Справа № 759/7722/22
Провадження № 1-кп/761/2143/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року

Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

провівши підготовче судове засідання у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000985 від 05 жовтня 2021 року, щодо

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Когалим Тюменської області російської федерації, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, працюючого на посаді інспектора взводу № 2 роти №5 батальйону № 2 полку №1 Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,

за участю:

секретаря - ОСОБА_3 ,

прокурора - ОСОБА_4 ,

представника потерпілого - ОСОБА_5 ,

захисника - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_2 ,

ВСТАНОВИВ :

16 серпня 2022 року з Київського апеляційного суду до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт та реєстр матеріалів щодо ОСОБА_2 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 128 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив постановити ухвалу про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні. Клопотань не заявляв.

Представник потерпілого, адвокат ОСОБА_5 , заперечував проти призначення обвинувального акту до судового розгляду. Просив повернути обвинувальний акт прокурору, мотивуючи це тим, що, на думку представника потерпілого, в порушення вимог п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення за ст. 128 КК України не відповідають викладеним у обвинувальному акті обставинам, які містять всі елементи складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 365 Кримінального кодексу України.

Крім того, представник потерпілого, під час підготовчого судового засідання, подав до суду скаргу на рішення, постановлені слідчими у кримінальному провадженні, під час досудового розслідування. У вказаній скарзі адвокат просив скасувати в порядку ч. 2 ст. 303, ст.ст. 314-316 Кримінального процесуального кодексу України постанову слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР в місті Києві ОСОБА_7 від 20 червня 2022 року про перекваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 365 на ст. 128 КК України у кримінальному провадженню № 0000985 від 05.10.2021 у зв`язку із невідповідністю вимогам Кримінального процесуального кодексу, а також скасувати в порядку ч. 2 ст. 303, ст.ст. 314-316 Кримінального процесуального кодексу України постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР в місті Києві ОСОБА_8 від 24 червня 2022 року про перекваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 365 на ст. 128 КК України у кримінальному провадженні № 0001108 від 01.11.2021.

Окремо представником потерпілого було також подано клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, в якій адвокат ОСОБА_5 вказув, що на його думку, в кримінальному провадженні є висока вірогідність зміни обвинувачення в порядку ст. 338 КПК України на ч. 2 ст. 365 КК України, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років (тяжкий злочин), що, за словами адвоката ОСОБА_5 може спонукати обвинуваченого переховуватися від суду. Враховуючи вказане та обставини вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у скоєному ним кримінальному правопорушенні, представник потерпілого просить застосувати до ОСОБА_2 заставу в сумі, що складає 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що за розрахунками представника потерпілого складає 20 х 1342,00 грн.= 26 840 (двадцять шість тисяч вісімсот сорок) грн., з покладенням на обвинуваченого процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Крім того, представник потерпілого в підготовчому судовому засіданні також подав до суду клопотання про арешт майна обвинуваченого ОСОБА_2 в порядку ч. 3 ст. 315 КПК України для забезпечення поданого потерпілим цивільного позову.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні не заперечував проти призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у відкритому судовому засіданні. Клопотань не заявляв. Разом з тим, заперечував проти задоволення скарги представника потерпілого на рішення слідчих у кримінальному провадженні вказуючи на те, що представником потерпілого пропущено строки на оскарження таких рішень. Також захисник заперечував і проти задоволення клопотання представника потерпілого про поверненя обвинувального акту. Окремо захисник наголошував на відсутності підстав для задовлення клопотання представника потерпілого про обрання запобіжного заходу щодо ОСОБА_2 , а під час обговорення клопотання представника потерпілого про накладення арешту на майно обвинуваченого - стверджував, що представником потерпілого не обгрунтовано заявлені ним ризики.

