Провадження №1-кс/369/2555/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.08.2023 року м. Київ

Слідчий суддя Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві клопотання прокурора Боярського відділу Фастівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002218, від 28.07.2023 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

31.07.2023 року до провадження слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора Боярського відділу Фастівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002218, від 28.07.2023 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що 27.07.2023 року до ВП № 1 Фастівського РУП ГУНП в Київській області надійшло повідомлення по спец. лінії "102" від інспектора ГРПП ОСОБА_4 , про те, що 27.07.2023 року за адресою: АДРЕСА_1 , було зупинено гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який був на авто марки Хонда Акорд д.н.з. НОМЕР_1 , який був позбавлений права керування т/з Києво-Святошинським районним судом.

27.07.2023 року у період часу з 14 год. 00 хв. по 14 год. 25 хв., проведено огляд транспортного засобу марки «Honda Accord», державний реєстраційний знак « НОМЕР_1 », який знаходився за адресою: АДРЕСА_1 . В ході проведення огляду було вилучено автомобіль марки «Honda Accord», державний реєстраційний знак НОМЕР_1 , який було поміщено на майданчик тимчасового утримання транспортних засобів за адресою: Київська обл., Фастівський р-н., с. Борисів, пров. Боженка, 23, та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , на ім`я ОСОБА_6 , номер шасі НОМЕР_3 , яке поміщено до спец. пакету № WAR1290997.

28.07.2023 року вказані речі, у відповідності до ст. 98 КПК України визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

На підставі наведеного, прокурор просив слідчого суддю накласти арешт на автомобіль марки «Honda Accord», державний реєстраційний знак « НОМЕР_1 », та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , виявлені та вилучені 28.07.2023 року, за місцем вчинення злочину та заборонити відчужувати, розпоряджатися та користуватися рухомим майном, а саме: автомобіль марки «Honda Accord», державний реєстраційний знак « НОМЕР_1 », та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , незастосування заборони розпорядження та користування якими може призвести до зникнення, пошкодження майна або настання інших наслідків, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Прокурор в поданому клопотанні просила слідчого суддю здійснювати розгляд вказаного клопотання у її відсутності.

Власник майна в судове засідання не з`явився.

Відповідно до ч. 1. ст. 172 КПК України неприбуття осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Дослідивши доводи щодо підстав накладення арешту на майно, копії матеріалів кримінального провадження, надані в обґрунтування доводів клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання.

Так, частиною 1, 2 ст. 16 КПК України передбачено, що позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. На підставі та в порядку, передбачених цим Кодексом, допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 ст. 170 КПК України встановлено, що метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді.

Відповідно до ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

З огляду на приписи п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, згідно з якими до повноважень слідчого судді належить здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, слід зазначити, що подальший арешт майна за відсутністю передбачених для цього підстав може порушити право заявника на вільне використання належного йому майна, що буде суперечити загальним засадам володіння особою майном, приписам національного законодавства та вимогам ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та прецедентної практики Європейського суду з прав людини (зокрема, справа «Баландіна проти України, «Батрак проти України», «Панов проти України»).

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти російської федерації», Постанови Європейського Суду від 24.03.2005 року по справі «Фрізен проти російської федерації», Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (серед інших джерел, рішення від 23.09.1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (наприклад, рішення від 21.02.1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Аналізуючи положення ч. 2 ст. 171 та ч.ч. 1, 2 ст. 173 КПК України слід дійти висновку, що слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання якщо слідчий, прокурор не доведе необхідність вжиття заходів забезпечення кримінального провадження, тобто правову підставу для арешту, можливість використання майна як доказ у кримінальному провадженні тощо, а також наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 170 КПК України (ризик приховування, псування, знищення, перетворення, відчуження).

Оскільки відсутні підстави для накладення арешту на автомобіль марки «Honda Accord», державний реєстраційний знак « НОМЕР_1 », та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_2 , слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволення клопотання.

Керуючись ст. ст. 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволені клопотання прокурора Боярського відділу Фастівської окружної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0002218, від 28.07.2023 року за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1