Справа № 456/3369/22
Провадження № 1-кп/456/134/2023
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2023 року місто Стрий

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

з участю : секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Стрию справу на підставі обвинувального акта в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000526 від 22.08.2022, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, розлученого, на утриманні двоє малолітніх дітей: ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 , непрацюючого, раніше судимого вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.04.2022 за ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 до 2 років обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

22 серпня 2022 року близько 14 год. 46 хв. ОСОБА_4 , перебуваючи біля магазину «Сім 23», що по вул. Шевченка, 34 в м. Стрию Львівської області, побачив на лавці мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A 10S» червоного кольору в бордовому чохлі, в середині якого знаходилась карта мобільного оператора «Vodafon» № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , після чого в нього виник умисел на вчинення крадіжки.

Надалі ОСОБА_4 , керуючись прямим умислом, спрямованим на протиправне заволодіння чужим майном, повторно, переслідуючи корисливий мотив власного збагачення, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій в умовах воєнного стану, передбачаючи їх негативні наслідки і бажаючи їх настання, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, таємно викрав з лавочки біля магазину «Сім 23», що по вул. Шевченка, 34 в м. Стрию, мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A 10S» червоного кольору вартістю 1433,33 грн із сім-картою мобільного оператора «Vodafon» № НОМЕР_1 в бордовому чохлі вартістю 50 грн та, заховавши його в праву кишеню шортів, у які був одягнутий, покинув місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 1483 грн 33 коп.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку) повторно в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 під час судового розгляду вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, не визнав та дав показання про те, що 22.08.2022 близько 14 год. 45 хв., вийшовши із магазину «Сім 23», що по вул. Шевченка в м. Стрию, де перебував разом зі своїм знайомим ОСОБА_6 , побачив на лавці біля магазину мобільний телефон марки «Samsung» червоного кольору, взяв його та заховав у праву кишеню шортів, у які був одягнутий, однак наміру викрадати мобільний телефон не мав. Чому не віддав його адміністратору магазину «Сім 23» та не повідомив про знахідку, пояснити не може. Коли виходив з магазину, бачив неподалік кількох дівчаток. Чому не запитав у них, чий це телефон, коли брав його з лавки, теж пояснити не може. Не заперечує, що на цей телефон двічі телефонували, однак він не відповів, а потім витягнув з телефону сім-карту, а телефон залишив собі. Чому він так вчинив, пояснити не може. Заперечує свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, вважає, що мобільний телефон знайшов на лавці біля магазину і наміру викрадати його не мав.

Заперечення обвинуваченим ОСОБА_4 винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, суд розцінює як обраний обвинуваченим спосіб захисту, намір приховати свої злочинні дії та уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за викладених вище обставин повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, а саме:

показаннями потерпілої ОСОБА_5 про те, що 22.08.2022 її донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , разом з подругами перебувала на вул. Шевченка в м. Стрию біля магазину «Сім 23». Близько 14:30 вона зателефонувала і сказала, що повертається додому. Через декілька хвилин знову зателефонувала її донька ОСОБА_8 , але з телефону подруги ОСОБА_9 , та повідомила, плачучи, що в неї викрали мобільний телефон, який вона на хвилинку поклала на лавку та відійшла до урни викинути сміття. Повернувши голову, побачила, як невідомий чоловік, що вийшов з магазину, бере її мобільний телефон, посміхається та йде з ним. Дочка разом з подругами йде за крадієм, а він, побачивши, що вони наближаються до нього, починає бігти. При повороті на вул. Народна дівчатка втрачають його з поля зору. Після закінчення розмови з донькою вона набрала номер 102 і повідомила про крадіжку телефону. Коли вона з донькою ОСОБА_8 прийшла до поліції, то поліцейські вели вже обвинуваченого ОСОБА_4 , в якого вилучили мобільний телефон. У поліції проводили допит доньки, її подруг та впізнання мобільного телефону. Вона двічі телефонувала на номер викраденого мобільного телефону, виклики йшли, але ніхто не відповідав. На третій дзвінок абонент вже був поза зоною досяжності. Щодо призначеного судом покарання обвинуваченому ОСОБА_4 покладається на думку суду;

