Романівський районний суд Житомирської області
УХВАЛА
18 серпня 2023 року смт. Романів
В ході досудового розслідування встановлено, що 03.08.2023 року до відділення поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області звернувся з письмовою заявою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 житель АДРЕСА_1 , про те, що 25.07.2023 року, близько 20 години, невстановлена особа на автобусній зупинці в смт. Любар Житомирського району, викрала належний йому мобільний телефон ОРРО синього кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ..
03.08.2023 року, під час проведення огляду місця події, на узбіччі дороги по вул. Максимчука, в смт. Любар, Житомирського району, Житомирської області, навпроти адміністративного приміщення відділення поліції №1 Житомирського РУП ГУНП в Житомирській області, що розташоване за адресою: смт. Любар, вул. Максимчука, 7, Житомирської області, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , добровільно видала працівникам поліції мобільний телефон марки «Oppo CPH 1931» у корпусі чорного кольору IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який, як пояснила ОСОБА_5 , вона викрала 25.07.2023 у нетверезого чоловіка, перебуваючи на зупинці громадського транспорту у смт. Любар Житомирського району Житомирської області.
Постановою слідчого СВ Відділення поліції № 1 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області 03 серпня 2023 року вищевказаний телефон визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.
Посилаючись на те, що телефон є тимчасово вилученим майном, зберіг на собі сліди кримінального правопорушення і може бути використаний як доказ, слідчий у даному кримінальному провадженні просить накласти арешт на зазначене майно, позбавивши власника та користувача права його відчуження, користування та розпорядження ним.
Дослідивши надані матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов висновку, що воно підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до статті 170 КК України арештом майна є тимчасове до скасування установленому КПК України порядку позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуженням розпорядження та користування майном щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.
Завданням арешту майна є запобігання, можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження.
Згідно з частиною 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема збереження речових доказів.
Зі змісту частини 3 статті 170 КПК України вбачається, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.
Відповідно до статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Частиною 1 статті 171 КПК України визначено, що з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором, а з метою забезпечення цивільного позову - також цивільний позивач.
Відповідно до частини 2 статті 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу.
Відповідно до показань потерпілого ОСОБА_4 зазначений мобільний телефон належить йому на праві власності, останній також надав фотокопію з упакування телефону із зазначенням ідентифікаційних номерів.
Слідчий суддя приходить до висновку про те, що мобільний телефон, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні, а відтак наявні підстави з якими законодавець пов`язує застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту вказаного майна.
Зокрема матеріали клопотання свідчать, що саме зазначений телефон був викрадений і він може зберегти на собі слідову інформацію.
Слідчим також зазначено, що підставою накладення арешту є також необхідність призначення та проведення судово-товарознавчої експертизи з метою визначення вартості телефону.
Отже, вказане майно має відношення до кримінального провадження і може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.
Матеріали провадження свідчать, що на цій стадії кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.
Обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.
Ненакладення арешту на вилучене майно із забороною права на відчуження, розпорядження та користування майном до проведення з ним криміналістичної експертизи або менш обтяжливий спосіб його накладення може призвести до втрати можливості визначити вартість майна, що, в свою чергу, призведе до втрати доказів у кримінальному провадженні і перешкодить досягненню мети кримінального провадження. При цьому, слідчий суддя зазначає, що арешт майна є тимчасовим заходом. У разі встановлення обставин, за яких в подальшому застосуванні цього заходу буде відсутня потреба, він може бути скасований повністю або частково слідчим суддею, зокрема за клопотанням власника майна.
Керуючись статтями 170-173, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -
Клопотання слідчого СВ Відділення поліції № 1 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 задовольнити.
Накласти арешт на мобільний телефон марки «Oppo CPH 1931» у корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 (без сім-карт та флеш-карти), який належить ОСОБА_4 , позбавивши власника та/або користувача тимчасово права відчуження, користування та розпорядження вказаними телефоном.
До скасування у встановленому законом порядку арешту, вказаний телефон залишити на зберігання на території Відділення поліції № 5 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області.
Виконання ухвали покласти на слідчого СВ Відділення поліції № 1 Житомирського районного управління поліції ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 .
Ухвала про арешт виконується негайно.

Ухвала слідчого судді про арешт майна може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 5 днів з дня її оголошення до Житомирського апеляційного суду.

Якщо ухвала постановлена без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Підозрюваний, захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні під час розгляду питання про арешт майна мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Слідчий суддя ОСОБА_1