Провадження № 11-кп/824/2093/2023 Доповідач у ІІ інстанції ОСОБА_1
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар ОСОБА_4 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 на ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 19 січня 2023 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 19 січня 2023 року продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк тримання під вартою до 60 (шістдесят) днів, тобто до 19 березня 2023 року включно.

Таке рішення, суд мотивував тим, що на даний час ОСОБА_7 висунута обґрунтована підозра (обвинувачення) у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 358, ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 289, ч.5 ст. 27 ч.1 ст. 358, ч.5 ст. 27 ч.2 ст. 358 КК України. Також на даний час є достатньо підстав вважати, що обвинувачений зможе й надалі ухилитися від суду та не виконувати його процесуальні рішення (ризик переховування), оскільки останній, тривалий час перебував у розшуку. Крім того, на підтвердження даного ризику вказують також такі обставини, як характер протиправних дій, в яких він обвинувачується, мотиви, за яких він вчинив дії, що ставляться йому у провину, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у даних кримінальних правопорушеннях, які є, зокрема, тяжким та особливо тяжким злочинами. Крім того, існує велика ймовірність того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які ще недопитані судом, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу, якою відмовити повністю у задоволенні клопотання прокурора, задовольнити клопотання захисника, змінити обраний ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , або на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покласти відповідні обов`язки (на розсуд суду). У разі якщо суд прийде до висновку про неможливість зміни запобіжного заходу - змінити ухвалу суду в частині відмови у визначенні застави та визначити ОСОБА_7 заставу у розмірі 80 (вісімдесят) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 214 720 гривень;

В обґрунтування апеляційної скарги захисник зазначає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою у зв`язку із невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження.

Наголошує, що ОСОБА_7 з 2014 року має хронічне, невиліковне онкологічне захворювання, з 2015 року, є інвалідом другої групи. В 2015 році була проведена операція - видалено частину внутрішніх органів, вмонтована ілеостома - трубка через яку здійснюється кало виведення. Постійно знаходився під наглядом та періодично проходив лікування, в тому числі і хіміотерапії, в онкологічному диспансері м. Маріуполя. Все зазначене підтверджується відповідними медичними документами, які є у матеріалах справи. Дані документи датовані 2015-2020 року.

Звертає увагу, що у зв`язку з постійними скаргами ОСОБА_7 на погіршення стану здоров`я, сторона захисту скерувала адвокатський запит до медичного закладу, який спеціалізується на лікуванні онкологічних захворювань - КНП «Київський міський клінічний онкологічний центр», та отримав відповідь про те, що КНП «Київський міський клінічний онкологічний центр» є установа третинної (високоспеціалізованої) медичної допомоги та надає висококваліфіковану онкологічну допомогу. Всі спеціалісти вищої категорії. Наявне все необхідне обладнання та медичні препарати. Медичний огляд ОСОБА_7 відповідними фахівцями можливий. Лікування та встановлення у ОСОБА_7 діагнозу поза межами стаціонарного відділення медичного закладу неможливо.

Також зазначає, що 15 серпня 2022 року ОСОБА_7 у КНП «Київському міському клінічному онкологічному центрі» був оглянутий лікарем - онкологом, після огляду було виявлено раніше встановлений діагноз.

Звертає увагу, що встановлений раніше, ще у 2015 році діагноз про онкологічне захворювання ОСОБА_7 підтверджений за результатами медичного огляду у серпні - вересні 2022 року, те, що ОСОБА_7 потребує проведення курсів хіміотерапії та іншого лікування в умовах стаціонару, що спеціалізується на лікуванні онкохворих.

Зауважує, що наявність онкологічної хвороби, необхідність лікування підтверджено, неможливість отримання необхідного за станом здоров`я лікування в умовах Київського слідчого ізолятору також підтверджено.

