Житомирський апеляційний суд
Справа №295/5081/23 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Категорія ст.537 КПК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю: прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі судове провадження №295/5081/23 за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 28.04.2023,

в с т а н о в и в :

зазначеною ухвалою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , про його умовно-дострокове звільнення.

Свої висновки суд першої інстанції мотивував тим, оцінивши надані суду матеріалам щодо засудженого ОСОБА_7 , останній не довів своє виправлення.

В апеляційній скарзі з доповненнями засуджений ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, як незаконну, а своїм рішенням застосувати до нього положення ст.81 КК України - умовно-достроково звільнити його від відбування покарання. При цьому, звертає увагу, що під час відбуття покарання зарекомендував себе виключно з позитивної сторони, був працевлаштованим, сумлінно ставився до виконання своїх обов`язків, за що 4-и рази заохочувався, зробив відповідні для себе висновки за допущені порушення режиму утримання. Звертає увагу, що повністю визнає свою вину та щиро кається у вчиненому. Зазначає, що є учасником бойових дій, має на утриманні неповнолітню дитину та матір - інваліда.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи засудженого ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, позицію прокурора, який просив оскаржену ухвалу залишити без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали провадження, а також ухвалу суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

З ухвали убачається, що приймаючи рішення про відмову в задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про умовно-дострокове звільнення, суд першої інстанції діяв у відповідності до положень ст.81 КК України та ст.539 КПК України, відповідним чином мотивувавши свої висновки.

Відповідно до ст.81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за умови, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення, та після фактичного відбуття ним призначеної судом частини строку покарання, яка визначена у ч.3 ст.81 КК України.

Зі змісту вказаної норми випливає, що умовно-дострокове звільнення від відбування покарання являє собою звільнення засудженого від подальшого відбування покарання за наявності таких обов`язкових умов, як відбування покарання у виді позбавлення волі, доведення засудженим свого виправлення сумлінною поведінкою і ставленням до праці, фактичне відбуття встановленої законом частини призначеного покарання в залежності від класифікації злочину за ступенем тяжкості, формою вини та об`єктом суспільно-небезпечного посягання, наявності попередніх судимостей.

Згідно п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про умовно- дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» від 26.04.2002 року №2 умовно - дострокове звільнення від відбування покарання, заміна невідбутої частини покарання більш м`яким можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого та якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Аналізуючи дані про поведінку засудженого ОСОБА_7 та ставлення його до праці за весь період відбування покарання, суд першої інстанції правильно встановив відсутність відповідних підстав для задоволення заяви засудженого.

З таким висновком суду погоджується й апеляційний суд та вважає, що в матеріалах провадження відсутні переконливі докази, котрі свідчать про готовність засудженого до самокерованої правослухняної поведінки, а отже клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого наразі є передчасним.

Так, дослідженням матеріалів судового провадження №295/5081/23 встановлено (а.п.15-19), що ОСОБА_7 засуджений вироком Бахмацького районного суду Чернігівської області від 13 березня 2019 року за ч.2 ст.307, ч.1 ст.309, ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 15 червня 2021 року змінено вирок Бахмацького районного суду Чернігівської області від 13 березня 2019 року, пом`якшено ОСОБА_7 покарання, призначене за ч.1 ст.309 КК України до 1 року обмеження волі. Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.1 ст.309, ч.2 ст.307, ч.1 ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є його особистою власністю.

Початок строку: 30.01.2018. Кінець строку: 30.01.2025.

Як вбачається з характеристики наданої ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)» (а.п.11-13) засуджений ОСОБА_7 в місцях позбавлення волі з 02.02.2018 року. За час тримання в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» характеризувався негативно, допустив 5 порушень режиму тримання, за що притягувався до відповідальності, з них один раз поміщався в карцер на 10 діб, заохочень не мав.

З 19.02.2021 по 03.07.2021 утримувався в ДУ «Київський слідчий ізолятор». Характеризувався посередньо, порушень режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

З 25.07.2021 відбував міру покарання в ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)». За час відбування покарання допустив два порушення встановленого порядку відбування покарання, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності адміністрацією установи. Заохочень не мав.

В період з 26.09.2021 по 24.10.2021 утримувався в ДУ «Київський слідчий ізолятор». Характеризувався посередньо, порушень режиму тримання не допускав, стягнень та заохочень не мав.

З 24.10.2021 року відбуває покарання в ДУ «Житомирська виправна колонія (№4)». По прибуттю в установу засуджений був працевлаштований робітником на виробництві установи на дільниці «майстерня», до покладених на нього обов`язків відноситься сумлінно. За що чотири рази заохочувався адміністрацією установи. Відповідно до ст.123 Кримінально-виконавчого кодексу України приймає участь у програмі диференційованого виховного впливу «Фізкультура та спорт».

За формальними ознаками застосуванню ст.81 Кримінального кодексу України підлягав після 30.09.2022.

06.08.2021 на спільному засіданні комісії ДУ «Житомирська ВК (№4)» та спостережної комісії при Житомирському міськвиконкомі відмовлено про застосування до ОСОБА_7 ст.82 КК України, та 14.10.2022 згідно висновку комісії в застосуванні ст.82 КК України, відмовлено, оскільки останній не довів свого виправлення.

Згідно до довідки про заохочення та стягнення (а.п.13), засуджений ОСОБА_7 має 4-и заохочення (за період 2022-2023 р.р. - період менше року) та 7 стягнень (за період 2018 - 2021).

Проаналізувавши матеріали провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що факт того, що хоча засуджений ОСОБА_7 формально виконує свої прямі обов`язки, свідчить лише про те, що останній виконує їх на підставі закону, оскільки це є прямим обов`язком усіх засуджених, а умовно-дострокове звільнення від відбування покарання є заохочувальною нормою кримінального та кримінально-виконавчого законодавства, має на меті стимулювання засуджених до чіткого виконання правил внутрішнього розпорядку, дотримання вимог режиму відбування покарання, прагнення до продуктивної праці, визнання вини у скоєному злочині, і з огляду на це, такі дії засудженого, за наявності попередніх стягнень, не можна безумовно розцінювати як сумлінну поведінку та належне ставлення до праці (як передчасну), а тому, суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що засуджений ОСОБА_7 своїм відношенням до праці та поведінкою достатньо ще не довів своє виправлення та перевиховання і обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви останнього про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

При цьому, на думку апеляційного суду, наявність у засудженого на даний час переважно позитивних характеристик за місцем відбуття покарання та 4 - х заохочень фактично за період 2021 - 2022, на противагу кількості накладених стягнень протягом трьох років відбуття покарання з жовтня 2018 року по серпень 2021 року (більша частина строку відбуття покарання), повне визнання вини, щире каяття, участь у бойових діях, наявність на утриманні осіб, об`єктивно не є беззаперечними підставами для умовно-дострокового звільнення останнього.

Визнання, за даних обставин, факту дійсності виправлення засудженого ОСОБА_7 буде передчасним.

Таким чином, аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду без змін.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 28.04.2023, якою відмовлено в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_7 . ІНФОРМАЦІЯ_1 , про умовно-дострокове звільнення, - без змін.

Ухвала апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

Судді :