Кропивницький апеляційний суд
№ провадження 11-кп/4809/351/23 Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
Категорія ст. 121 КК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.05.2023 року. Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 21 квітня 2023 року, якою стосовно обвинуваченого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Павлогорлівка Бобринецького району Кіровоградської області, зареєстрованого АДРЕСА_1 , фактично проживає АДРЕСА_2 , громадянин України, не одруженого, не працюючого, раніше не судимого,

продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят днів), тобто до 13 години хвилин 19 червня 2023 року без визначення застави.

Також, цією ухвалою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , однак судове рішення відносно них не оскард жується.

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Добровеличківського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження зареєстроване у Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000041 від 11.04.2021, за обвинуваченням ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та

ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 10.04.2021 року ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_6 разом із іншими спільними знайомими перебували за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_2 , де вживали горілку.

Цього ж дня, у період часу з 10.00 год. до 12.00 год., більш точний час у ході досудового розслідування не встановлено, до вказаних вище осіб, приєднався їх спільний знайомий ОСОБА_9 , який зайшовши до будинку та присівши за стіл почав розпивати з присутніми горілку.

У подальшому, під час вживання алкогольних напоїв ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_6 пригадали ОСОБА_9 ситуацію, яка була пов`язана з крадіжкою, а також тим, що ОСОБА_9 намагаючись уникнути відповідальності хотів звинуватити в усьому ОСОБА_6 , а тому між ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_6 виникла сварка, в ході якої

- ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_6 почали по черзі наносити удари в область голови, тулубу та кінцівок ОСОБА_9 . Загалом вдаривши не менше 22 разів в область голови, тулубу та кінцівок ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_6 спричинили потерпілому, згідно висновку експертизи №19 від 28.04.2021 року, легкі, середньої тяжкості та тяжкі тілесні ушкодження.

У подальшому, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 і ОСОБА_6 вивели ОСОБА_9 із двору домоволодіння, після чого останній попрямував у невідомому напрямку.

10.04.2021 року ОСОБА_9 було доставлено до Помічнянської лікарні для надання медичної допомоги, де ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_9 помер від отриманих тілесних ушкоджень. Смерть ОСОБА_9 настала від закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку та крововиливом під м`які мозкові оболонки головного мозку.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання про продовження обвинуваченим строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки на думку прокурора, ризики, які були підставою для обрання вказаного запобіжного заходу продовжують існувати, а судовий розгляд у кримінальному провадженні не завершився. Зокрема, зазначаючи, що у разі перебування ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 на волі вони можуть переховуватися від органу досудового розслідування та суду, так як у разі ухвалення обвинувального вироку відносно них, їм може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на значний термін. Також, обвинувачені можуть знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин справи та є ризик незаконного впливу на свідків та потерпілу з метою зміни та дачі показань на їх користь.

Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 21 квітня 2023 року обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою терміном на 60 днів, без визначення розміру застави.

Судове рішення мотивовано тим, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, наслідком якого стала смерть особи, офіційно місце проживання не зареєстроване. Також зі змісту обвинувального акта ОСОБА_6 на момент вчинення кримінального правопорушення перебував в стані алкогольного сп`яніння та інкриміноване кримінальне правопорушення вчинене групою осіб. Також, суд вважає, що на даний час ризики на які вказував прокурор не зменшилися та продовжують існувати.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, а саме у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, з мою того, щоб він міг заробляти собі на життя та збирати докази.

Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що час, який зазначений в обвинувальному акті не підтвердження жодними свідками.

При цьому, він прийшов до ОСОБА_7 близько 16.00 години потерпілий, ОСОБА_9 вже перебував у домоволодінні ОСОБА_7 та що відбувалось він не бачив.

Потерпілий ОСОБА_9 проявив агресію до нього, оскільки він відмовив у пошуках пляшки горілки та відмовив позичати гроші. Як повідомив свідок

ОСОБА_10 , ОСОБА_9 перший вдарив його по обличчю та вини у двох впали на землю. Він не більше трьох разів вдарив ОСОБА_9 , однак це були не силові удари. Навмисно він ОСОБА_9 не бив та вказане можуть підтвердити свідки.