Обвинувачений ОСОБА_2 підтримав думку свого захисника, клопотань не заявляв.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання представника потерпілого вказуючи на те, що підстав для застосування запобіжного заходу не було під час досудового розслідування, не з`явились вони і після звернення прокурора до суду з обвинувальним актом. Крім того, прокурор заперечував проти задоволення скарги представника потерпілого на рішення слідчих у кримінальному провадженні, вказуючи на те, що такі рішення законні, відповідають вимогам КПК України, а визначена у кримінальному провадженні правова кваліфікація вірна. Також прокурор заперечував проти задоволення клопотання представника потерпілого про повернення обвинувального акту, вказуючи на те, що поставлені адвокатом питання не вирішуються під час підготовчого судового засідання і можуть бути предметом дослідження під час судового розгляду. Під час обговорення клопотання представника потерпілого про накладення арешту на майно обвинуваченого прокурор поклався на розсуд суду.

Вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до наступного висновку.

12.07.2022 Київською міською прокуратурою направлено для розгляду до Святошинського районного суду м. Києва обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000985 від 05.10.2021 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

27.07.2022 Київським апеляційним судом визначено підсудність зазначеного кримінального провадження за Шевченківським районним судом м. Києва

Кримінальне провадження відповідно до ст.ст. 32, 33, 615 КПК України підсудне Шевченківському районному суду м. Києва, обвинувальний акт складено у відповідності до положень КПК України, підстав для прийняття рішень, передбачених п.1-4 ч.3 ст. 314 КПК України судом під час підготовчого судового засідання не встановлено, а тому суд приходить до висновку про необхідність призначення судового розгляду на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України.

Суд проаналізував доводи представника потерпілого щодо невідповідності обвинувального акту вимогам КПК України, та не знайшов правових підстав для прийняття рішення про повернення обвинувального акту прокурору виходячи з наступного.

Так, згідно з п.3 ч.3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

В ст.ст. 109, 291 КПК України викладено вичерпні вимоги до змісту обвинувального акта та його додатків. Повернення обвинувального акта прокурору зі стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції, допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

Положеннями ст.291 КПК України законодавець встановив процесуальний порядок складення обвинувального акту у кримінальному провадженні, ряд відомостей, що їх має містити обвинувальний акт, а також чітко визначив ті процесуальні документи, що в обов`язковому порядку додаються органом досудового розслідування до обвинувального акту.

Як вбачається з вимог ст. 291 КПК України, обвинувальний акт має містити зокрема анкетні відомості обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, місце проживання, громадянство), анкетні відомості потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, місце проживання, громадянство), виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Зі змісту обвинувального акту який надійшов на розгляд до суду, убачається, що він містить усі відомості, передбачені ст. 291 КПК України, зокрема анкетні відомості обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дату народження, місце проживання, громадянство), у ньому викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, формулювання обвинувачення та правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на статтю закону України про кримінальну відповідальність.

Вказаний обвинувальний акт підписано слідчим, який його склав, та прокурором, який обвинувальний акт затвердив, проставлено відбиток печатки Київської міської прокуратури, до обвинувального акту додано усі передбачені кримінальним процесуальним законом додатки.

При цьому, у своєму клопотанні представник потерпілого посилаючись на незазначення прокурором існуючих, на думку представника потерпілого, обставин, вказав на неправильну, на його думку, кваліфікацію діяння обвинуваченого ОСОБА_2 , чим по суті виражає незгоду з формулюванням обвинувачення, що не може бути підставою для повернення обвинувального акту.

В той же час, суд нагадує учасникам судового провадження, що питання щодо наявності у діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, відповідно до положень ст. 368 КПК України, вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку, тобто таке питання не входить до переліку питань, що вирішуються на стадії підготовчого судового засідання.

Доводи представника потерпілого щодо некоректності обвинувачення, суперечностей щодо викладу фактичних обставин, допущених порушень під час визначення попередньої кваліфікації дій ОСОБА_2 у кримінальному провадженні не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору, а підлягають з`ясуванню під час судового розгляду кримінального провадження по суті, в ході якого обставини, які мають значення для кримінального провадження підлягають перевірці та оцінці.

Таким чином, судом не встановлено допущення прокурором порушень вимог кримінального процесуального закону під час подання до суду обвинувального акту, який відповідає положенням ст. 291 КПК України за своєю формою та змістом, разом із долученими до нього додатками.