показаннями свідка ОСОБА_6 про те, що 22.08.2022 біля продуктового ринку зустрів візуально знайомого йому ОСОБА_4 , який попросив його піти з ним купити продукти. Він зайшов з ним у магазин «Сім 23», що по вул. Шевченка в м. Стрию, а через кілька хвилин вийшов та чекав ОСОБА_4 на вулиці. Бачив, як ОСОБА_4 вийшов з магазину та взяв з лавочки мобільний телефон. Недалеко стояли кілька дівчаток, але ОСОБА_4 не питав їх, чий це мобільний телефон, та не віддав його в магазин, з якого вони вийшли. ОСОБА_4 ніс мобільний телефон у руках, чи в цей час хтось телефонував на нього, не пам`ятає. Вони прийшли на квартиру до ОСОБА_4 , де він залишив цей мобільний телефон, а сам кудись пішов. Його самого зупинили на вулиці працівники поліції, яким він повідомив про місцезнаходження мобільного телефону;

показаннями малолітнього свідка ОСОБА_10 , допитаного в присутності законного представника ОСОБА_11 та педагога ОСОБА_12 , про те, що 22.08.2022 вона разом із ОСОБА_13 та ОСОБА_14 сиділи на лавці біля магазину «Сім 23», що по вул. Шевченка в м. Стрию. Бачила, як у магазин зайшли два мужчини. Вона та двоє її подруг відійшли до смітника викинути сміття, а мобільний телефон ОСОБА_15 залишила на лавці. Через декілька хвилин з магазину вийшли ці двоє мужчин, один з яких, а це присутній у залі ОСОБА_4 , підійшов до лавки та взяв мобільний телефон. Він добре їх бачив, однак не питав ні у них, ні в перехожих, чий це мобільний телефон, а взяв його і побіг. Вони втрьох бігли за ним, а потім втратили з поля зору. ОСОБА_15 з телефону ОСОБА_16 зателефонувала до своєї мами, яка викликала поліцію. Разом з поліцейськими ходили в магазин дивитися відеозаписи з камери відеоспостереження;

показаннями малолітнього свідка ОСОБА_17 , допитаного в присутності законного представника ОСОБА_18 та педагога ОСОБА_12 , про те, що 22.08.2022 вона разом із ОСОБА_13 та ОСОБА_19 пішли в магазин «Сім 23», що по вул. Шевченка в м. Стрию, купити продукти, а потім сіли на лавку біля магазину. Відійшли до урни викинути сміття, а ОСОБА_15 залишила телефон на лавці. Розмовляла з ОСОБА_13 , як раптом ОСОБА_20 крикнула ОСОБА_21 , що її телефон крадуть. Вони втрьох побігли за чоловіком, що взяв телефон, який був одягнутий у білу футболку з написами. Марта ОСОБА_22 з її мобільного телефону зателефонувала мамі, яка викликала поліцію;

показаннями свідка ОСОБА_23 про те, що вона працює керуючою магазином «Сім 23», що по вул. Шевченка в м. Стрию. 22.08.2022 до неї звернулися троє дівчаток та повідомили, що в них вкрали мобільний телефон. Потім під`їхали батьки та працівники поліції, в присутності яких переглядали відео з камер відеоспостереження, що встановлені на фасаді магазину. Ніхто в цей день про повернення знайденого мобільного телефону не повідомляв. Обвинувачений разом з колегою заходив у цей день у магазин, походив по ньому, нічого не купивши, що було для неї дуже підозрілим,бо в магазині часто трапляються крадіжки;

показаннями свідка ОСОБА_24 про те, що вона працює касиром магазину «Сім 23», що по вул. Шевченка в м. Стрию. 22.08.2022 троє дівчаток заходили в магазин, зверталися до керуючої та повідомили про крадіжку телефону. В присутності поліцейських переглядали відео з камер відеоспостереження. Ніхто мобільний телефон не повертав, про знахідку не повідомляв, у тому числі й обвинувачений ОСОБА_4 ;

заявою потерпілої ОСОБА_5 від 22.08.2022, в якій вона просить вжити заходи до невідомої особи, яка 22.08.2022 близько 14:46 біля магазину «Сім 23», що по вул. Шевченка в м. Стрию, викрала мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A 10S» червоного кольору в силіконовому чохлі вишневого кольору, в середині якого знаходилась карта мобільного оператора «Vodafon» № НОМЕР_1 , який вона дала в тимчасове користування своїй дочці ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , чим спричинила їй матеріальну шкоду в розмірі 3500 грн /а.с. 89/;

протоколом огляду місця події слідчого СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_25 від 22.08.2022 з фототаблицями до нього, відповідно до якого в присутності понятих ОСОБА_26 , ОСОБА_27 проведено огляд місця події, а саме: території вулиці біля магазину «Сім 23» , що по вул. Шевченка, 34 в м. Стрию. При вході в магазин розташована дерев`яна лавка коричневого кольору, на відстані 7-8 м від якої знаходиться смітник. На фасаді магазину «Сім 23» наявні відеокамери /а.с. 90-97/;