Після їх сутички усі присутні почали пити горілку. При цьому, він не може пояснити, що за конфлікт виник між потерпілим та ОСОБА_8 . Однак після ударів ОСОБА_8 потерпілий покинув домоволодіння ОСОБА_7 , це була близько 17 години.

В цей день він більше ОСОБА_9 не бачив, однак є свідки, які бачили потерпілого близько о 19 год. за кілометр від свого місця проживання. При цьому, ОСОБА_9 було побито в парку, а деякі називають прізвища тих людей.

Також, апелянт зазначає про те, що у нього не має мети тікати, оскільки добровільно сів до машини працівників поліції, які відвезли його для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під варто.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали клопотання, які надійшли на електронну адресу апеляційного суду і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Колегія суддів за результатами апеляційного перегляду ухвали районного суду встановила, що зазначені вимоги кримінального закону слідчим суддею належно дотримані.

ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

Про наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, свідчить протокол огляду місця події від 11.04.2021 року, яким оглянуто та виявлено труп ОСОБА_9 із ознаками насильницької смерті; протокол огляду місця події від 12.04.2021 року, яким оглянуто будинок за адресою: АДРЕСА_2 , де вилучено 3 фрагменти дерев`яної палиці; протокол допиту потерпілої ОСОБА_11 ; протоколи допиту свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ; протокол слідчого експерименту від 08.06.2021 року; протокол слідчого експерименту від 13.04.2021 року; висновок експерта №19 від 28.04.2021 року, згідно якого на трупі ОСОБА_15 виявлено тілесні ушкодження, що відносять до категорії легких тілесних ушкоджень, середньої тяжкості тілесних ушкоджень з тривалим розладом здоров`я на термін більше трьох тижнів, а також тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. Смерть ОСОБА_9 настала від закритої черепно-мозкової травми з забоєм головного мозку та крововиливом під м`які мозкові оболонки головного мозку; висновок експерта №19-2 від 14.06.2021 року, згідно якого усі виявлені тілесні ушкодження на тілі ОСОБА_15 утворилися прижиттєво давністю біля одної доби; протокол слідчого експерименту від 08.06.2021 року; висновками експерта №55, 56 від 11.06.2021 року.

На думку колегії суддів, суддя прийшов до обґрунтованого висновку про наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.121 КК України, оскільки такий висновок підтверджується доданими до клопотання доказами, які можуть переконати об`єктивного спостерігача, що ОСОБА_6 міг вчинити інкриміноване йому кримінальне правопорушення.

Такий висновок також повною мірою узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра», зокрема викладеного у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування або суду були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті та під час винесення вироку, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, то суд на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_6 до вчинення злочинів, що пред`явлені в обвинуваченні, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, з чим погоджується і колегія суддів.

В той же час ,колегією судді не можуть бути враховані доводи ОСОБА_6 стосовно того, що він не вчиняв кримінальне правопорушення, оскільки останній в апеляційній скарзі зазначає про нанесення, як ним самим так і ОСОБА_8 тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_15 .

При цьому, колегія суддів розцінює доводи ОСОБА_6 стосовно того, що потерпілому ОСОБА_15 нанесли невідомі особи від яких останній помер, як такі, що повинні бути перевірені в ході судового розгляду.

Тобто, суддя, дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, у висновках, які зробив орган досудового розслідування відносно ОСОБА_6 встановив наявність ризиків передбачених ст. 177 КПК України.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що суддя дійшов правильного висновку про їх наявність, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження.

В контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

На підставі вище викладеного, а також враховуючи дані про особу підозрюваного, в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим та прокурором у клопотанні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне в матеріалах справи відсутні. За таких підстав, відсутні підстави вважати, що менш суворі запобіжні заходи будуть адекватними заходами у даному кримінальному провадженні, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності задовольнити клопотання, оскільки прокурор в повному обсязі довів суду обставини, які виправдовують продовження обмеження права ОСОБА_16 на особисту свободу.

Доводи про необґрунтованість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 колегією суддів не можуть бути враховано.

Не визнання вини та тяжкість злочину у якому підозрюється ОСОБА_6 в сукупності з мірою покарання, яка йому загрожує у разі визнання його винуватим, свідчать про наявність високого ступеню ризиків переховування його від суду, вчинення нових кримінальних правопорушень.

Санкція статті закону за вчинення злочину у якому обвинувачується ОСОБА_6 передбачає покарання у виді позбавлення волі.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, ОСОБА_6 розуміючи, що злочин є тяжкий, враховуючи відсутність обставин, які пом`якшують покарання може вчинити спроби направленні на переховування від суду.

Про наявність ризиків свідчить те, що ОСОБА_6 офіційно не працює, не одружений, не має на утриманні дітей, а тому у разі обрання йому більш м`якого запобіжного заходу може вчинити спроби переховування від органів досудового розслідування та вчинити нові кримінальні правопорушення.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків та інших обвинувачених потерпілої слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків та інших обвинувачених існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому, колегія суддів враховує, що ОСОБА_6 свідків та інших обвинувачених, тому є вагомі підстави вважати, що у разі застосування до нього альтернативного по відношенню до тримання під вартою запобіжного заходу, не пов`язаного з виключними запобіжниками у комунікації та його переміщеннях, останній зможе здійснити незаконний вплив на них з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєний злочин.

Окрім цього, особисте зобов`язання не може бути застосоване до обвинуваченого

ОСОБА_6 оскільки даний запобіжний захід є найбільш м`яким, а кримінальне правопорушення, яке вчинив останній є особливо тяжким.

Особиста порука, яка полягає у наданні особам, яких суд вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків і зобов`язуються за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи суду на першу про те вимогу, так в ході розслідування даного провадження таких осіб не встановлено.

Що стосується тверджень захисника про те, що до ОСОБА_6 можливо застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою,то такі доводи на переконання колегії суддів не спростовують висновок судді про наявність у даному кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та не можуть бути самостійною підставою для відмови у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження та доданих ініціатором клопотання доказів на підтвердження його обґрунтованості.

Колегією суддів не може бути враховано доводи про наявність місця проживання обвинуваченого, як підстава для зміни запобіжного заходу, оскільки вказане жодним чином не зменшує наявні ризики

Необхідно зазначити про те, що у ОСОБА_6 не має міцних соціальних зв`язків, які є достатнім стримуючим фактором в поведінці обвинуваченого, оскільки останній не одружений та утриманців не має.

В той же час, у справі наявна реальна можливість обвинуваченого ухилятись від кримінальної відповідальності шляхом переховування від органів досудового розслідування та/або суду шляхом залишення постійного місця проживання зумовлена наявністю можливості і засобів, в тому числі здійснення виїзду за межи території України.

З цих же підстав, колегія суддів залишає без задоволення доводи апеляції про недоведеність ризиків.

Враховуючи наведене, беручи до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення, а також те, що інший більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою - не забезпечить виконанням обвинуваченим процесуальних обов`язків, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи захисту про необхідність обрання підозрюваним запобіжного заходу

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Отже, ризики передбачені п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які мали місце та були враховані судом при обранні міри запобіжного заходу та продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжують існувати на даний час та не вичерпались і будуть продовжувати мати місце. Можливість настання ризиків безпосередньо залежить від застосування до обвинуваченого, більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, зокрема таких як особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт, застава.

А тому, належна поведінка ОСОБА_6 не може бути забезпечена шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою та не зможе запобігти спробам переховуватись суду, намагатися переховуватися в іншій країні, вчиняти нові кримінальні правопорушення.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 необхідно залишити без задоволення, ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 21 квітня 2023 року необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 183, 376, 407, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 21 квітня 2023 року, якою стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят днів) тобто до 13 години хвилин 19 червня 2023 року без визначення застави, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду є остаточною і в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4