Відтак, суд уважає, що думка представника потерпілого щодо наявності підстав для прийняття судом рішення про повернення обвинувального акту по обвинуваченню ОСОБА_2 прокурору не узгоджується із вимогами кримінального процесуального закону, а також є передчасною, з огляду на перелік питань, які вирішує суд на стадії підготовчого судового засідання.

Відповідно до положень ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

За таких обстави повернення обвинувального акту з надуманих підстав призведе до порушення прав обвинувачених, гарантованих ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначене судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження необхідно проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ч.2 ст.27 КПК України, відсутні.

В судове засідання необхідно викликати наступних осіб: прокурора, обвинуваченого та його захисника, а також потерпілого та його представника.

Аналізуючи вимоги представника потерпілого щодо скасування постанови слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР в місті Києві ОСОБА_7 від 20 червня 2022 року про перекваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 365 на ст. 128 КК України у кримінальному провадженню № 0000985 від 05.10.2021, та скасування постанови старшого слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР в місті Києві ОСОБА_8 від 24 червня 2022 року про перекваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 365 на ст. 128 КК України у кримінальному провадженні № 0001108 від 01.11.2021, суд приходить до наступного висновку.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 303 КПК України під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього Кодексу скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування і можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження.

Відповідно до кожного з оскаржуваних рішень, вказані обставини, на думку слідчих свідчать про наявність у діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, тобто заподіянні необережного середньої тяжкості тілесного ушкодження.

В той же час, як вже було зазначено вище - питання щодо наявності у діянні обвинуваченого складу кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений, відповідно до положень ст. 368 КПК України, вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення вироку, тобто таке питання не входить до переліку питань, що вирішуються на стадії підготовчого судового засідання.

Отже питання правильності наданої слідчими оцінки фактичним обставинам кримінального правопорушення, не може бути вирішено в підготовчому засіданні.

Більш того, вирішення такого питання вимагало б від суду надання власної оцінки діям обвинуваченого, що в свою чергу вимагало б надання власної оцінки усім фактичним обставинам кримінального провадження, що неможливо зробити без дослідження усіх зібраних в ході досудового розслідування доказів, які суд не може досліджувати під час підготовочого засідання.

За таких обставин суд приходить до висновку, що скарга представника потерпілого на постанову слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР в місті Києві ОСОБА_7 від 20 червня 2022 року про перекваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 365 на ст. 128 КК України у кримінальному провадженню № 0000985 від 05.10.2021, та на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР в місті Києві ОСОБА_8 від 24 червня 2022 року про перекваліфікацію кримінального правопорушення з ч. 2 ст. 365 на ст. 128 КК України у кримінальному провадженні № 0001108 від 01.11.2021, не підлягає задоволенню, висловлені представником потерпілого доводи у такій скарзі - є передчасними на цій стадії судового провадження.

Також суд не вважає за можливе задовольнити клопотання представника потерпілого про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_2 запобіжного заходу у вигляді застави з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України, при розгляді таких клопотань учасників судового провадження про обрання, зміну, продовження чи скасування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжного заходу, обраного щодо обвинуваченого, суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Водночас, жодних клопотань про обрання запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_2 від прокурора до суду не надходило. Більш того, прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення такого клопотання представника потерпілого, вказуючи на відсутність підстав для застосування щодо обвинуваченого будь-якого запобіжного заходу як під час досудового розслідування, так і під час підготовчого судового засідання.

Крім того, суд звертає увагу учасників кримінального провадження також і на те, що ст. 177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

В той же час, у своєму клопотанні представник потерпілого єдиною підставою для ствердження про наявність щодо обвинуваченого ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вказує існуючу, за словами адвоката ОСОБА_5 , ймовірність зміни обвинувачення на ч. 2 ст. 365 КК України.

Водночас суд нагадує, що не може приймати рішення сприючись виключно на припущення учасників кримінального провадження та стверджувані представником потерпілого ймовірності вчинення прокурором тих чи інших дій, проти яких, при цьому, прокурор заперечує, тощо.