заявою потерпілої ОСОБА_5 від 22.08.2022, відповідно до якої остання надала працівникам поліції коробку від мобільного телефону «Samsung Galaxy A 10S» червоного кольору, який був викрадений 22.08.2022 по вул. Шевченка в м. Стрию, та копією гарантійного талону на вказаний мобільний телефон /а.с. 98-100/;

протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 22.08.2022 та відеозаписом, відповідно до якого т.в.о. заступника начальника СВ Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_28 у присутності захисника ОСОБА_29 22.08.2022 о 20:30 (фактичний час затримання 17:30) затримав ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як особу, підозрювану у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України. Під час обшуку затриманого ОСОБА_4 у присутності понятих ОСОБА_30 та ОСОБА_31 виявлено та вилучено мобільний телефон марки «Самсунг» червоного кольору, імеі: НОМЕР_2 , з пошкодженим сенсорним дисплеєм у вигляді тріщин, в чохлі бордового кольору /а.с. 101-105/;

ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.08.2022, відповідно до якої накладено арешт на мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A 10S» червоного кольору, імеі: НОМЕР_2 , з пошкодженим сенсорним дисплеєм у вигляді тріщин, в чохлі бордового кольору /а.с. 106/;

постановою слідчої Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_25 від 23.08.2022 про призначення товарознавчої експертизи на предмет визначення станом на 22.08.2022 ринкової вартості мобільного телефону «Samsung Galaxy A 10S» та чохла /а.с. 107/;

висновком експерта № СЕ-19/114-22/15178-ТВ від 22.09.2022, відповідно до якого вказана експертиза проведена старшим судовим експертом сектору товарознавчих та гемологічних досліджень відділу товарознавчих, автотоварознавчих та гемологічних досліджень Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС ОСОБА_32 . Згідно з даним висновком ринкова вартість представленого на дослідження мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A 10S (SM-A107F) 2/32 Gb» станом на 22.08.2022 становила 1433,33 грн. Ринкова вартість представленого на дослідження чохла до мобільного телефону станом на 22.08.2022 становила 50,00 грн /а.с. 108-114/;

запитом слідчої Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_25 № 10442 від 01.09.2022 та відповіддю на нього, відповідно до якої 22.08.2022 з 07:00 до 22:00 в магазині «Сім 23», що по вул. Шевченка, 34 в м. Стрию, перебували на зміні керуюча магазином «Сім 23» ОСОБА_23 та касир ОСОБА_24 /а.с. 115-116/;

протоколом огляду предмету від 23.08.2022 та відеозаписом, проведеним з участю оперуповноваженого офіцера поліції Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_33 , який впізнав ОСОБА_4 як особу, яка 22.08.2022 близько 14:30 вчинила крадіжку мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A 10S» червоного кольору з лавочки біля магазину «Сім 23», що по вул. Шевченка, 34 в м. Стрию. Предметом огляду є відеофайли, що знаходяться на DVD-R диску, на яких 22.08.2022 о 14:32:32 ОСОБА_4 виходить з магазину «Сім 23», що по вул. Шевченка, 34 в м. Стрию, підходить до фасаду магазину «Сім 23». 22.08.2022 о 14:32:53 дівчата починають бігти по вулиці /а.с. 117-119/;

протоколом огляду предмету від 23.08.2022 та відеозаписом, проведеним з участю оперуповноваженого офіцера поліції Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_33 , який впізнав ОСОБА_4 як особу, яка 22.08.2022 близько 14:30 вчинила крадіжку мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A 10S» червоного кольору з лавочки біля магазину «Сім 23», що по вул. Шевченка, 34 в м. Стрию. Предметом огляду є відеофайли, що знаходяться на DVD-R диску, на яких 22.08.2022 о 14:32:55 ОСОБА_4 оглядається та починає бігти і 22.08.2022 о 14:32:59 ОСОБА_4 оглядається та біжить у бік вул. Народної /а.с. 120-122/;

