Справа № 750/6025/21 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/267/23
Категорія - - ч.2 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 вересня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

потерпілої - ОСОБА_7

представника потерпілої - ОСОБА_8

захисників - ОСОБА_9 , ОСОБА_10

обвинуваченого - ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000682 за апеляційними скаргами: захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , та потерпілої ОСОБА_7 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , не одружений, освіта професійно-технічна, не працює, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання на виконання вироку суду.

Застосовано відносно ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, до набрання вироком законної сили, на ОСОБА_11 покладено наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований і проживає без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь: потерпілої ОСОБА_7 - 500000 грн моральної шкоди; КНП «Чернігівська обласна лікарня» Чернігівської обласної ради - 5631,65 грн; держави - 4563,20 грн процесуальних витрат.

Долю речових доказів вирішено відповідно до ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 26 лютого 2021 року о 17:55 год, ОСОБА_11 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на дитячому майданчику біля будинку № 25-Б по вул. Льотна в м. Чернігові, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних стосунків, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс щонайменше чотири удари кулаком правої руки по голові ОСОБА_13 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, що морфологічно проявилась наступним комплексом тілесних ушкоджень: садно крила носу справа; два садна в ділянці правої брови; синець обличчя, що займає праві навколоочну, вилицеву та щічну ділянки; синець обличчя, що займає ліві привушну, скроневу та завушну ділянки; синець, що розташовується в лівій лобно-тім`яній ділянці; синець лівої навколоочної ділянки; крововилив під склеру правого ока; кроовилив під слизову оболонку верхньої губи; забої м`яких тканин правої та лівої вилицевих ділянок; крововиливи в м`які тканини шкірно-м`язового клаптя лівої лобно-тім`яної ділянки та правої виличної ділянки; крововилив під тверду мозкову оболонку загальним об`ємом біля 97 мілілітрів над випуклою поверхнею лівих скроневої, лобної, потиличної часток з переходом на основу черепа - передня та середня черепні ями зліва та ліва частина намету мозочка; крововилив під м`які мозкові оболонки над тім`яною часткою лівої півкулі мозку, які за ознакою небезпеки для життя мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_13 настала ІНФОРМАЦІЯ_2 о 10 год 50 хв від набряку речовини головного мозку, який є безпосереднім ускладненням описаного вище комплексу закритої черепно-мозкової травми.

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини ОСОБА_11 та кваліфікацію його дій, просив змінити вирок суду першої інстанції та призначити останньому покарання за ч.2 ст.121 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком. Також просив зменшити суму моральної шкоди до 200000 грн. Вказав, що судом безпідставно зазначено про відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого. Так, в обвинувальному акті чітко було зазначено, що обставинами, які пом`якшують покарання, є щире каяття ОСОБА_11 та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке виразилось у добровільному наданні працівникам поліції свого одягу, наданні показань на стадії досудового розслідування. Також обвинувачений добровільно перерахував потерпілій грошові кошти у сумі 12118 грн в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди. Відтак, вказані обставини, відповідно до ст.66 КК України є пом`якшуючими. Зазначив, що визначений судом розмір моральної шкоди на користь ОСОБА_7 є необґрунтованим та надмірно завищеним, оскільки посилання в позовній заяві про те, що померлий займався бізнесом та отримував значний дохід, не підтверджено документально.

Захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити вирок місцевого суду та призначити ОСОБА_11 покарання за ч.2 ст.121 КК України, із застосуванням ст.69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.75 КК України, звільнити ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки. Також просив зменшити розмір моральної шкоди до 200000 грн. Вказав, що суд безпідставно не визнав обставинами, які пом`якшують покарання його підзахисного: щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення; добровільне відшкодування завданого збитку. Звернув увагу, що ОСОБА_11 повністю визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, у ході досудового слідства та в суді надавав визнавальні показання, активно сприяв слідству та суду, неодноразово просив вибачення у потерпілої, відшкодував їй заподіяну матеріальну шкоду, що є обставинами, які пом`якшують його відповідальність, які суд необґрунтовано не визнав такими. Зазначив, що пом`якшуючою також є обставина, як вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин, а саме неправильної оцінки дій потерпілого, який з добрих намірів поцікавився станом обвинуваченого, проте останній хибно його зрозумів та сприйняв за намір пограбувати.

Потерпіла ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, в якій просила змінити вирок суду першої інстанції та задовольнити її цивільний позов у повному обсязі, шляхом стягнення на її користь з обвинуваченого ОСОБА_11 1 000 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди, яка була завдана смертю її чоловіка, Вказала, що суд правильно описав характер кримінального правопорушення, ступінь вини обвинуваченого та виняткову несправедливість обставин, за яких стався злочин. Проте вважає, що суд фактично не оцінив глибину душевних страждань, які довелося і доводиться переживати їй через втрату чоловіка. Зазначила, що зменшення судом розміру моральної шкоди ніяк не сприятиме відновленню почуття справедливості.

Заслухавши доповідь судді; обвинуваченого ОСОБА_11 та його захисників, які підтримали свої апеляційні скарги й просили їх задовольнити, відмовивши у задоволенні апеляційної скарги потерпілої; потерпілу ОСОБА_7 та її представника, котрі підтримали свою апеляційну скаргу і просили відмовити у задоволенні апеляційних скарг сторони захисту; думку прокурора, котрий погодився з позицією потерпілої; перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з огляду на таке.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій в апеляційній скарзі учасника процесу не оспорюються.

Згідно зі статтями 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Норми зазначеного Кодексу наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

На спростування доводів апеляційних скарг сторони захисту з приводу неврахування місцевим судом обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_11 - його щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування завданої матеріальної шкоди, слід зазначити наступне.

