ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1557/23 Справа № 203/5256/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

її представника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

захисника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені Дніпровського апеляційного суду в кримінальне провадження № 0001019 від 13.11.2021 рокуза апеляційною скаргою потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_7 на вирок Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 02 лютого 2023 року, яким:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

визнано винним та засуджено за ч.1 ст.125 Кримінального кодексу України (далі- КК) до покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Цивільний позов ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_11 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, - 5000 (п`ять тисяч) гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_11 відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення, - 2000 (дві тисячі) гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_7 відмовлено.

Судові витрати та речові докази у справі відсутні. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

В С Т А Н О В И Л А :

Оскаржуваним вироком ОСОБА_9 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення за наступних обставин.

22.10.2021 приблизно о 20:30 годині в квартирі АДРЕСА_3 на ґрунті особистих неприязних стосунків виник конфлікт між ОСОБА_9 та раніше знайомою йому потерпілою ОСОБА_11 , у ході якого у ОСОБА_9 виник протиправний умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_11 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій протиправний умисел, бажаючи заподіяти ОСОБА_11 тілесні ушкодження, ОСОБА_9 , діючи умисно, раптово наблизився до потерпілої ОСОБА_11 , хапаючи останню двома руками за ліве та праве передпліччя, при цьому стискаючи їх, наніс удар в область лівого плеча.

Далі, знаходячись за вказаною адресою, ОСОБА_9 , не зупиняючись на досягнутому, доводячи свій протиправний умисел до кінця, знаходячись у безпосередній близькості від потерпілої, умисно наніс потерпілій ОСОБА_11 почергово не менше 6 разів удари правою ногою в область нижньої та верхньої частини правої та лівої ноги. Внаслідок чого, ОСОБА_9 згідно висновку експерта №2986е від 24.11.2021 року спричинив потерпілій ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді:11-ти синців по зовнішній поверхні лівого плеча у верхній та нижніх третинах, по задньо-внутрішній поверхні лівого плеча у нижній третині, по зовнішній поверхні лівого передпліччя у верхній третині, по зовнішній поверхні правого колінного суглобу, по зовнішній поверхні правого стегна у нижній третині, в проекції правої підколінної ямки, по зовнішній поверхні правої гомілки у верхній третині, по передньо-зовнішній поверхні правої гомілки у середній третині, по передній поверхні лівого колінного суглобу та по передній поверхні лівої гомілки у верхній третині, які за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

В цей же день о 20.40 годині, продовжуючи реалізовувати свій протиправний умисел та не зупиняючись на досягнутому, у ОСОБА_9 в приміщенні своєї квартири АДРЕСА_3 , де в нього на ґрунті особистих неприязних стосунків виник конфлікт з раніше знайомою йому потерпілою ОСОБА_7 , виник протиправний умисел, направлений на заподіяння ОСОБА_7 тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій протиправний умисел, бажаючи заподіяти ОСОБА_7 тілесні ушкодження, ОСОБА_9 , знаходячись на сходовому майданчику біля своєї квартири, діючи умисно, раптово наблизився до потерпілої ОСОБА_7 та наніс правою ногою не менше двох ударів по правій та лівій нозі потерпілій ОСОБА_7 , від яких вона впала на підлогу. Згідно висновку експерта №2987е від 24.11.2021 року ОСОБА_7 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: трьох синців по задній поверхні лівого стегна у середній третині, по задньо- внутрішній поверхні лівого стегна у нижній третині, які за своїм характером відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки.

В апеляційній скарзі потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_7 порушують питання про скасування вироку суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 покарання та долі вирішеного цивільного позову по відшкодуванню їм моральної шкоди. Вважають призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання занадто м`яким, оскільки, на думку апелянтів, суд не врахував, як обтяжуючу згідно ст.67 КК обставину, вчинення кримінального правопорушення відносно потерпілої ОСОБА_11 , 1941 року народження, що вона є особою похилого віку та має інвалідність, а також не врахував позицію прокурора і потерпілих, які наполягали на призначення винному покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Окрім того, потерпілі вважають, що суд першої інстанції поверхового розглянув їх цивільний позов про відшкодування моральної шкоди та безпідставно задовольнив його частково.

Тому просять апеляційний суд скасувати вирок Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 02 лютого 2023 року в частині призначеного покарання та вирішеного цивільного позову, постановити новий вирок, яким ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК призначити покарання у виді 200 годин громадських робіт та стягнути на відшкодування моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_11 15 000 грн, на користь потерпілої ОСОБА_7 5 000 грн.

В судове засідання апеляційної інстанції потерпіла ОСОБА_11 не з`явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату та час судового розгляду, про причини своєї неявки суд не повідомила, але її неявка, відповідно до приписів ч.4 ст.405 КПК, не перешкоджає апеляційному розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши:

- прокурора, яка частково погодився з доводами апеляційної скарги потерпілих та просила збільшити розмір відшкодування моральної шкоди з обвинуваченого ОСОБА_9 , але заперечувала проти посилення винному виду та розміру покарання;

- потерпілої та її представника, які повністю підтримали подану ними апеляційну скаргу та наполягали на її задоволенні;

- обвинуваченого та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги потерпілої сторони та просили залишити вирок суду без змін

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 Кримінального процесуального кодексу України (далі- КПК) суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, при цьому його законність повинна базуватись на правильному застосуванні норм матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених положеннями Кримінального процесуального кодексу України.

Апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, встановлених вироком суду, а також правова кваліфікація його дій за ч.1 ст.125 КК, ґрунтуються на зібраних по справі та перевіреними судом доказах, являються обґрунтованими, належним чином мотивованими, не оспорюються потерпілими в апеляційній скарзі, а тому, відповідно до ч.1 ст.404 КПК, судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Всупереч доводам апеляційної скарги потерпілих, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст.50, 65 КК та роз`яснюючих положень постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК, є кримінальним проступком, дані про особу обвинуваченого, який раніше до кримінальної відповідальності не притягався, на обліку лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, знаходиться в цивільному шлюбі, має на утриманні двох малолітніх дітей.

При цьому суд не прийняв до уваги характеристику ОСОБА_9 , видану ДОП СДОП Дніпровського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, оскільки в ній зазначено, що на обвинуваченого надходили скарги зі сторони сусідів, характеризується, як особа неадекватна, а потім зазначено, що він характеризується позитивно, тобто містить відомості, які суперечать один одному.

Обставин, що відповідно до ст.66 КК пом`якшують покарання обвинуваченого, судом не встановлено. Натомість обставиною, що відповідно до ст.67 КК обтяжує покарання обвинуваченого, суд визнав - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

З таким висновками місцевого суду погоджується й колегія суддів та вважає, що призначений вид та розмір покарання обвинуваченому ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК у виді штрафу відповідатиме визначеним статтями 50, 65 КК загальним засадам та меті покарання, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів. Переконливих аргументів, які б вказували на наявність підстав для посилення покарання обвинуваченому ОСОБА_9 на чому наполягає потерпіла сторона, в апеляційній скарзі не наведено, а суд апеляційної інстанції таких підстав не вбачає з огляду на право суду на «судову дискрецію» у виборі виду і розміру покарання, яке призначено в межах санкції статті кримінального закону, за яким ОСОБА_9 визнано винним.

На думку апеляційного суду призначене обвинуваченому покарання - є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості правопорушення, сприятиме виправленню винного та попередженню вчинення ним нових злочинів, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи», адже відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Суд апеляційної інстанції також не погоджується з доводами апеляційної скарги потерпілих щодо неправильного вирішення їх цивільного позову про відшкодування моральної шкоди з винною особи, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.127, ч.1 ст.128 КК, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу України (далі- ЦК) розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

При цьому моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Вирішуючи долю цивільного позову потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_7 до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди та приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наступного.

По справі потерпілими ОСОБА_11 та ОСОБА_7 заявлені цивільні позовні заяви про відшкодування моральної шкоди в сумі - 15000 грн та 5000 гривень відповідно, оскільки внаслідок зазначених вище неправомірних дій обвинуваченого їм було завдано моральних та фізичних страждань, викликаних тілесними ушкодженнями, неможливістю працювати на час хвороби, втратою спокою, депресією, постійними душевними стражданнями, нервовими зривами.

Посилаючись на положення ч.4 ст.23 та ч.1 ст.1167 ЦК, у вироку місцевий суд зазначив, що не виникає сумніву, що у зв`язку з вчиненим правопорушенням потерпілі зазнали душевних страждань, пригніченість та страх.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. При визначенні розміру відшкодування слід врахувати тяжкість фізичних і моральних страждань позивачів, їх тривалість, істотність вимушених змін у їх життєвих стосунках.

Отже суд дійшов висновку, що потерпілим була заподіяна моральна шкода, але враховував, що мова йде про розумне і справедливе відшкодування (компенсацію) моральної шкоди, якої б вистачило для морального задоволення цивільного позивача з боку цивільного відповідача, а не про покарання останнього за його неправомірні дії, що не відповідало б принципам законодавства, визначеним статтею 3 ЦК. При цьому суд відхилив доводи позивачів щодо неможливості працювати на період хвороби, оскільки останні не працюють, а ОСОБА_11 є пенсіонером.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який при цьому виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Тома проти Люксембургу» (2001 рік), «Калок проти Франції» (2000 рік) та «Недбала проти Польщі» (2000 рік) ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

За таких обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини справи, діяння обвинуваченого, моральні страждання потерпілих, відсутність істотних вимушених змін у їх життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, колегія суддів вважає, що суд прийняв обґрунтоване рішення про необхідність задовольнити позовні вимоги про стягнення моральної шкоди частково і стягнути на користь потерпілої ОСОБА_11 моральну шкоду у розмірі - 5000 гривень, на користь потерпілої ОСОБА_7 2000 гривень, оскільки такий розмір відшкодування відповідатиме критеріям справедливої сатисфакції.

Підсумовуючи вищенаведене колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_7 є безпідставною та задоволенню не підлягає, а вирок Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 02 лютого 2023 року відноснообвинуваченого ОСОБА_9 є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам ст.370 КПК, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, та 418, 419 КПК, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу потерпілих ОСОБА_11 та ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 02 лютого 2023 року відносно обвинуваченого ОСОБА_9 за ч.1 ст.125 КК залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили після її оголошення, але на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4