протоколом про демонстрування відеофайлу учаснику слідчої дії від 23.08.2022, відповідно до якого в присутності понятих ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , законного представника ОСОБА_36 , педагога ОСОБА_37 слідча Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_25 провела демонстрування малолітньому свідку ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , відеофайлів з камер зовнішнього відеонагляду з магазину «Сім 23», що по АДРЕСА_2 , за період з 14:30 по 14:35 22.08.2022, переглянувши які малолітній свідок ОСОБА_7 повідомила, що на даному відео вона впізнає чоловіка, який 22.08.2022 викрав мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A 10S» червоного кольору в чохлі бордового кольору, який вона поклала на лавку біля магазину «Сім 23» та відійшла до сміттєвої урни, що знаходилась неподалік, щоб викинути сміття, по зовнішніх ознаках, рисах обличчя, світлій кофті, темних бриджах, білих кросівках /а.с. 123-124/;

протоколом пред`явлення речей для впізнання від 23.08.2022, відповідно до якого в присутності понятих ОСОБА_38 , ОСОБА_27 потерпіла ОСОБА_5 впізнала свій мобільний телефон під № 3 по тріснутому екрану, чохлі та фотокамері /а.с. 125-129/;

протоколом проведення слідчого експерименту від 25.08.2022 та відеозаписом слідчого експерименту, проведеним слідчим Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_25 з 12:40 25.08.2022 по 13:00 25.08.2022 за участі свідка ОСОБА_6 , понятих ОСОБА_31 , ОСОБА_39 , в ході якого свідок ОСОБА_6 розповів та показав лавку біля магазину «Сім 23», що по вул. Шевченка в м. Стрию, з якої його друг ОСОБА_4 22.08.2022 викрав мобільний телефон марки «Самсунг» /а.с. 130-131/;

протоколом про демонстрування відеофайлу учаснику слідчої дії від 05.10.2022, відповідно до якого слідча Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_25 провела демонстрування підозрюваному ОСОБА_4 відеофайлів з камер зовнішнього відеонагляду з магазину «Сім 23», що по АДРЕСА_2 , за період з 14:40 по 14:50 22.08.2022 та з магазину « ІНФОРМАЦІЯ_5 », що по АДРЕСА_2 , за період з 14:40 по 14:50 22.08.2022, переглянувши які підозрюваний ОСОБА_4 повідомив, що на даному відео він впізнає себе по зовнішніх ознаках, рисах обличчя, одягу /а.с. 132/;

протоколом додаткового огляду предмету від 05.10.2022, проведеним з участю оперуповноваженого офіцера поліції Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_33 , який впізнав ОСОБА_4 як особу, яка 22.08.2022 близько 14:30 вчинила крадіжку мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A 10S» червоного кольору з лавочки біля магазину «Сім 23», що по вул. Шевченка, 34 в м. Стрию. Предметом огляду є відеофайли, що знаходяться на DVD-R диску, на яких зафіксовано, як ОСОБА_4 разом з ОСОБА_6 заходять у приміщення магазину «Сім 23», донька потерпілої ОСОБА_5 знаходиться біля лавки, на яку поклала мобільний телефон, біля входу у вищевказаний магазин; свідок ОСОБА_6 виходить з магазину та спостерігає в напрямку лавки, на якій лежить мобільний телефон; донька потерпілої ОСОБА_5 залишила мобільний телефон на лавці та відійшла з подругами до сміттєвого баку, що на відстані близько 8 м; ОСОБА_4 вийшов з магазину та рухається неподалік лавки, на якій лежить мобільний телефон; ОСОБА_4 , переконавшись, що біля вказаної лавки нікого немає, повертається до неї, швидко викрадає мобільний телефон та пришвидшеним кроком залишає місце події; донька потерпілої ОСОБА_5 з подругами бачать момент крадіжки мобільного телефону та біжать за викрадачем; ОСОБА_4 , оглядаючись, пришвидшеним кроком залишає місце події, а доходячи до повороту на вул. Народна, починає бігти разом зі свідком ОСОБА_6 , щоб їх не наздогнали діти /а.с. 133-138/;

постановою слідчого Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_25 про визнання об`єкту речовим доказом та прилучення його до кримінального провадження від 23.08.2022, відповідно до якої оглянутий відеозапис за 22.08.2022 з фасаду магазину «Сім 23», що по АДРЕСА_2 , який знаходиться на DVD-R диску, визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження /а.с. 139/;

постановою слідчого Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_25 про визнання об`єкту речовим доказом та прилучення його до кримінального провадження від 23.08.2022, відповідно до якої оглянутий відеозапис за 22.08.2022 з фасаду магазину «Копійочка», що по АДРЕСА_2 , який знаходиться на DVD-R диску, визнано речовим доказом та долучено до матеріалів кримінального провадження /а.с. 140/;

постановою слідчого Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_25 про визнання об`єкту речовим доказом від 22.08.2022, відповідно до якої оглянутий мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A 10S» червоного кольору, імеі: НОМЕР_2 , в якого пошкоджено дисплей у вигляді тріщин, в чохлі бордового кольору визнано речовим доказом /а.с. 141/.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Відповідно до постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 21.02.2019 у справі № 701/613/16-к обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме: винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення. Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі № 601/1143/16).

