Справа № 306/605/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
09.05.2023 м. Ужгород
Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді матеріали судового провадження 11-сс/4806/217/23 за апеляційною скаргою заступника керівника Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 28.03.2023.
Цією ж ухвалою відмовлено в задоволенні клопотання прокурора в частині накладання арешту на транспортний засіб марки «ЗИЛ» моделі «131» д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 .
З клопотання прокурора про накладення арешту на майно вбачається, що 10.03.2023 близько 16 год 30 хв, працівником поліції старшим о/у ВКП Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області майором поліції ОСОБА_7 було зупинено транспортний засіб марки «ЗИЛ» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням громадянина ОСОБА_8 , який перевозив деревину породи «Бук» загальною кубомасою близько 4,5 м3, при цьому документи про законність походження деревини викликали сумніви.
У ході проведення огляду місця події 10.03.2023, а саме: ділянки місцевості, що знаходиться на узбіччі вулиці у с. Уклин та ділянки прилісової місцевості с. Уклин, було виявлено та вилучено транспортний засіб марки «ЗИЛ» моделі «131» д.н.з. НОМЕР_1 , деревину породи «Бук» у загальній кількості 4,5 м3 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 . Вищевказане майно постановою слідчого від 11.03.2023 визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.
Клопотання прокурор мотивував тим, що виявлені та вилучені у ході огляду місця події транспортний засіб зі свідоцтвом про реєстрацію та деревина є знаряддями та предметами вчинення кримінального правопорушення, і мають значення речових доказів
у даному кримінальному провадженні, а тому виникає необхідність у накладанні арешту на тимчасово вилучене майно, з метою збереження вказаного майна та необхідністю проведення ряду судових експертиз.
Ухвала слідчого судді в частині задоволення клопотання прокурора про арешт майна мотивована тим, що вилучене під час проведення огляду місця події майно має значення речових доказів у кримінальному проваджені № 0000127 від 11.03.2023 та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, а тому з метою використання майна як доказу у даному кримінальному провадженні, оскільки за його допомогою може бути виконане завдання досудового розслідування щодо встановлення та з`ясування всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, прийшов до висновку про наявність достатніх підстав накладення арешту на деревину. Одночасно, слідчим суддею встановлено, що вантажний автомобіль марки «ЗИЛ» моделі «131» д.н.з. НОМЕР_1 не є предметом даного кримінального правопорушення, а тому, приймаючи до уваги принципи розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб, прийшов до висновку про те, що вказаний транспортний засіб не відповідає критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК України, у зв`язку з чим відмовив у задоволенні клопотання про арешт вказаного майна.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання задовольнити. Посилається на ті самі доводи, які наведені у клопотанні та наполягає на тому, що вказане у клопотанні майно, в тому числі і транспортний засіб, визнане речовим доказом. Стороною обвинувачення доведена необхідність арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом 2 частини 1 статті 170 КПК України. Вважає, що слідчим суддею не враховано того факту, що ОСОБА_8 , при виявленні кримінального правопорушення працівниками поліції скинув всю деревину з кузова вантажного автомобіля та намагався залишити місце події. Таким чином, транспортний засіб є знаряддями можливого вчинення цього злочину, а тому з метою забезпечення кримінального провадження також підлягає арешту.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно до вимог ст. 370, 372 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У відповідності до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону.

Цим вимогам закону ухвала слідчого судді від 28.03.2023 відповідає в повній мірі.

З матеріалів судового провадження вбачається, що зареєстровано СВ ВП № 1 Мукачівського РУП ГУ НП в Закарпатській областіпроводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000127 від 11.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

13.03.2023 надійшло клопотання заступника керівника Мукачівської окружної прокуратури начальника Свалявського відділу Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_6 про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000127 від 11.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

-3-

Ухвалою слідчого судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 28.03.2023, частково задоволено клопотання прокурора та накладено арешт на майно вилучене у ході огляду місця події від 10.03.2023 майно, а саме: деревину породи «Бук» у загальній кількості 4,5 м3, яка знаходиться в кузові транспортного засобу марки «ЗИЛ» моделі «131» д.н.з. НОМЕР_1 та поміщена на ПВД «Свалява» філії «Свалявське ЛГ» ДП «Ліси України» із забороною користування та розпоряджатися нею.

