Ленінський районний суд м. Полтави
Справа № 553/2164/22
Провадження № 1-кп/553/202/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2023 року м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000420 від 19.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 321, ч. 4 ст. 321 КК України, ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307, ч. 4 ст. 321 КК України

в с т а н о в и в :

Харківською обласною прокуратурою до Ленінського районного суду м. Полтави скеровано обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000420 від 19.03.2021 за обвинуваченням ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .

В межах кримінального провадження до обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Прокурором на розгляд суду подані клопотання про продовження застосованого до обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, які вручені останнім, та вмотивовані наявністю ризиків, передбачених п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, які продовжують існувати, та неможливістю застосування інших більш м`яких запобіжних заходів.

Обвинувачена ОСОБА_4 та її захисник ОСОБА_8 проти задоволення клопотання прокурора заперечили, посилаючись на недоведеність прокурором існування заявлених ризиків та прохали застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту. Обвинувачена пояснила, що не переховувалась від слідства, має місце проживання, де мешкала разом із матір`ю.

Обвинувачений ОСОБА_5 , заперечуючи проти задоволення клопотання прокурора, прохав розглянути можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Захисник ОСОБА_9 проти задоволення клопотання заперечив, посилаючись на необґрунтованість доводів прокурора та не доведення стороною обвинувачення продовження існування заявлених ризиків. Зазначаючи про стан здоров`я обвинуваченого, наявність соціальних зв`язків, прохав застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід.

З`ясувавши позиції учасників судового провадження, присутніх в підготовчому судовому засіданні, суд вказує, що у відповідності до ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.

Статтею 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.02.2010 у справі "Гарькавий проти України" зазначив, що особа не може бути позбавлена або не може позбавлятися свободи, крім випадків, встановлених у п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Згідно положень п."С" ст.5 вказаної Конвенції, нікого не може бути позбавлено свободи інакше, ніж відповідно до процедури, встановленої законом, і в таких випадках, як: законний арешт або затримання особи, здійснені з метою припровадження її до встановленого законом компетентного органу на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо є розумні підстави вважати за необхідне запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Таким чином, право на свободу та особисту недоторканність не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості переважають над принципом поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст.177,178,183 КПК України.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази, обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один з ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор і недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішення питання доцільності продовження строку раніше застосованого запобіжного заходу залежить насамперед від того чи продовжують існувати заявлені ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд вважає, що прокурором в судовому засіданні доведено той факт, що ризики визначені ч.1 ст.177 КПК України, не зменшились і продовжують існувати, та те, що інший, більш м`який запобіжний захід наразі, є недостатнім для запобігання встановленим ризикам та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених. При цьому, у відповідності до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, враховує дані про особи обвинувачених, ступінь тяжкості інкримінованих їм кримінальних правопорушень та тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі доведення винуватості, вік, соціальні зв`язки, майновий стан.

Крім наявності ризиків, суд враховує дані про особу обвинуваченої ОСОБА_4 , яка в силу ст.89 КК України раніше не судима, має зареєстроване місце проживання, законних джерела доходів не має, відомості про особу ОСОБА_5 , який має зареєстроване місце проживання, в силу ст.89 КК України раніше не судимий, офіційно працевлаштований не був, має низку захворювань.

Суд не ігнорує наведені стороною захисту аргументи щодо наявності у обвинуваченого ОСОБА_5 захворювань, проте наголошує на відсутності належних доказів неможливості обвинуваченого на даний час тимчасово утримуватись в умовах ДУ «Харківській слідчий ізолятор» за станом здоров`я.

Обвинуваченим інкримінується вчинення, серед іншого, особливо тяжкого злочину щодо незаконного зберігання, перевезення та збуту наркотичних засобів у складі організованої групи, та за який передбачено покарання до дванадцяти років позбавлення волі, при цьому судове провадження знаходиться на стадії підготовчого засідання, і у кримінальному провадженні має бути проведений значний обсяг дій, у тому числі допит свідків, тому суд вважає, що ризики визначені ст.177 КПК України, не зменшились і продовжують існувати, та що інший, більш м`який запобіжний захід, наразі є недостатнім для запобігання встановленим ризикам та не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинувачених. При цьому сам факт перебування обвинувачених в умовах ізоляції певний період часу не свідчить про те, що ризики, передбачені ст.177 КПК України зменшились чи відпали, і більш м`який запобіжний захід зможе забезпечити їх належну процесуальну поведінку.