Відповідно до ст. 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Відповідно до ст. 85 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Відповідно до позиції ВС/ККС, висловленої в постанові від 11.02.2020 у справі №761/33311/15-к, під час розгляду кримінального провадження, даючи оцінку допустимості доказу, суд має проаналізувати критерії допустимості таких доказів, як-от: законність джерела, законність способу отримання, процесуальне оформлення перебігу й результатів слідчої дії.

За змістом статей 86-87 КПК України ключовою умовою визнання доказів недопустимими є встановлення факту їх отримання внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. При цьому, зібрані таким шляхом докази не можуть бути використані при прийнятті процесуальних рішень і на них не може посилатись суд при ухваленні судового рішення, оскільки це порушує право особи на справедливий судовий розгляд.

Перевірка доказів на їх допустимість є однією з найважливіших гарантій забезпечення прав і свобод людини в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі. З огляду на це, суд має детально аналізувати надані сторонами докази на предмет їх допустимості.

У свою чергу, положеннями ст. 94 КПК України передбачено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Оцінка доказів згідно зі ст. 94 КПК є виключною компетенцією суду, який ухвалив вирок, і ці вимоги закону судом дотримано у повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь, що також і закріплено в ч. 4 ст. 17 КПК України.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, у справі «Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain» від 6 грудня 1998 року (п. 146) Європейський Суд з прав людини встановив, що принцип презумпції невинуватості вимагає, серед іншого, щоб, виконуючи свої обов`язки, судді не розпочинали розгляд справи з упередженої думки, що підсудний вчинив злочин, який йому ставиться у вину; обов`язок доказування лежить на обвинуваченні, і будь-який сумнів має тлумачитися на користь підсудного. (Barberа, Messegu and Jabardo v. Spain, judgment of 6 December 1988, Series A no. 146, p. 33, § 77).

Розглядаючи кримінальне провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, у межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані відповідно до чинного кримінально-процесуального законодавства.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву в своїй належності та допустимості не викликають.

Згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000526 від 22.08.2022 внесено відомості про те, що 22.08.2022 близько 14:46 біля магазину «Сім 23», що по вул. Шевченка в м. Стрию, невідома особа викрала мобільний телефон ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , марки «Samsung Galaxy A 10S» червоного кольору із сім-картою мобільного оператора «Vodafon» НОМЕР_3 /а.с. 87/.

У постанові Верховного Суду в справі № 761/28347/15-к від 09.09.2020 суд вказав, що реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 Глави 2 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17 липня 2012 року, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру, та згідно з частиною 2 статті 84 КПК України витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів.

Суд не бере до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що в його діях відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та вважає, що сукупністю зібраних у справі та перевірених у судовому засіданні доказів вина обвинуваченого доведена в повному обсязі. Так, заперечуючи свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_4 ствердив, що 22.08.2022 на лавці біля магазину «Сім 23»,що по вул. Шевченка в м. Стрию, знайшов мобільний телефон марки «Самсунг» червоного кольору, однак наміру викрадати його не мав.

Показання обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що він невинуватий у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, спростовуються показаннями потерпілої ОСОБА_5 , свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_6 , ОСОБА_10 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , дослідженими в судовому засіданні доказами: протоколом огляду місця події від 22.08.2022 та фототаблицями, протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 22.08.2022, протоколами огляду предмету від 23.08.2022 та відеозаписами, протоколами про демонстрування відеофайлу учаснику слідчої дії від 23.08.2022 та від 05.10.2022, протоколом пред`явлення речей для впізнання від 23.08.2022, протоколом проведення слідчого експерименту від 25.08.2022 та відеозаписом, протоколом додаткового огляду предмету від 05.10.2022, висновком експерта.

За змістом кримінально-процесуального закону до предмета показань свідка належать обставини, що мають пряме чи опосередковане відношення до події кримінального правопорушення, форми вини, наслідків кримінального правопорушення, даних, що належать до показань інших свідків, експертів, їх висновків, понятих та інших учасників процесу, відомості про факти, що характеризують особу підозрюваного, обвинуваченого та взаємовідносини свідка з ними і з потерпілим. Знання характеру цих взаємовідносин (нормальні, дружні, родинні, ворожі, неприязні, відсутні будь-які відносини, оскільки бачив (чув) вперше, тощо) дозволить дати правильну оцінку відповідних показань, висновків і процесуальних дій указаних осіб.

Згідно з послідовною практикою ЄСПЛ необхідним елементом справедливості судового провадження є наявність в обвинуваченого можливості реалізувати своє право за підпунктом «d» пункту 3 статті 6 Конвенції шляхом безпосереднього допиту свідка в присутності судді, який ухвалює остаточне рішення у справі.

В судовому засіданні встановлено, що з потерпілою ОСОБА_5 , свідками ОСОБА_17 , ОСОБА_10 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 в обвинуваченого відсутні будь-які відносини, зі свідком ОСОБА_6 - відносини добрі, а відтак у потерпілої та свідків відсутні підстави наговорювати на обвинуваченого та обмовляти його.

Усі досліджені в судовому засіданні письмові докази є належними, допустимими і достовірними, такі зібрані в порядку, встановленому КПК України, жодної підстави, передбаченої ст. 87 КПК України, для визнання вказаних доказів недопустимими судом не встановлено.

Процесуальні докази, наведені у вироку, прямо підтверджують той факт, що досліджені в судовому засіданні докази, які суд визнає належними та допустимими, зібрані в порядку встановлену законом та жодного сумніву у своїй законності та правдивості не викликають.

Так, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлена безсумнівна винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду в справі № 728/578/19 від 07.12.2020 чинний КПК не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності непрямих (стосовно конкретного факту) доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку. Як засвідчує судова практика, доказування тих чи інших обставин злочину досить часто ґрунтується не на основі одного чи кількох прямих доказів, а на аналізі саме сукупності всіх, у тому числі непрямих доказів, на підставі чого й робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність (згідно з цим стандартом доказування) факту вчинення злочину конкретною особою.

На підставі наведеного інші докази, зібрані під час досудового розслідування та досліджені в судовому засіданні, які хоча і непрямо стосуються фактів, які підлягають доказуванню, однак в своїй сукупності доводять вину обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Відтак суд вважає, що здобутими під час досудового розслідування та дослідженими в судовому засіданні доказами доведено всі обставини, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, а твердження обвинуваченого ОСОБА_4 про те, що мобільний телефон потерпілої ОСОБА_5 він знайшов та умислу на його викрадення не мав, є сумнівними і такими, що спростовуються дослідженими в судовому засіданні доказами.

Закон визначає крадіжку як таємне викрадення чужого майна. Від усіх інших форм викрадення крадіжку відрізняє спосіб вилучення такого майна - таємність. Таємним визнається таке викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілих чи інших осіб. Як правило, крадіжка вчинюється за відсутності будь-яких осіб (власників, володільців майна, осіб, під охороною яких воно перебуває, очевидців тощо). Крадіжкою визнається також протиправне вилучення чужого майна і тоді, коли воно здійснюється у присутності потерпілого або інших осіб (наприклад, ці особи спостерігають за діями винного на певній відстані), але сам винний не усвідомлював цього моменту і вважав, що діє таємно від інших осіб. Таємним також визнається викрадення, яке вчинюється у присутності потерпілого або інших осіб, але непомітно для них (наприклад, кишенькова крадіжка). Крадіжка визнається закінченою з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням тощо). Визначення того, чи мала особа можливість розпорядитися чи користуватися викраденим майном, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням характеру майна (зокрема його властивостей, розміру, ваги), місця, з якого воно було вилучено та інших обставин, які дають змогу констатувати факт розпорядження, користування майном на власний розсуд (спосіб охорони майна, механізм вилучення майна, момент затримання винної особи тощо). Суб`єктивна сторона крадіжки характеризується прямим умислом на заволодіння чужим майном. Змістом умислу винного при крадіжці охоплюється його переконаність у тому, що викрадення ним майна здійснюється таємно від потерпілого, очевидців або осіб, у володінні чи під охороною яких знаходиться майно: за відсутності сторонніх осіб; у їхній присутності, але непомітно для них; у присутності таких осіб і на «їхніх очах», але за умови, що вони не усвідомлюють характеру вчинюваних винним дій; у присутності сторонніх осіб, на потурання (а через це і на втаємничення своїх дій) яких, в силу особливих зв`язків чи стосунків з ними, розраховує винний тощо. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони крадіжки є корисливий мотив.

Суд вважає, що мотивом вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, в ОСОБА_4 було заволодіння мобільним телефоном потерпілої ОСОБА_5 .

Окрім того, суд звертає увагу, що заперечуючи викрадення мобільного телефону потерпілої, обвинувачений ОСОБА_4 визнає, що заволодів цим телефоном, знайшовши його на лавці біля магазину «Сім 23».

Враховуючи, що заволодіння майном, яке фактично не вийшло з володіння власника, а опинилося з будь-яких причин у неналежному, але відомому йому місці (залишене чи забуте), особою, яка знала, кому належить це майно, мала підстави вважати, де знаходиться власник речі та усвідомлювала, що він може за нею повернутися, слід розцінювати не як привласнення знахідки, а як крадіжку чужого майна.

Якщо привласнення майна відбувається в адміністративних приміщеннях та інших громадських місцях, в таких випадках слід констатувати презумпцію «забутості» речі її власником: у подібних випадках особа, яка привласнює річ, має розуміти, що зовнішні умови, обстановка, розташування речі свідчать про те, що вона фактично не вийшла з володіння власника, а лише залишена чи забута ним.

Відповідно до позиції, викладеної у постанові Верховного Суду в справі № 761/31918/14-к від 18.07.2019, на відміну від крадіжки, привласнене майно може вважатися знахідкою лише за умов, що: 1) воно вибуло з володіння власника; 2) місцезнаходження цього майна власнику невідомо; 3) між втратою майна та його знахідкою пройшов тривалий час, який давав власнику підстави вважати майно остаточно втраченим; 4) особа, яка знайшла майно, не була очевидцем події втрати і сама не чинила будь-яких активних дій, спрямованих на вилучення майна з володіння власника; 5) відсутня можливість виявлення (ідентифікації) законного власника майна.

Характер, хронологія і послідовність дій обвинуваченого, а також об`єктивна спроможність дорослої осудної людини оцінювати життєву ситуацію, на думку суду, дає підстави вважати, що ОСОБА_4 дійсно вчинив злочин умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, тобто діяв з прямим умислом, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 , вийшовши з магазину «Сім 23» на вулицю Шевченка в м. Стрию, де його чекав ОСОБА_6 , та переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв мобільний телефон, що лежав на лавці, та пришвидшеним кроком, оглядаючись, залишив місце події, а потім, дійшовши до повороту на вул. Народна, почав бігти, щоб його не наздогнали діти, які йшли за ним, а потім втратили з поля зору. При цьому, обвинувачений ОСОБА_4 не вчинив жодних дій, які б свідчили про його намір повернути мобільний телефон, не запитав у дітей, яких бачив поруч, або інших перехожих, чи не належить він їм, не повідомив про знахідку працівників магазину «Сім 23». Окрім того, не відповідаючи на дзвінки потерпілої, яка двічі телефонувала на номер викраденого мобільного телефону, виклики йшли, але ніхто не відповідав, на третій дзвінок абонент вже був поза зоною досяжності, обвинувачений ОСОБА_4 не мав наміру повертати мобільний телефон потерпілій, а вирішив його залишити собі, щоб розпорядитися ним на власний розсуд, що також підтверджується показаннями в суді свідка ОСОБА_6 , який був очевидцем вчинення ОСОБА_4 крадіжки мобільного телефону. Наведене дає суду підстави дійти висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 діяв з прямим умислом на заволодіння чужим майном з корисливих мотивів, хоча мав можливість виявити (ідентифікувати) законного власника майна.

Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків, доводи обвинуваченого не містять.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і за цим правилом саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельник проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом, має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Суд також враховує позицію ЄСПЛ, викладену в рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011, «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

У справах «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 (пункт 253), «Козинець проти України» від 06.12.2007 (пункт 54), «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 (пункт 150), «Зякун проти України» від 25.02.2016 (пункт 40) Європейський Суд неодноразово наголошує про те, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи поза будь-яким сумнівом і така доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Обвинувальний вирок може бути постановлений судом лише в тому випадку, коли вина обвинуваченої особи доведена поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме - винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину.

Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винуватою за пред`явленим обвинуваченням.

Тобто, дотримуючись засад змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений статтею 92 КПК, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що суди при оцінці доказів керуються критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (рішення у справах «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», «Кобець проти України», «Ірландія проти Сполученого Королівства» та ін.).

Ретельно проаналізувавши усі надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу злочину, інкримінованого обвинуваченому, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає будь-яке інше розуміння подій, викладених в обвинувальному акті, і вказана версія обвинувачення не містить сумнівів в її обґрунтованості та не спростовується доводами обвинуваченого.

У справі «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року, пункт 89) ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно зі статтею 6 Конвенції рішення судів достатнім чином містять мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99; від 27 вересня 2001 року, пункт 30). Разом з тим, у рішенні звертається увага, що статтю 6 параграф 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення, може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain», заява серія A № 303-A; від 9 грудня 1994 року, пункт 29).

У справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року, пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року). На важливість дотримання судами вимоги щодо мотивованості (обґрунтованості) рішень йдеться також у ряді інших рішень ЄСПЛ («Богатова проти України», «Нечипорук і Йонкало проти України»).

За таких обставин, проаналізувавши та оцінивши об`єктивно досліджені в судовому засіданні відповідно до вимог ст. 85, 94 КПК України всі вказані вище докази, надані сторонами кримінального провадження, в їх сукупності, враховуючи їх логічність, послідовність та узгодженість між собою, суд повно і всебічно з`ясував та встановив під час судового розгляду обставини вчинення кримінального правопорушення та дійшов висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно в умовах воєнного стану, доведена повністю, його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України.

Вказаний висновок судом зроблений поза розумним сумнівом, а отже, враховуючи зазначене вище, вина ОСОБА_4 повністю доведена в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 185 КК України.

Вказаний висновок суду узгоджується з п. 43 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кобець проти України» (заява № 1637/04), в якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Авшар проти Туреччини» п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема, у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

При призначенні покарання обвинуваченому по даній справі суд суворо дотримується принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, маючи на увазі, що метою покарання засудженого є його виправлення, виховання та соціальна реабілітація, запобігання вчиненню нових злочинів, а з врахуванням того, що позбавлення волі є одним із найсуворіших покарань, тому таке покарання слід призначати до реального відбування тільки тоді, коли у суду є достатнє переконання, що звільнення особи від відбування такого, не сприятиме виправленню засудженого.

Обставин, передбачених ст. 66 КК України, які пом`якшують покарання, судом не встановлено.

Обставин, передбачених ст. 67 КК України, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, та призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних кримінальним правопорушенням наслідків, спосіб вчинення кримінального правопорушення та його мотиви, форму вини, особу обвинуваченого, який раніше судимий за корисливі злочини, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, розлучений, не працює, негативно характеризується за місцем проживання, позицію потерпілої, яка просить призначити обвинуваченому покарання відповідно до закону, посткримінальну поведінку обвинуваченого, яка є виключно негативною, так як обвинувачений не усвідомив протиправність своїх дій, у вчиненому не розкаявся, суспільну небезпеку вчиненого ним кримінального правопорушення, та дійшов переконання, що виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень можливе лише в умовах ізоляції обвинуваченого від суспільства, і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції інкримінованої йому статті КК України. Саме таке покарання, яке полягає в ізоляції та поміщенні до кримінально-виконавчої установи закритого типу, буде відповідати вимогам ст. 65 КК України за своїм видом та буде необхідним для досягнення його мети, тобто необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_4 та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так й іншими особами.

Окрім цього, судом встановлено, що вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15 квітня 2022 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 1 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, та призначено покарання у виді 2 років обмеження волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, а відтак є всі підстави для застосування судом ст. 71 КК України.

Враховуючи наведене, суд дійшов переконання, що згідно зі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.04.2022.

Цивільний позов не заявлено.

Питання речових доказів підлягає вирішенню відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Питання процесуальних витрат підлягає вирішенню відповідно до положень ст. 124 КПК України.

Питання про скасування арешту майна слід вирішити в порядку ст. 174 КПК України.

Керуючись ст. 368-371, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185КК України, і призначити покарання за ч. 4 ст. 185КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 71 КК України до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання за вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 15.04.2022 у виді 2 місяців обмеження волі, відповідно до ч. 1 ст. 72 КК України перевівши його в покарання у виді 1 місяця позбавлення волі, та призначити ОСОБА_4 остаточне покарання 5 (п`ять) років 1 (один) місяць позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Стягнути з ОСОБА_4 процесуальні витрати за проведення товарознавчої експертизи в розмірі 755,12 (сімсот п`ятдесят п`ять грн 12 коп.) грн на користь держави.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25.08.2022.

Речові докази : мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A 10S» червоного кольору, імеі: НОМЕР_2 , в чохлі бордового кольору, переданий на зберігання потерпілій ОСОБА_5 , залишити в її власності; DVD-R диски залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Стрийський міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1