Крім того, сторона захисту наголошує, що відсутність ризику переховуватись від органів досудового слідства та/або суду головним чином обґрунтовується наявністю хронічного онкологічного захворювання, відсутності можливості самостійно пересуватися без інвалідного візка, необхідністю лікування. ОСОБА_7 буде «прив`язаний» до медичного закладу. Ризик знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення відсутній. Про існування такого ризику в даному випадку взагалі не може бути й мови, так як розслідування закінчено, обвинувальний акт направлено до суду, якщо такі предмети чи речі існують - вони давно вилучені та знаходяться під контролем правоохоронних органів, прокурора чи суду. У зв`язку з чим ніхто немає до них доступу і перебуваючи на свободі, ОСОБА_7 фізично не може знищити, сховати, спотворити дані речі. Ризик незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні відсутній. Зазначає, що розглядаються кримінальні правопорушення, які були зареєстровані ще у 2016 році. Перебуваючи раніше на свободі ОСОБА_7 не здійснював ніякого впливу на осіб і надалі здійснювати такого впливу не збирається. Ризик перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, відсутній. В даному випадку ніяким чином не можливо перешкоджати кримінальному провадженню. Досудове розслідування закінчено, всі докази зібрані, зафіксовані та передані до суду. Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_7 відсутній. Вважати що

ОСОБА_7 буде продовжувати вчиняти кримінальні правопорушення є безпідставним припущенням. Доказів такого припущення немає і бути не може. Окремим фактором який підтверджує відсутність даного ризику є інвалідний візок до якого прикутий ОСОБА_7 , наявність хвороби та острах того, що він знову буде ув`язнений та позбавлений можливості лікуватися.

Крім того, ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки - дружину, двох дітей, один з яких є неповнолітнім, має постійне місце проживання, де і збирається мешкати перебуваючи на свободі разом із сім`єю. Сторона захисту вважає, що буде достатньо, для забезпечення належної процесуальної поведінки, обрати менш суворий запобіжний захід - домашній арешт, особисте зобов`язання або заставу.

Також зазначає, що застава, та ризик її обернення в дохід Держави буде додатковим фактором, що утримуватиме ОСОБА_7 від вчинення будь якого з покладеного на нього обов`язку та будь якого з ризиків передбаченого ст. 177 КПК України, буде існувати острах того, що у разі допущення порушення процесуальних обов`язків, ОСОБА_7 не тільки буде знов ув`язнений, а ще й сам чи особа, яка внесе за нього заставу постраждає матеріально.

Вважає, що застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного, буде помірною для підозрюваного та для його родини, і буде відповідати обставинам, які суд має врахувати при застосуванні застави.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити,

пояснення прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Правовими приписами ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ч. 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19 січня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 19 березня 2023 року включно.

Постановлене рішення суд мотивував тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 358; ч. 1 ст. 263; ч. 3 ст. 289; ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358; ч. 5 ст. 27, ч. 2 ст. 358 КК України, матеріалами провадження підтверджується, що обвинувачений може ухилятися від суду та не виконувати процесуальні рішення (ризик переховування), оскільки тривалий час перебував у розшуку. Судом першої інстанції було враховано, що на підтвердження ризику переховування обвинуваченого від суду вказують також характер протиправних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_7 ; мотиви, за яких він вчинив дії, що ставляться йому в провину; тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у даних кримінальних правопорушеннях, які є зокрема тяжкими та особливо тяжкими злочинами.

Крім того, продовжуючи обвинуваченому ОСОБА_7 строк тримання під вартою, суд першої інстанції вважав, що існує велика ймовірність того, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілих та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, які ще не допитані судом та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Судом першої інстанції також було взято до уваги дані про особу обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме: його вік, відомості про місце реєстрації у м. Донецьк, те, що обвинувачений одружений та має одну малолітню дитину, є особою з інвалідністю 2 групи, враховано стан здоров`я обвинуваченого, зокрема щодо якого на час розгляду питання про продовження строку тримання під вартою в розпорядженні суду були відсутні об`єктивні медичні застереження щодо неможливості перебування його під вартою, відповідно до відповіді КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» № 1028 від 03 листопада 2022 року, ОСОБА_7 кілька разів був оглянутий черговим т відповідальним хірургом, особливих скарг не відмічав, на момент огляду, госпіталізації у хірургічне відділення не потребував. При цьому, судом було взято до уваги те, що обвинувачений ОСОБА_7 має невиліковну хворобу, пройшов обстеження і його стан здоров`я на час судового розгляду відповідав перебігу хронічного захворювання.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується та особисті обставини його життя, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому, наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. ч. 6 та 7 ст. 176 цього Кодексу.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані зазначені вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно досліджено всі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу.

Враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, які, у відповідності до ст. 12 КК України, відносяться в тому числі, до категорії тяжких та особливо тяжких злочинів, за найтяжчий з яких, у разі доведення винуватості, передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, а також дані про особу обвинуваченого, зокрема, які вказують на те, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на волі, зможе переховуватись від суду, в тому числі на тій

території країни, яка не підконтрольна органам державної влади, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Більше того, колегія суддів повністю погоджується з позицією суду першої інстанції про недостатність застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, зважаючи на обставини того, що раніше застосований до обвинуваченого запобіжний захід не забезпечив в повній мірі виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не запобіг ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 про невідповідність висновків суду викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Доводи захисника про неврахування судом першої інстанції при продовженні строку тримання під вартою обставин неможливості перебування обвинуваченого ОСОБА_7 в умовах Київського слідчого ізолятора через стан здоров`я не відповідають обставин кримінального провадження, оскільки, при вирішенні питання продовження строку тримання під вартою, суд першої інстанції зазначив, що в його розпорядження не представлені документи, які засвідчують неможливість перебування обвинуваченого ОСОБА_7 в умовах слідчого ізолятора за станом здоров`я. Судом було взято до уваги, що обвинувачений ОСОБА_7 має невиліковну хворобу, проте, вказано, що за матеріалами кримінального провадження, а саме - відповіді КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» № 1028 від 03 листопада 2022 року гр. ОСОБА_7 кілька разів був оглянутий черговим та відповідальним хірургом, особливих скарг обвинувачений не відмічав і на момент огляду госпіталізації в хірургічне відділення не потребував.

У свою чергу, щодо питання необхідності в отриманні обвинуваченим ОСОБА_7 лікування за станом здоров`я в умовах перебування в слідчому ізоляторі, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у ст. 49 Конституції України задекларовано, що кожен має право на охорону здоров'я, медичну допомогу та медичне страхування.

Ст. 11 Закону України «Про попереднє ув'язнення» передбачено, що медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув'язнення організовуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров'я.

Порядок надання ув'язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув'язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров'я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2.3, 2.6, 2.7 Порядку взаємодії закладів охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України із закладами охорони здоров`я з питань надання медичної допомоги особам, узятим під варту, затвердженого спільним наказом Міністерства юстиції України та Міністерства охорони здоров`я України № 239/5/104 від 10 лютого 2012 року, зареєстрованим в Мін`юсті за № 212/20525 від 10 лютого 2012 року, медичне обстеження осіб, узятих під варту, здійснюється у разі їх звернення зі скаргою на стан здоров`я за ініціативою лікаря медичної частини СІЗО або адміністрації СІЗО.

Під час медичного обстеження особи, узятої під варту, з метою встановлення діагнозу лікар медичної частини СІЗО використовує дані анамнезу, медичної документації, яка долучена до особової справи, результати огляду, дані лабораторних, рентгенологічних і функціональних методів дослідження. За необхідності керівництво СІЗО подає запит до закладу охорони здоров`я, який надавав медичну допомогу особі, узятій під варту, щодо результатів диспансерного, амбулаторного, стаціонарного нагляду або лікування.

У випадках, коли лікарі медичної частини СІЗО не можуть самостійно встановити діагноз, начальник медичної частини СІЗО подає запит до керівництва СІЗО щодо направлення хворого на лікування до обраного закладу охорони здоров'я з орієнтовного переліку або залучення відповідного лікаря-фахівця закладу охорони здоров'я.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск відповідного лікаря-фахівця чи направлення хворого на лікування до обраного начальником медичної частини СІЗО закладу охорони здоров'я з орієнтовного переліку.