Таким чином суд приходить до висновку, що запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_2 наразі не може бути застосований як з формальної причини (не дотримано порядок подачі такого клопотання до суду прокурором), так і з причин недоведеності щодо обвинуваченого ОСОБА_2 ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що відповідно до положень ст. 176 КПК України є імперативною умовою, яка в даному випадку унеможливлює застосування до обвинуваченого будь-якого запобіжного заходу, а тому клопотання представника потерпілого ОСОБА_5 про обрання щодо обвинуваченого ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді застави, суд визнає таким, що не грунтується на вимогах чинного законодавства, а тому відмовляє у його задоволенні.

В той же час надаючи оцінку клопотанню представника потерпілого ОСОБА_5 про накладення арешту в межах заявлених потерпілим позовних вимог, на нерухоме майно, в тому числі земельні ділянки, транспортні засоби та кошти на рахунках, які належать на праві власності обвинуваченому ОСОБА_2 , з метою забезпечення цивільного позову, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 ст. 170 КПК України регламентовано, що арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів (п. 1); спеціальної конфіскації (п. 2); конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи (п. 3); відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди (п. 4).

Як вбачається зі змісту клопотання про арешт майна представник потерпілого ОСОБА_5 просить накласти арешт на нерухоме майно, в тому числі земельні ділянки, транспортні засоби та кошти на рахунках, які належать на праві власності обвинуваченому ОСОБА_2 , з метою забезпечення цивільного позову та забезпечення збереження такого майна.

При цьому, згідно частини 6 статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Разом з тим, як вбачається зі змісту матеріалів судового провадження, питання щодо обгрунтованості поданого потерпілим ОСОБА_9 цивільного позову наразі судом ще не вирішено, в той же час, імперативна вимога щодо наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, не може вважатись виконаною в очах стороннього та незацікавленого спостерігача, з огляду на відсутність будь-яких додатків до вказаної позовної заяви, окрім копій для частини інших, зокрема і відсутність будь-яких доказів на підтвердження розрахунків заявлених потерпілим сум завданої йому шкоди.

Крім того, ч. 11 ст. 170 КПК України передбачає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Водночас будь-яких доказів на підтвердження ризику вчинення обвинуваченим вищевказаних дій, які матимуть наслідком унеможливлення виконання судового рішення в частині стягнення присуджених потерпілому грошових сум, у разі постановлення судом відповідного вироку за наслідками судового розгляду, представником потерпілого, окрім власних припущень, що грунтуються виключно на розмірі заявлених потерпілим вимог - не надано.

Крім того, слід зауважити, що у клопотанні представника потерпілого про арешт майна обвинуваченого не зазначено на які саме об`єкти нерухомого майна, в тому числі земельні ділянки, транспортні засоби та кошти на рахунках, які належать на праві власності обвинуваченому ОСОБА_2 , він просить накласти. При цьому суд нагадує, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження. Однак така вимога кримінального процесуального закону не може бути дотримана з огляду на відсутність чіткого переліку майна, яке на думку представника потерпілого підлягає арешту.

Отже, правових підстав для накладення арешту з метою забезпечення цивільного позову, судом не вбачається.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, а тому не знаходить правових підстав для задоволення вказаного клопотання.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 109, 110, 170, 176, 177, 291, 303, 314-316 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, на 11 годину 30 хвилин 31 березня 2023 року, про що повідомити зацікавлених осіб.

Скаргу представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 на постанову слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР в м. Києві ОСОБА_7 від 20.06.2022 року про перекваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0000985 від 05.10.2021, та на постанову старшого слідчого Другого слідчого відділу ТУ ДБР в м. Києві ОСОБА_8 від 24.06.2022 про перекваліфікацію кримінального правопорушення у кримінальному провадженні №0001108 від 01.11.2021 - залишити без задоволення.

Клопотання представника потерпілого адвоката ОСОБА_5 про повернення обвинувального акту, застосування запобіжного заходу стосовно обвинуваченого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , забезпечення цивільного позову шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити без задоволення.

Викликати для участі у судовому засіданні прокурора, обвинуваченого, захисника, потерпілого та представника потерпілого.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголосити 24 березня 2023 року о 13 год. 10 хв.

Суддя: ОСОБА_1