ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1622/23 Справа № 205/4107/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

її представника адвоката ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду кримінальне провадження №0000251 від 27.05.2022 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , на вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 14 лютого 2023 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Дніпропетровська, громадянина України, не одруженого, освіта вища, раніше не судимого, офіційно не працевлаштованого, проживаючого та зареєстрованого у АДРЕСА_1 ,-

визнано винним та засуджено за ч.2 ст.286 Кримінального кодексу України (далі- КК) до покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі, з позбавлення права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Строк покарання ОСОБА_9 відраховується з моменту його затримання в порядку виконання вироку.

Цивільний позов не заявлено.

Долю речових доказів та процесуальних витрат вирішено відповідно до ст.100 та ст.124 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК).

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_9 визнано винним у скоєні кримінального правопорушення за наступних обставин.

27 травня 2022 року, близько 13 години 03 хвилин, ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем «Ford Focus», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ТОВ «ГЕТМАНГЛОБАЛ», здійснював рух в лівій смузі для руху, в світлий час доби, по сухому асфальтобетонному дорожньому покриттю вул.Панаса Мирного, з боку пр.Свободи в напрямку вул.Набережна Заводська, в м.Дніпро, зі швидкістю не менше 72,3…..72,9 км/год. Під час руху, обвинувачений ОСОБА_9 , грубо порушуючи п.п.1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.4, 12.9 «б» та 18.4 Правил дорожнього руху України, які свідчать:

- п.1.3 «Учасники дорожнього руху зобов`язані знати та неухильно виконувати вимоги Правил дорожнього руху України, а також бути взаємно ввічливими»;

- п.1.5 «Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальні збитки»;

- п.2.3 «б» - «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п.12.4 «У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год»;

- п.12.9 «б» «Водієві забороняється»: перевищувати максимальну швидкість, зазначену в пунктах 12.4 12.7, на ділянці дороги, де встановлено дорожні знаки 3.29, 3.31, або на транспортному засобі, на якому встановлено розпізнавальний знак відповідно до підпункту «и» пункту 30.3 цих Правил»;

- п.18.4 «Якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека», слідуючи зі швидкістю, яка перевищує дозволену швидкість руху у населеному пункті, легковажно розраховуючи на відвернення суспільно-небезпечних наслідків, не діяв таким чином, щоб не наражати на небезпеку життя і здоров`я громадян, будучи неуважним до дорожньої обстановки та її змін, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, позначеному дорожніми знаками 5.35.1 та 5.35.2, а також дорожньою розміткою 1.14.1, по якому справа наліво по ходу його руху рухався пішохід ОСОБА_11 , який котив праворуч від себе велосипед «Haro» і перед яким зупинився в крайній правій смузі автомобіль «Skoda Fabia», р/н НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , не переконався, що на пішохідному переході не має пішоходів, заходів для зменшення швидкості або зупинки керованого ним транспортного засобу не прийняв та скоїв на нього наїзд. В результаті дорожньо-транспортної пригоди, потерпілому ОСОБА_11 були заподіяні наступні тілесні ушкодження: закрита черепно-мозкова травма: забійно-рвана рана волосистої частини голови, крововилив під м`яку мозкову оболонку, в м`які покрови голови, забійна рана правої вушної раковини; тупа травми грудної клітини: перелом грудного відділу хребта між 4 та 5 хребцями, із розривом спинного мозку та його оболонок на даному рівні, множинні двобічні переломи ребер з ушкодженням пристінкової та легеневої плеври, розриви правої легені, розрив дуги аорти, розриви серця, забій серця та легень, розриви міжреберних м`язів із крововиливами навколо ділянок переломів; тупа травма живота: розрив печінки, селезінки, крововилив у корінь брижі тонкого кишечнику; тупа травма заочеревинного простору: підкапсульні розриви лівої нирки, крововиливи у жирову капсулу обох нирок; забійно-рвані рани обох плечей та правого колінного суглобу, садна тулуба, синці та садна верхніх і нижніх кінцівок, а також морфологічні прояви гострої крововтрати у вигляді двобічного гемопневмоторакса (близько 1800 мл крові у плевральних порожнинах), гемоперитонеума (близько 200 мл крові у черевній порожнині), зниженого кровонаповнення внутрішніх органів. Смерть потерпілого ОСОБА_11 настала від сумісної тупої травми голови, грудної клітини, живота та органів за очеревинного простору, яка супроводжувалася крововиливом під м`яку мозкову оболонку головного мозку, переломом грудного відділу хребта із розривом спинного мозку та його оболонок на даному рівні, множинними двобічними переломами ребер з ушкодженням пристінкової та легеневої плеври, розривами правої легені, дуги аорти, серця, забоєм серця та легень, розривами міжреберних м`язів, розривом печінки, селезінки, лівої нирки та ускладнилася розвитком гострої крововтрати, що підтверджується наявністю і характером ушкоджень, зниженим кровонаповненням внутрішніх органів, плямами Мінакова під ендокардом, наявністю у плевральних та черевній порожнинах близько 1800 мл та 200 мл рідкої темної крові відповідно.

Такі дії обвинуваченого ОСОБА_9 кваліфіковано за ч.2 ст.286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 не погоджується з призначеним обвинуваченому ОСОБА_9 покаранням та вважає його занадто суворим. В обґрунтування зазначає, що вчинене його підзахисним кримінальне правопорушення є ненавмисним злочином. З першого дня трагічного випадку з місця ДТП ОСОБА_9 визнав себе винним та не оспорював жодних фактичних обставин, сприяв розкриттю злочину, надав слідству та суду достовірні покази. Під час ДТП обвинувачений не знаходився у стані алкогольного сп`яніння, рухався з невеликою швидкістю та намагався частково відшкодувати потерпілому шкоду шляхом направлення грошового переказу, але потерпіла відмовилася приймати відшкодування.

Також апелянт вважає, що судом першої інстанції не враховано те, що обтяжуючи покарання обставини відсутні, сам обвинувачений свою провину визнав та щиро розкаявся, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, раніше не судимий.

Окремо захисник звертає увагу на стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_9 , який після стаціонарного лікування та згідно висновку лікаря-спеціаліста має діагноз захворювання сечового міхура, а також бронхіальну астму, які потребують постійного лікування та обстежень, що неможливо в місцях позбавлення волі.

Отже, на думку сторони захисту, викладені обставини свідчать про можливість виправлення обвинуваченого ОСОБА_9 без реального покарання.

З урахуванням вищенаведеного захисник просить скасувати вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 14 лютого 2023 року відносно ОСОБА_9 у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, та ухвалити новий вирок, яким призначити обвинуваченому покарання за ч.2 ст.286 КК із застосуванням ст.75 КК, звільнивши ОСОБА_9 від призначеного покарання з випробуванням.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши обвинуваченого та захисника на підтримку доводів поданої апеляційної скарги та які наполягали на її задоволенні у повному обсязі, вислухавши потерпілу, її представника та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги сторони захисту, просили відмовити у її задоволенні, а вирок місцевого суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених вироком суду першої інстанції, та правова кваліфікація її дій за ч.2 ст.286 КК, ґрунтуються на зібраних по справі, перевірених в порядку ч.3 ст.349 КПК та оцінених судом доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються захисником в апеляційній скарзі, а тому судом апеляційної інстанції, відповідно до ч.1 ст.404 КПК, не перевіряються.

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що сторона захисту фактично порушують питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями).

Відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК та роз`яснюючих положень п.п.1,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

У постанові від 06 лютого 2020 року (справа № 756/6268/18, провадження №51-1763 км 19) ККС ВС зазначив, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й в межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Так, вирішуючи питання щодо виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд, всупереч твердженням апелянта, належним чином врахував, що інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, згідно ст.12 КК, відносяться до категорії тяжкого злочинів, дані про його особу, а саме те, що обвинувачений раніше не судимий, під наглядом у лікаря-нарколога не перебуває, за місцем мешкання характеризується позитивно, страждає низкою захворювань.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_9 у відповідності до ст.66 КК, суд визнав - щире каяття. При цьому обставин, які відповідно до ст.67 КК обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , судом не встановлено.

Окрім того, у своєму вироку місцевий суд, враховуючи обставини вчиненого кримінального правопорушення, а також думку потерпілої, дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_9 покарання у вигляді позбавлення волі, із додатковим покаранням у виді позбавлення права керування транспортним засобом, оскільки підстави для призначення обвинуваченому покарання більш м`якого, ніж передбачене законом, судом не встановлені.

З таким висновками місцевого суду погоджується й колегія суддів та вважає, що призначений вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_9 відповідатиме визначеним статтями 50, 65 КК загальним засадам та меті покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. При цьому суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , на чому наполягає сторона захисту, оскільки воно наближене до мінімального за санкцією ч.2 ст.286 КК, а підстави для застосування положень статті 75 КК відсутні, про що аргументовано зазначено у вироку суду першої інстанції з огляду на право суду на «судову дискрецію» у виборі виду і розміру покарання.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів вважає апеляційна скарга захисника ОСОБА_10 безпідставною та такою, що задоволенню не підлягає, а вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 14 лютого 2023 року є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407 та 418, 419 КПК, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 - залишити без задоволення, а вирок Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 14 лютого 2023 року відносно ОСОБА_9 за ч.2 ст.286 КК залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4