Справа №584/832/23 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/427/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

Іменем України

14 серпня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 584/832/23 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Путивльського районного суду Сумської області від 19.06.2023 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою,

установила:

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, оскільки її підзахисний одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, проходить службу в ЗСУ, характеризується позитивно, раніше не судимий, що свідчить про відсутність ризиків, якими слідчий обгрунтував клопотання. До взяття під варту ОСОБА_8 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні і потребує подальшого лікування, фактично підозрюваний був затриманий 14.06.2023, а ухвала про застосування запобіжного заходу постановлена 19.06.2023.

19.06.2023 до Путивльського районного суду Сумської області, з клопотанням, погодженим із прокурором Сумської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону, звернувся заступник начальника СВ ВП № 2 (м. Путивль) Конотопського ВП ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що ОСОБА_8 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК, а саме у закінченому замаху на умисне вбивство ОСОБА_9

13.06.2023 до ЄРДР за № 0000114 внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК, 17.06.2023 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні краніального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК.

Зважаючи на те, що встановлені ризики, передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК, з метою запобігання спробам підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілу, свідків в даному кримінальному проваджені та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, тому слідчий просив застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді Путивльського районного суду Сумської області від 19.06.2023 до підозрюваного ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17-00 год. 16.08.2023. Своє рішення слідчий суддя умотивувала тим, що стороною обвинувачення доведено обгрунтованість підозри вчинення ОСОБА_8 інкримінованого правопорушення, існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, і недостатність застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів з метою забезпечення його належної процесуальної поведінки.

Учасники провадження належним чином повідомлені про час і місце апеляційного розгляду, але в судове засідання не з`явились, в поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просила розгляд апеляційної скарги проводи у її відсутність, від прокурора ОСОБА_11 надійшла письмова заява про розгляд апеляційної скарги без його участі, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд кримінального провадження у відсутності його учасників, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого рішення слідчого судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, здійснивши розгляд клопотання слідчого, слідчий суддя дійшла правильного висновку про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не обрання будь-якого іншого, більш м`якого запобіжного заходу, передбаченого ч. 1 ст. 176 КПК, та дотрималася вимог ст. 176, 177, 178, 183 і 194 КПК, з`ясувала і дослідила всі ті обставини, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання особи під вартою, а саме наявність у органу досудового розслідування щодо ОСОБА_8 обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого йому правопорушення за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК, існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, на які вказував ініціатор клопотання, та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам.

Так, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за які законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, існують реальні ризики того, що останній, зокрема, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути відповідальності за скоєне, незаконно впливати на потерпілу, свідків в даному кримінальному провадженні, і застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів на теперішній час є недостатнім для запобігання визначеним в ухвалі слідчого судді ризикам.

Наявність обґрунтованої підозри підтверджується сукупністю наданих стороною обвинувачення доказів відповідно п. 1 ч. 1 ст. 178, ч. 1 ст. 194 КПК, а будь-які інші докази, які б викликали сумніви в обґрунтованості оголошеної підозри на цій стадії процесу у кримінальному провадженні відсутні. При встановленні факту наявності обґрунтованої підозри колегія суддів також враховує і усталену судову практику з цього питання ЄСПЛ, який у своїх численних рішеннях (зокрема від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (Nechiporuk and Yonkalo v. Ukraine, п. 175) і від 20.03.1997 у справі «Луканов проти Болгарії» (Lukanov v. Bulgaria) визначив, що слідчий суддя, оцінюючи докази на предмет доведеності обставин, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 194 КПК, повинен виходити з того, що підозра визнається обґрунтованою лише у тому випадку, якщо «існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про котру йдеться, могла вчинити правопорушення». У справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» (John Murray v. the United Kingdom), рішення від 28.10.1994, заява № 14310/88) ЄСПЛ зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими самими переконливими як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи суто висунення обвинувачення, що здійснюється на наступній стадії процесу». Питання про те, що «тримання під вартою до суду є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою» (п. 3 рішення від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії» (Ferrari-Bravo v. Italy), заява № 9627/81).

Таким чином, наявні докази для визнання підозри обґрунтованою є достатніми, а доведення факту вчинення кримінального правопорушення є завданням подальшого досудового розслідування.

Незважаючи на те, що на стадії застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний дослідити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК, а також встановити, чи доводять надані стороною обвинувачення докази наявність обставин, зазначених в ч. 1 ст. 194 КПК, але в той же час цей же слідчий суддя позбавлений процесуальної можливості встановлювати будь-які фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення та давати безпосередньо оцінку доказам його вчинення.

Висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`якими запобіжними заходами, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу фактичних обставин кримінального правопорушення та обвинуваченої особи (характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців тощо), її поведінки під час досудового розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади, способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків тощо).

З огляду на це, мають місце і заявлені у клопотанні слідчого ризики того, що ОСОБА_8 із-за тяжкості покарання, що йому загрожує в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду. Врахування тяжкості кримінального правопорушення при цьому має свій раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинені кримінальні правопорушення підвищує ризик того, що ОСОБА_8 може іншим чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, так як небезпека ризику переховування від органів досудового розслідування і суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та інше.

Ризик незаконного впливу на потерпілу та свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК) також є цілком виправданим, враховуючи конкретні обставини даного кримінального правопорушення, зокрема, що підозрюваний добре знайомий з потерпілою, а зі свідками в даному провадженні ніс військову службу.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_8 , колегія суддів враховує і наявність об`єктивної потреби у цьому, зважуючи на всі обставини, що свідчать «за» і «проти» наявності справжнього публічного інтересу, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи. При цьому згідно ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також судової практики ЄСПЛ, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою; суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Посилання захисника на те, що ОСОБА_8 одружений, має на утриманні двох малолітніх дітей, проходить службу в ЗСУ, де характеризується позитивно, раніше не судимий, хоча і мають місце, але не мінімізують на даному етапі досудового розслідування наявних ризиків, запобігти яким в даному випадку можливо лише із застосуванням такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Твердження сторони захисту про необхідність застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання, на думку колегії суддів, є необґрунтованим і задоволенню не підлягає, оскільки рішення слідчого судді належним чином умотивоване, матеріали кримінального провадження об`єктивно свідчать про недостатність застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам, які є реальними.

Доводи захисника ОСОБА_10 з приводу того, що ОСОБА_8 фактично був затриманий 14.06.2023, а оскаржена ухвала щодо застосування відносно нього запобіжного заходу постановлена 19.06.2023 не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного перегляду.

Колегією суддів не встановлено істотних порушень положень КПК при розгляді слідчим суддею суду першої інстанції питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_8 , які б були безумовною підставою для скасування оскарженої ухвали (п. 3 ч. 1 ст. 409, ч. 2 ст. 412 КПК).

На підставі викладеного, ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та належним чином вмотивованою, внаслідок чого вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга захисника без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Путивльського районного суду Сумської області від 19.06.2023 відносно ОСОБА_12 залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4