Так, щире каяття характеризує суб`єктивне ставлення винного до вчиненого злочину, яке полягає в тому, що він визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого і бажання виправити ситуацію, що склалася. Щире каяття має характеризувати поведінку особи після вчинення злочину суто з позиції психологічної внутрішньої переорієнтації суб`єкта, справжнє засудження свого діяння, визнання його антисуспільного характеру, про що мають свідчити і об`єктивні дані про зміну в ціннісних пріоритетах та способі життя.

Той факт, що ОСОБА_11 визнав свою вину, не може безумовно свідчити про щире каяття з приводу вчиненого. Адже щире каяття передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінальних протиправних діянь, ще й щирий жаль із цього приводу та осуд своєї поведінки.

Проте його поведінка не свідчить, що він прагне усунути заподіяну шкоду, останній не продемонстрував свій жаль по відношенню до потерпілої, вжиття щирих заходів відносно останньої, у зв`язку із чим ОСОБА_14 обвинуваченого не пробачили і наполягала на максимальному виді покарання.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, яка пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, надання допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 674/1608/17).

Проте, ОСОБА_11 не надав будь-якої допомоги органам досудового розслідування, оскільки вчинення ним злочину було очевидним, а обставини його вчинення та наслідки були встановлені працівниками поліції.

Щодо часткового відшкодування обвинуваченим завданої шкоди, то це добровільні дії, які фактично усувають негативні наслідки вчиненого злочину. Закон прямо вказує, що відшкодування повинно бути реальним та в повному обсязі (постанова Верховного Суду від 12.04.2023 справі №363/931/22 (провадження № 51-1178км23).

Посилання захисників на наявність підстав для призначення ОСОБА_11 покарання із застуванням ст.69 КК України та із звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України, не заслуговує на увагу.

Зокрема, статтею 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за цей злочин.

Частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити із системного тлумачення статей 66 та 69 КК і тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину.

Ці обставини у своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

При цьому, призначаючи засудженому більш м`який вид покарання, аніж встановлений санкцією статті (частини статті) Особливої частини КК, суд має належно обґрунтувати, що саме цей захід примусу дозволить досягти ключової мети покарання, а саме виправлення винної особи та запобігання вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При застосуванні положень статті 75 КК України, законодавець підкреслює важливість досягнення такої цілі покарання, як виправлення засудженої особи, прямо вказавши, що звільнення з випробуванням застосовується, якщо суд дійде висновку про можливість її виправлення без відбування покарання, де суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, а й інші обставини справи.

В аспекті досягнення мети покарання виправлення є таким впливом покарання на свідомість особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, за допомогою якого усуваються ті її негативні риси, які призвели до вчинення кримінального правопорушення, що виявляється, зокрема, у внесенні коректив у її соціально-психологічні характеристики, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального.

Досягнення мети виправлення означає, що в особистості засудженого в результаті застосування до нього покарання відбулися такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення і засудження вчиненої суспільно небезпечної дії та своєї винуватості.

Перше притягнення до кримінальної відповідальності, наявність хронічного захворювання, а також відшкодування заподіяної матеріальної шкоди і висловлений обвинуваченим намір відшкодувати в подальшому моральну шкоду, в контексті застосування положень статті 75 КК України, автоматично не свідчить про можливість виправлення особи без відбування покарання. Існування таких обставин зумовлює більш виважений підхід при обранні судом заходу примусу, однак відокремлено від інших обставин, не є достатнім до належного обґрунтування висновку про можливість виправлення обвинуваченого через звільнення від відбування покарання з випробуванням.

А тому, призначаючи ОСОБА_11 міру покарання, суд першої інстанції з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки та тяжкість скоєного кримінального правопорушення; відношення обвинуваченого до скоєного, дані про його особу, який раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, не працює, наявність хронічного захворювання; відсутність обставин, які пом`якшують покарання; обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення особою, що перебувала в стані алкогольного сп`яніння; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі на строк, наближений до мінімального, передбачений санкцією ч.2 ст.121 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання неможливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

На переконання колегії суддів, зазначені вище обставини, у своїй сукупності, не дають підстав для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.69, ст.75 КК України.

Тому призначене ОСОБА_11 покарання, визначене місцевим судом, з урахуванням обставин, які бралися ним до уваги при його призначенні, не становить «особистого надмірного тягаря для особи», адже воно відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав особи.

Отже, всі обставини, на які посилаються захисники, судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_11 враховані, тому доводи про суворість призначеного покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту у цій частині.

Доводи апелянтів щодо необ`єктивного, несправедливого та співрозмірного обсягу страждань морального відшкодування, не заслуговують на увагу, з наступних міркувань.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно п.3 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про відшкодування моральної шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

За змістом ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Місцевим судом встановлено, що чоловік потерпілої ОСОБА_7 - ОСОБА_13 помер внаслідок протиправних дій ОСОБА_11 .

Задовольняючи частково позовні вимоги потерпілої ОСОБА_7 про стягнення завданої моральної шкоди з обвинуваченого, місцевий суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Крім того, на переконання колегії суддів, розмір стягнутого з ОСОБА_11 морального відшкодування є адекватним тим моральним стражданням і переживанням, яких зазнала потерпіла внаслідок загибелі її чоловіка, та не підлягає збільшенню або зменшенню.

За таких підстав, цивільний позов у кримінальному провадженні розглянуто з дотриманням положень статей 128, 129 КПК України та статей 15, 16, 23, 1167 ЦК України, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг потерпілої та сторони захисту.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 , та потерпілої ОСОБА_7 - залишити без задоволення, а вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 грудня 2022 року щодо ОСОБА_11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4