Надаючи оцінку можливості обвинувачених переховуватися від суду, незаконно впливати на інших учасників провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останні з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованих злочинів можуть вдатися до відповідних дій.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

За таких обставин, суд вважає, що підстави для продовження запобіжного заходу - тримання під вартою, наразі не відпали та продовжують існувати, і альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинувачених, а тому наявна необхідність в застосуванні до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів. З огляду на наведене суд відхиляє посилання сторони захисту щодо доцільності застосування до обвинувачених більш м`яких запобіжних заходів та зазначає, що тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи. При цьому жодних нових обставин, які б могли переконати суд у значному зменшенні встановлених ризиків стороною захисту повідомлено не було, а на підтвердження наведених тверджень щодо наявності місця проживання, сталих соціальних зв`язків та інших обставин відповідні докази не надані.

Відповідно до ч.1 ст.197 КПК України строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Питання про застосування застави вирішено судом в порядку ст.183 КПК України.

Що стосується інших обвинувачених, то суд вважає за необхідне вказати наступне.

Обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в судове засідання не прибули, підстав не прибуття в судове засідання суду ними повідомлено не було.

За ухвалою суду від 10.04.2023 було застосовано примусовий привід обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , проте про виконання або причини, що унеможливили виконання вказаної ухвали, суду не повідомлено.

Захисник обвинувачених ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що обвинувачені ОСОБА_13 та ОСОБА_14 в умовах воєнного стану разом із неповнолітніми дітьми виїхали за межі України.

Прокурор в судовому засіданні прохав здійснити повторний привід обвинувачених в судове засідання, інші учасники покладались на розсуд суду у вирішенні цього питання.

Згідно із ст.314 КПК України підготовче судове засідання відбувається з обов`язковою участю прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого, його представника та інших учасників процесу.

За нормами ст.323 КПК України в разі неприбуття обвинуваченого за викликом в судове засідання, суд має право постановити ухвалу про його привід.

У відповідності до ст.140 КПК України, привід полягає у примусовому супроводженні особи, до якої він застосовується, особою, яка виконує ухвалу про здійснення приводу, до місця її виклику в зазначений в ухвалі час. Рішення про здійснення приводу під час судового провадження приймається судом за клопотанням сторони кримінального провадження, потерпілого, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, або з власної ініціативи. Рішення про здійснення приводу приймається у формі ухвали. Привід може бути застосований до підозрюваного, обвинуваченого або свідка.

При цьому суд наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З`ясувавши думки присутніх в судовому засіданні учасників, беручи до увагу обов`язкову участь обвинувачених у судовому засіданні, з огляду не прибуття за викликом в судове засідання обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , суд вважає здійснення приводу останніх необхідним.

Також, з огляду на те, що обвинувачений ОСОБА_7 на даний час перебуває в медичному закладі, в порядку ст.336 КПК України, суд вважає доцільним проведення судового засідання в режимі відеоконференції за участі обвинуваченого ОСОБА_7 під час трансляції з КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради».

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.314,315 КПК України, суд,

п о с т а н о в и в :

Продовжити застосований до обвинувачених ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк шістдесят днів, до 03.08.2023 включно із визначенням застави в попередньому розмірі - 198480 грн.

Зобов`язати СУ ГУНП в Харківській області здійснити примусовий привід обвинувачених ОСОБА_13 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_14 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 у підготовче судове засідання на 10 год. 30 хв. 07.07.2023.

Про виконання приводу або неможливість виконання із зазначенням причин інформувати головуючого до судового засідання письмово.

Провести підготовче судове засідання у кримінальному провадженні 0000420, яке призначене на 10 год.30 хв. 07.07.2023 в режимі відеоконференції за участі обвинуваченого ОСОБА_7 під час трансляції з КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради».

Зобов`язати КНП «Черкаська обласна психіатрична лікарня Черкаської обласної ради» забезпечити участь обвинуваченого ОСОБА_7 в судовому засіданні 07.07.2023, вручення обвинуваченому пам`ятки про права та обов`язки.

Ухвала в частині запобіжного заходу може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, а обвинуваченими, які утримуються під вартою, в той самий строк з моменту вручення їм копії судового рішення. В іншій частині ухала суду оскарженню не підлягає.

Суддя

Ленінського районного суду м. Полтави ОСОБА_1