Особа, узята під варту, має право на вільний вибір лікаря. У разі звернення особи, узятої під варту, до лікаря медичної частини СІЗО з проханням про допуск обраного лікаря-фахівця лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан її здоров`я та запит до керівництва СІЗО.

Керівництво СІЗО забезпечує допуск обраного особою лікаря-фахівця.

У разі необхідності в додаткових лабораторних обстеженнях, які не можуть бути проведені в медичних частинах СІЗО (наявним обладнанням, лабораторіями та обсягом медико-санітарної допомоги не передбачено проведення цих обстежень), вони проводяться на базі закладів охорони здоров'я з орієнтовного переліку.

Керівництво СІЗО забезпечує своєчасне направлення особи, узятої під варту, на обстеження до обраного лікарем медичної частини СІЗО закладу охорони здоров'я з орієнтовного переліку.

Якщо за результатами огляду чи обстеження особи, узятої під варту, встановлено, що вона потребує надання медичної допомоги у закладі охорони здоров`я з орієнтовного переліку, лікар медичної частини СІЗО готує медичну довідку про стан здоров`я особи, узятої під варту, та звертається із запитом до керівництва СІЗО.

Отже, з огляду на гарантоване Конституцією та законами України право обвинуваченого, незалежно від місця його перебування, на належні медичне обслуговування та надання медичної допомоги, на вільний вибір лікаря-фахівця, колегія суддів вважає, що обвинувачений ОСОБА_7 за необхідності не позбавлений можливості отримати належну медичну допомогу, в тому числі в умовах його перебування в місцях попереднього ув'язнення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника на предмет відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на час вирішення стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 питання про продовження строків тримання під вартою, колегія суддів вважає позицію захисту помилковою та погоджується з висновками суду про їх наявність.

Так, суд першої інстанції, розглядаючи питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, встановив, що на час судового розгляду існує ризик обвинуваченого переховуватись від суду та не виконувати процесуальні рішення суду, оскільки в порушення вимог ст. 194 КПК України після звільнення обвинуваченого ОСОБА_7 з під варти та застосування запобіжного заходу у вигляді застави обвинувачений протягом тривалого часу не виконував покладені на нього судовим рішенням обов`язки. Саме вказані обставини і стали підставою для порушення питання про зміну обвинуваченому запобіжного заходу і, як наслідок, вирішення питання про його продовження.

Стосовно ризику незаконного впливу обвинуваченого на потерпілих, свідків, слід зазначити, що дослідження доказів у даному кримінальному провадженні ще не завершено, а тому ймовірність впливу на потерпілих та свідків присутня та не може не бути врахована судом.

Посилання захисника ОСОБА_6 про неврахування судом першої інстанції при продовженні тримання обвинуваченого під вартою обставин того, що обвинувачений ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, зокрема, має дружину, двох дітей, має постійне місце проживання, відхиляються колегією суддів, оскільки зміст оскаржуваного судового рішення доводить, що під час розгляду клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою було враховано особу обвинуваченого, стан його здоров`я, особливості його життєдіяльності, обставини кримінальних правопорушень.

У контексті порушеного питання, колегія суддів зауважує, що наявні міцні соціальні зв`язки обвинуваченого не нівелюють ризиків можливої неправомірної поведінки

обвинуваченого про які зазначав прокурор, адже вони не стали перешкодою у вчиненні кримінальних порушень та невиконанні обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Стосовно доводів захисника про необхідність зміни обвинуваченому запобіжного заходу з тримання під вартою на заставу, колегія суддів в цій частині погоджується з висновками суду першої інстанції і вважає, що раніше застосований (менш суворий) запобіжний захід у вигляді застави не запобіг наявним у даному кримінальному провадженні ризикам.

З огляду на обставини кримінального провадження, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином всі наявні відомості в матеріалах провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення та дійшов обґрунтованого висновку про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України на час розгляду питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою не зменшилися та продовжують існувати.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 та відсутності підстав для зміни чи скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 .

Керуючись ст. ст. 376, 176-178, 183, 194, 404, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу Святошинського районного суду міста Києва від 19 січня 2023 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня оголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3