Провадження №: 1-кс/755/2861/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" вересня 2023 р. м. Київ Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000135 від 05.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,

за участю: слідчого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_3 , за погодженням із прокурором прокуратури АР Крим та м. Севастополя ОСОБА_4 , звернувся до суду в рамках кримінального провадження № 0000135 від 05.06.2023 року з клопотанням про накладення арешту на майно.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що СУ ГУСБ України в АР Крим здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000135 від 05.06.2023 року за підозрою громадянки України ОСОБА_5 , у добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних судових органах, створених на тимчасово окупованій території, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що під час окупації рф частини території України, громадянка України ОСОБА_5 маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів окупації АР Крим з боку рф, з власної ініціативи, добровільно вирішила особисто взяти участь в утворенні та функціонуванні на території АР Крим системи незаконних органів окупаційної судової влади, де працевлаштувалася до незаконно створеного окупаційною владою російської федерації судового органу на посаду «судді» так званого «Бахчисарайского районного суда», де і здійснювала «правосуддя» від імені та в інтересах країни-окупанта.

У подальшому, продовжуючи свій злочинний умисел на зайняття посади в незаконних судових органах на тимчасово окупованій території півострова Крим, громадянка України ОСОБА_5 , у невстановлених досудовим розслідуванням час та обставинах, проте не раніше 10.05.2023 року, діючи з прямим умислом та усвідомлюючи протиправний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, всупереч врегульованим чинним законодавством України суспільним відносинам у сфері національної безпеки України, перебуваючи на тимчасово окупованій території АР Крим, працевлаштувалася до незаконно створеного окупаційною владою російської федерації судового органу на посаду «судді» так званого «Верховного суду Республіки Крим».

Так, 10.05.2023 року на підставі указу президента російської федерації № 332 «О назначении судей федеральных судов» ОСОБА_5 призначено на посаду «судді» так званого «Верховного суда Республики Крым» терміном на 6 років.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України добровільному зайнятті громадянином України посади в незаконних судових органах, створених на тимчасово окупованій території.

15.08.2023 року в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, було опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України та повістки про виклик останньої до СУ ГУ СБУ в АР Крим на 19.08.2023 року, 20.08.2023 року та 21.08.2023 року в період часу з 09:00 по 18:00 для вручення письмового повідомлення про підозру та проведення інших слідчих (процесуальних) дій.

Санкція кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, в якому обґрунтовано підозрюється громадянка України ОСОБА_5 , передбачає можливість конфіскації майна, як виду покарання.

Згідно інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у громадянки України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , на праві власності перебуває 1/1 квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Слідчий в клопотанні зазначає, застосування зазначених обмежень надасть змогу зберегти майно, унеможливить його подальше приховання, відчуження, та забезпечить можливість здійснити конфіскацію майна як виду покарання.

Крім того, арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні кримінального правопорушення. Для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збережені цього майна до встановлення фактичних обставин вчинення злочинів.

Таким чином, з метою запобігання можливості відчуження цього майна та недопущення виведення його з-під арешту, необхідно накласти арешт із забороною вчиняти будь-які дії щодо його відчуження.

Крім того, з метою забезпечення арешту майна, запобігання зникненню, втрати або пошкодження арештованого майна та забезпечення його схоронності, дане клопотання прошу розглянути без повідомлення власника даного майна та без участі його представників.

Слідчий у судовому засіданні підтримав клопотання та просив його задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 172 КПК України власник майна не повідомлявся про розгляд клопотання, оскільки існує ризик того, що дізнавшись про внесення та розгляд клопотання, власник майна здійснить відчуження або інше розпорядження належним йому майном, що унеможливить накладення на нього арешту, а отже, створить перешкоди у забезпеченні конфіскації майна.

Слідчий суддя, вислухавши слідчого, вивчивши клопотання, дослідивши матеріали додані до клопотання, дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно частини другої вказаної статті КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону. Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна. Тобто, накладення арешту на майно фізичної особи, з метою його конфіскації як виду покарання, можливе у випадку здійснення провадження щодо такої фізичної особи та за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може застосувати до фізичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Судом було встановлено, що 05.06.2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000135 були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

10.08.2023 року старшим слідчим 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_3 складено повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, за ч. 7 ст. 111-1 КК України.

15.08.2023 року в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, було опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України та повістки про виклик останньої до СУ ГУ СБУ в АР Крим на 19.08.2023 року, 20.08.2023 року та 21.08.2023 року в період часу з 09:00 по 18:00 для вручення письмового повідомлення про підозру та проведення інших слідчих (процесуальних) дій.

Постановою старшого слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_3 від 22.08.2023 року ОСОБА_5 оголошено у розшук.

У судовому засіданні слідчим суддею не встановлено, що клопотання суперечить вищезазначеним вимогам КПК України, тобто не містить правових підстав для арешту майна, достатності доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, вказівки на розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження або не є пропорційним, тобто не відповідає тяжкості правопорушення і становитиме особистий і надмірний тягар для володільця майна.

Як вбачається з тексту поданого клопотання, слідчий просить накласти арешт на майно із забороною вчиняти будь-які дії щодо відчуження вказаного майна.

Стаття 41 Конституції України гарантує, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності і право приватної власності є непорушним.

Аналогічні гарантії захисту права власності містяться у статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод 1950 року, згідно якого ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див., серед інших джерел, рішення у справах «Іммобіліаре Саффі проти Італії» (Immobiliare Saffi v. Italy), заява № 22774/93, п. 44, ECHR 1999-V, та «Вістіньш і Препьолкінс проти Латвії», заява № 71243/01, п. 93, від 25 жовтня 2012 року).

У своєму рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява № 19336/04 п. 168, Європейський суд з прав людини також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льон рот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), пп. 69 і 73, Series A № 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» (James and Others v. The United Kingdom), п. 50, Series A № 98).

Згідно ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Як вбачається з матеріалів клопотання згідно з інформацією інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у громадянки України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 , на праві власності перебуває 1/1 квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Враховуючи вищенаведене, та те, що вказане у клопотанні майно може підлягати конфіскації, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, санкція якої передбачає додаткове покарання у виді конфіскації майна, тому слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про накладення арешту на це майно є обгрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 170-173, 175,309, 372, 392, 532 КПК України, слідча суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого 3 відділу слідчого управління Головного управління СБ України в Автономній Республіці Крим ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, у рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000135 від 05.06.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України задовольнити. Накласти арешт на майно, власником якого на праві власності є громадянка України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 : квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Заборонити державним реєстраторам та органам державної реєстрації прав (в тому числі, але не виключно Міністерству юстиції України та його територіальним органам), виконавчим органам сільських, селищних та міських рад, Київській міській, районним у місті Києві державним адміністраціям, акредитованим суб`єктам, нотаріусам, іншим особам та органам, які виконують функції державного реєстратора, вчиняти реєстраційні дії щодо: квартири за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві власності належить громадянці України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНКОПП НОМЕР_1 .

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокуратуру АР Крим та м. Севастополя.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з моменту її оголошення.

Роз`яснити сторонам кримінального провадження, що підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування за їх клопотанням, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчий суддя ОСОБА_1