становив 100 доларів США становить 799,30 грн.;

- розписка ОСОБА_5 від 23.03.2014 року, в якій останній вказує, що взяв у ОСОБА_7 в борг 40000 доларів США та зобов`язується їх повернути до 23.12.2014 року;

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 06.07.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_7 впізнала на фото № 1 особу, якій вона позичила гроші;

- довідка до вказаного протоколу, відповідно до якої на фото № 1 зображений ОСОБА_5 ;

- розписка ОСОБА_8 від 02.10.2018 року, про те, що остання отримала від ОСОБА_5 гроші в сумі 100000 грн.;

- протокол пред`явлення особи для впізнання від 01.07.2020 року, відповідно до якого ОСОБА_8 впізнала на фото № 2 особу, якій вона продавала зерно;

- довідка до вказаного протоколу, відповідно до якої на фото № 2 зображений ОСОБА_5 ;

- висновок експерта № 4915-4918/20-21 від 06.07.2020 року, відповідно до якого встановлена вартість зерна;

- роздруківка розмови між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 ;

- доручення на повідомлення про завершення досудового розслідування;

- повідомлення про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів;

- лист Вінницької місцевої прокуратури від 13.08.2020 року;

- протокол про надання доступу до матеріалів досудового розслідування;

- повідомлення про підозру;

- ухвали слідчих суддів Вінницького міського суду Вінницької області від 05.06.2020 року, 10.06.2020 року, 02.07.2020 року.

Також в судовому засіданні було прослухано звукозапис розмови між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Оцінивши кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України, судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, крім випадків, передбачених цією статтею.

Частиною 2 статті 17 КПК України встановлено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Ця норма кореспондується із ч. 1 ст. 92 КПК України, якою обов`язок доказування винуватості особи у скоєнні злочину покладається на слідчого та прокурора.

Таким чином законодавець зобов`язує сторону обвинувачення довести провину особи у вчиненні злочину, який їй інкримінують.

Статтею 91 КПК України визначено обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, серед яких:

1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

3) вид та розмір шкоди, заподіяної кримінальним правопорушенням. А також розмір процесуальних витрат.

Відповідно до частини другої вказаної статті КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

ОСОБА_5 , крім іншого обвинувачуються у скоєнні двох епізодів шахрайства відносно потерпілої ОСОБА_8 . Сам обвинувачений своєї вини у скоєнні даних злочинів не визнав, надавати суду показання відмовився. З інших осіб, які могли б підтвердити чи спростувати вину обвинуваченого у скоєнні цих епізодів злочинної діяльності, були допитані лише свідки ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , які суду повідомили, що вони надавали послуги з перевезення, а саме перевозили пшеницю. Про те, кому зерно належало, яким чином проводилися розрахунку свідкам відомо не було.

Потерпіла ОСОБА_8 з`являтися в судові зсідання і надавати суду показання відмовилася в категоричні формі, про що тричі направила до суду відповідні заяви. В своїх заявах ОСОБА_8 просила залишити без розгляду її цивільний позов, вказувала, що претензій до ОСОБА_5 вона не має, оскільки той виконав всі взяті на себе зобов`язання.

В якості доказів винуватості ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованих йому вищевказаних злочинів, прокурором було надано наступні документи: заява представника ОСОБА_8 про вчинення злочину, розписка ОСОБА_8 про отримання від ОСОБА_5 грошей, договір поставки, товарно-транспортні накладні та квитанції про перевезення зерна, копія книги ввозу зерна на території хлібокомбінату, протокол впізнання за фотознімками за участю потерпілої ОСОБА_8 та висновок експерта про встановлення вартості зерна. При цьому всі ці документи жодним чином не підтверджують винуватість ОСОБА_5 у скоєнні шахрайства відносно потерпілої ОСОБА_8 .

Відповідно до ст. 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Закон вимагає, щоб докази, якими обґрунтовується вирок, були конкретними за змістом.

Висновок суду про винуватість особи не може ґрунтуватись на припущеннях, а має бути чітким, логічним і обґрунтованим на підставі конкретних доказів, зібраних відповідно до закону.

По даних епізодах обвинувачення досудовим розслідуванням не здобуто жодного доказу винуватості ОСОБА_5 .

За таких обставин, враховуючи, що достатніх належних та допустимих доказів винуватості ОСОБА_5 у скоєнні злочинів, що йому інкриміновано, передбачених ч. 2 ст. 190 та ч. 3 ст. 190 КК України, відносно потерпілої ОСОБА_8 , надано не було, суд дійшов висновку про недоведеність винуватості ОСОБА_5 за даним обвинуваченням, а тому ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 190 КК України слід виправдати, а епізод з потерпілою ОСОБА_8 кваліфікований за ч. 3 ст. 190 КК України слід виключити із обвинувачення.

Як вже зазначалося вище обвинувачений ОСОБА_5 відмовився в суді надавати показання. Тому суд позбавлений можливості оцінити його версію подій.

Натомість потерпіла ОСОБА_18 надала суду логічні послідовні показання, які узгоджуються з іншими доказами по справі. Зокрема, потерпіла ОСОБА_18 в судовому засіданні стверджувала, що ОСОБА_5 взяв в неї в борг гроші в сумі 40000 доларів США зі сплатою відсотків для розвитку свого бізнесу. Цей факт підтверджується розпискою ОСОБА_5 від 23.03.2014 року, яка долучена до матеріалів кримінального провадження, і не був спростований обвинуваченим. Згідно з цією розпискою ОСОБА_5 підтвердив факт отримання від ОСОБА_18 грошей в сумі 40000 доларів США та зобов`язання повернути ці кошти до 23.12.2014 року. Також потерпіла стверджувала, що певний час ОСОБА_5 сплачував їй відсотки за користування її грошима відповідно до усної домовленості, що існувала між ними. Однак згодом перестав сплачувати відсотки та повідомив, що не має змоги повернути їй кошти. Далі, згідно з показаннями потерпілої, ОСОБА_5 став обіцяти потерпілій розрахуватися з нею, такі обіцянки тривали певний час, що змусило потерпілу весь цей час думати, що наміри ОСОБА_5 є чесними та він дотримається своєї обіцянки. Таким чином ввівши потерпілу в оману шляхом створення в неї враження про дійсність своїх намірів, ОСОБА_5 , користуючись довірою потерпілої та ввівши її в оману, незаконно заволодів її коштами.

Свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_19 і ОСОБА_12 в судовому засіданні підтвердили, що їм було відомо про те, що ОСОБА_7 надала ОСОБА_5 в борг 40000 доларів, а він їй їх не повернув.

Твердження сторони захисту про наявність між ОСОБА_18 та ОСОБА_5 цивільно-правових відносин не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, згідно зі ст. 190 КК України шахрайство це заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману чи зловживання довірою.

Відмежовуючи шахрайство від цивільно-правових деліктів, слід виходити з того, що отримання майна з умовою виконання якого-небудь зобов`язання може бути кваліфіковане як шахрайство, якщо встановлено, що винна особа вже в момент заволодіння цим майном мала на меті його привласнити, а зобов`язання не виконувати. Розмежування кримінально-караного злочину від цивільно-правової угоди слід проводити не по тому, як оформлені укладені між сторонами договори, а по тому, що стало результатом цієї договірної діяльності. Якщо одна сторона, приймаючи на себе зобов`язання, не має ніяких реальних можливостей і бажання їх виконувати, мова йде про шахрайство (постанова Верховного Суду від 24.09.2020 року у справі № 755/10138/16-к).

Крім того, відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 24 листопада 2016 року у справі № 5-250кс16, наявність формальних (навіть належним чином оформлених) цивільно-правових відносин, за допомогою яких суб`єкт прагне завуалювати свій злочинний умисел, за наявності підстав не повинна бути перешкодою для оцінки скоєного як злочину, передбаченого ст. 190 КК України.

Наявність між обвинуваченим та потерпілим певних цивільно-правових чи інших подібних правовідносин, які були закріплені у певному правочині, сама по собі не виключає можливості кваліфікації діяння особи як шахрайства за наявності усіх необхідних елементів складу цього злочину. В окремих випадках такі відносини цілком можуть бути частиною реалізації умислу особи на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою.

Принциповим у цьому питанні є встановлення і доведення поза розумним сумнівом, що особа, умисно, з корисливих мотивів заволодіваючи чужим майном або набуваючи права на майно шляхом обману чи зловживання довірою, зокрема й беручи на себе при цьому певні зобов`язання, одразу не мала наміру їх виконувати, використовуючи певні правовідносини як спосіб реалізації умислу, спрямованого на заволодіння чужим майном шляхом обману чи зловживання довірою. Висновок про це може бути зроблений, у тому числі й виходячи із сукупності фактичних дій такої особи.

Так, ОСОБА_5 взяв гроші у потерпілої ОСОБА_7 в борг. В момент передачі грошей потерпіла діяла добровільно, оскільки вважала, що ОСОБА_5 виконає своє зобов`язання. Обіцяючи повернути кошти, при цьому кожного разу відкладаючи це на іншу дату, ОСОБА_5 в такий спосіб намагався приховати свої дійсні наміри привласнити її кошти і ніколи їх не повертати, таким чином відтерміновував момент, коли потерпіла здогадалася, що він її обманув. Саме з цією метою він і написав розписку не в момент отримання грошей, а пізніше, на її вимогу, з метою надати відносинам, що виникли між ним та ОСОБА_7 вигляду цивільно-правових.

Отже, в судовому засіданні винуватість ОСОБА_5 підтверджена сукупністю беззаперечних належних та допустимість доказів, які були ретельно досліджені судом, поза будь-яким розумним сумнівом.

Суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за епізодом з потерпілою ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 190 КК України, як шахрайство, вчинене у великих розмірах.

При визначенні виду та міри покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, що обтяжують та пом`якшують його покарання.

Зокрема судом враховано, що ОСОБА_5 раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання компрометуючих даних не надходило.

Обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

За таких обставин, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_5 можливе без ізоляції його від суспільства, тому йому слід призначити покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк та звільнити від відбування покарання з випробуванням.

Суд вважає, що витрати на проведення експертизи слід віднести на рахунок держави.

Потерпіла ОСОБА_7 подала цивільний позов до ОСОБА_5 про стягнення майнової шкоди. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що внаслідок вчинення відносно неї злочину ОСОБА_5 вона втратила свої гроші. Цивільний позивач ОСОБА_7 просила суд стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 40000 доларів США, в сумі еквівалентній гривні України, згідно офіційного курсу НБУ станом на момент ухвалення судового рішення.

В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 та її представник ОСОБА_6 просили суд позов задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 не заперечувала проти задоволення позову.

Захисник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення позову.

Обвинувачений ОСОБА_5 позов не визнав.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думку учасників процесу дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд дійшов висновку, що заявлений ОСОБА_7 позов про стягнення матеріальної шкоди підлягає повному задоволенню, а саме на суму завданої їй шкоди 40000 доларів США, що еквівалентно 1462744 гривень по курсу НБУ на день ухвалення судового рішення, з підстав доведеності винуватості обвинуваченого та обґрунтованості позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368, 370, 374 КПК України та ст. 65 КК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 190 КК України виправдати в зв`язку з недоведеністю його винуватості у скоєнні кримінального правопорушення.

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у вигляді п`яти років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання з іспитовим строком три роки.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_5 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, зарахувати ОСОБА_5 в строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення у даному кримінальну провадженні з моменту затримання - 02.07.2020 року до моменту його звільнення - 11.08.2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Процесуальні витрати на проведення експертизи в сумі три тисячі двісті шістдесят вісім гривень 80 копійок віднести на рахунок на держави.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 сорок тисяч доларів США, що еквівалентно одному мільйону чотирьохста шістдесят двом тисячам сімсот сорока чотирьом гривням матеріальної шкоди.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого п. 1 ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Вручити копію вироку обвинуваченим та прокурору негайно. Учаснику судового провадження, який не був присутній у судовому засіданні копію вироку суду надіслати поштою не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя :