справа № 361/2358/23
провадження № 1-кп/361/834/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.08.2023 м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000345 від 02.02.2023, який надійшов з Броварської окружної прокуратури по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бровари Київської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, не одруженого, на утриманні нікого не має, раніше судимого:

-12.07.2002 Апеляційним судом Київської області за ч. 2 п. 9 ст. 115 КК України до 10 років позбавлення волі;

-12.11.2013 Броварським міськрайонним судом Київської області за ч. 1 ст. 187 КК України до 3 років 6 місяців позбавлення волі;

-29.12.2018 Ірпінським міським судом Київської області за ст. 391, 71,72 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України,

ВСТАНОВИВ:

07.08.2023 через канцелярію суду прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , яке прокурор підтримав в судовому засіданні з посиланням на те, що ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України продовжують існувати і не зменшилися, а тому, з метою забезпечення виконання останнім покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від суду, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення та тяжкість покарання (від 8 до 15 років), враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_4 не одружений, на утриманні дітей не має, офіційно не працевлаштований, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків; 2) незаконно впливати на потерпілого, свідків у вказаному кримінальному провадженні, оскільки обвинуваченому відомо про місця їх проживання, роботи, а відтак перебуваючи на свободі обвинувачений матиме можливість незаконно впливати на них; 3) ймовірність вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки обвинувачений ОСОБА_4 , будучи раніше неодноразово судимим на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний корисливий насильницький злочин.

Застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, не забезпечить належну процесуальну поведінку останнього та унеможливить реалізацію викладених вище ризиків.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , позицію якої підтримав обвинувачений ОСОБА_4 , вважає, що клопотання прокурора задоволенню не підлягає, заявлені прокурором ризики є необґрунтованими, обвинувачений ОСОБА_4 має зареєстроване місце проживання, проживає разом із матір`ю та братом, які можуть його утримувати в разі застосування запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту, обвинувачений свою вину частково визнає, не має на меті уникати від суду чи впливати на свідків та потерпілого, прокурором не доведено неможливість застосувати більш м'який запобіжний захід, тому просить суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

З урахуванням позицій сторін, матеріалів справи та вимог закону суд визнає, що заявлене прокурором клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_4 підлягає задоволенню з таких міркувань.

Частиною І та 2 ст.183 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього кодексу. Запобіжний захід у вигляд тримання під вартою не може бути застосований, зокрема, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до частин 1, 2 та 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Ухвалою суду від 05.07.2023 обвинуваченому ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк застосування якого спливає 02.09.2023.

Враховуючи, що судовий розгляд продовжується, беручи до уваги складність справи та об'єм обвинувачення, суд приходить до висновку, що воно не буде завершено до спливу строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, обраного обвинуваченому ОСОБА_4 .

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу, так само як і для його продовження, є зокрема наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, а саме: переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином або вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до обвинуваченого має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і встановлених у судовому засіданні, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність (п.п. «а» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

При цьому кримінальний процесуальний закон не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, що ОСОБА_4 може переховуватися від суду з метою уникнення покарання є актуальним, зважаючи на тяжкість ймовірного покарання, оскільки останній обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від восьми до п`ятнадцяти років. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів слідства та суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

В розумінні практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини»).

З урахуванням викладених в обвинувальному акті обставин скоєння кримінального правопорушення, яке інкримінується ОСОБА_4 , а саме вчинення останнім протиправних дій, які вимагають значного рівня кримінальної рішучості, наявні обґрунтовані ризики, що обвинувачений ОСОБА_4 , перебуваючи не під вартою, здатний повторити такі ж кримінальні дії, які цього разу можуть закінчитися більш тяжкими наслідками.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 , маючи таку рішучість до вчинення протиправних дій, здатний ухилитись від слідства і суду, незаконно впливати на свідків, які ще не були допитані в судовому засіданні, з тим, щоб вони підтримали його версію події, і останні, з огляду на характер події, матимуть підстави побоюватися за своє життя і здоров`я.

Доводи захисника щодо того, що обвинувачений ОСОБА_4 має постійне місце проживання суд враховує, однак вважає, що вказана обставина не може бути вирішальною та не спростовує наявних ризиків, передбачених п.п. 1, 3 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти яким в даному випадку може лише застосування такого виняткового запобіжного заходу як тримання під вартою.

Інкриміноване ОСОБА_4 кримінальне правопорушення містить високу суспільну небезпечність.

З урахуванням наведеного, особи ОСОБА_4 , який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, в тому числі за скоєння особливо тяжкого злочину, не працюючого, не одруженого, утриманців не має, та тяжкості інкримінованого йому діяння, віку та стану його здоров`я, відсутності жодних медичних документів, які б могли підтвердити неможливість утримання підозрюваного у слідчому ізоляторі, суд вважає за доцільне продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

У відповідності до положень ст. ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практики ЄСПЛ, з урахуванням наявних ризиків, а отже й законних підстав в розрізі вимог Глави 18 КПК України, з метою запобігання спробам переховуватися від органу досудового розслідування та суду, вчинити інші кримінальні правопорушення, обраний стосовно ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не є надмірним чи таким, що принижує його гідність в розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Враховуючи викладені обставини, мету застосування запобіжних заходів, суд дійшов висновку, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж той, який запропоновано прокурором, є недоцільним, більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти визначеним ризикам, отже, відповідно до положень частини першої статті 177 та частини першої статті 178 КПК, суд вважає за доцільне клопотання прокурора задовольнити та продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів.

При цьому суд виходить із принципу презумпції невинуватості і не вирішує наперед процесуальну перспективу пред`явленого обвинувачення, а лише аналізує обґрунтованість та тяжкість його пред`явлення, суспільну небезпеку злочинних дій, в яких обвинувачується ОСОБА_4 , а саме у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчиненого в умовах воєнного стану особою, яка раніше вчинила розбій, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Керуючись ст. 177-178, 183, 194, 196-199, 331, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів по 05.10.2023 включно.

Ухвала підлягає негайному виконанню. Оскарження ухвали не перешкоджає її виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1