Висновки слідчого судді в частині накладення арешту на вищевказане майно ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому законність ухвали в цій частині, в силу положень ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Також з ухвали від 28.03.2023 вбачається, що висновок слідчого судді з приводу відсутності підстав для задоволення клопотання в частині накладення арешту на транспортний засіб марки «ЗИЛ» моделі «131» д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , ґрунтується на матеріалах справи та вимогах КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Згідно ст. 94, 132, 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

-4-

За приписами ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

З матеріалів судового провадження вбачається, що слідчий суддя у відповідності до вимог ст. 170-173 КПК України, з`ясував всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна, в тому числі належно перевірив наведені в клопотанні прокурором доводи щодо необхідності накладення арешту на майно, а саме: транспортний засіб марки «ЗИЛ» моделі «131» д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , іприйшов до правильного висновку про не доведення прокурором необхідності арешту цього майна, у зв`язку з відсутністю обрунтування мети та підстав, з якими потрібно здійснити арешт майна відповідно до вимог ст. 170,171 КПК України.

Слідчим суддею належно враховано, що згідно п. 3 ч. 2 ст. 167 КПК України, на майно може бути накладено арешт, коли встановлено, що воно є предметом кримінального правопорушення, а не в разі припущення, що майно може бути предметом кримінального правопорушення, як про це зазначає у клопотанні прокурор, до того ж, не визначивши правову природу та належність тимчасово вилученого майна.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про накладення арешту на майно, слідчий суддя правильно врахував той факт, що обмеження права власності є недопустимим, відтак рішення слідчого судді в частині відмови в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно, є законним та обґрунтованим, вирішено з дотриманням вимог ст. 170-173 КПК України, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженим та оціненими судом.

Крім того, слідчим суддею обґрунтовано встановлено, що власник майна ОСОБА_8 користується транспортним засобом на законних підставах з метою матеріального забезпечення своєї сім`ї, стороною обвинувачення не доведено необхідність подальшого втручання у володіння ОСОБА_8 своїм майном, а посилання прокурора в апеляційній скарзі на факт визнання автомобіля та свідоцтва про його реєстрацію речовими доказами не може слугувати єдиною підставою для накладення арешту на майно, навіть з урахуванням поведінки ОСОБА_8 після виявлення його з деревиною працівниками поліції.

Вказані обставини в сукупності, колегія суддів вважає таким, що підтверджують те, що прокурором не дотримано вимоги ч. 2 ст. 171, ч. 5 ст. 132 КПК України, згідно яких при підготовці клопотання про арешт майна і під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання про накладення арешту на транспортний засіб марки «ЗИЛ» моделі «131» д.н.з. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , слідчий суддя правильно врахував той факт, що клопотання прокурора не містить обґрунтування мети і підстав для арешту відповідно до вимог ст. 170,171 КПК України, відтак рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, вирішено з дотриманням вимог ст. 170-173 КПК України, ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженим та оціненими судом, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

Наведені в апеляційній скарзі прокурора інші доводи були предметом перевірки та розгляду слідчим суддею і підстав для їх задоволення не встановлено. Зазначені мотиви не дають підстав для зміни чи скасування ухвали слідчого судді і накладення арешту на майно в арешті якого відмовлено.

-5-

З урахуванням вищевикладеного, доводи апеляційної скарги про незаконність ухвали слідчого судді, колегія суддів відхиляє як такі, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду апеляційної скарги.

На інші дані, які б могли вплинути на законність та обґрунтованість судового рішення, та які б могли слугувати безумовною підставою для його скасування, в апеляційній скарзі не вказується, і такі в матеріалах судового провадження відсутні.

Порушень норм кримінального процесуального закону, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, апеляційним судом не встановлено.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час розгляду судової справи прокурор не заявляв клопотань про приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б підтверджували обґрунтованість доводів поданого ним клопотання чи могли б істотно вплинути на вищевказані висновки апеляційного суду; а також положення ст.404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу заступника керівника Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Свалявського районного суду Закарпатської області від 28.03.2023 про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні № 0000127 від 11.03.2023 ,- без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді