ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника третьої особи,

щодо майна якої вирішується

питання про арешт - адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали за апеляційною скаргою представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 червня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000358,-

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 червня 2023 року задоволено клопотання прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури, про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000358, та накладено арешт на вилучене 15 червня 2023 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1, в автомобілі Toyotа Land Cruiser, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , майно, а саме на: автомобіль Toyotа Land Сruiser 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , який відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу належить на праві власності громадянці ОСОБА_9 , яка згідно актового запису про смерть № 9498 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом заборони відчуження та розпорядження; грошові кошти: чотириста тридцять тисяч доларів США (сорок три пачки по сто купюр у кожній, номіналом по 100 доларів США); два мільйони гривень (дві упаковки Національного банку України, кожна по 1000000 гривень, купюрами по 1000 гривень); два мільйони гривень (дві упаковки поліетиленові Національного банку України, 10 пачок купюрами номіналом по 1000 гривень, у кожній упаковці по 1000000 гривень); два мільйони гривень (дві упаковки поліетиленові Національного банку України в кожній по 10 пачок по 100 штук кожна, номіналом по 1000 гривень, у кожній по 1000000 гривень); вісім мільйонів гривень (вісім поліетиленових упаковок Національного банку України у кожній по 10 пачок по 100 штук купюр номіналом по 1000 гривень, у кожній упаковці по 1000000 гривень) шляхом заборони права відчуження, розпорядження та користування; планшет Ipad чорного кольору в чохлі чорного кольору.

Мотивуючи ухвалене рішення слідчий суддя зазначив, що перелічене у клопотанні майно може бути використане у кримінальному провадженні як доказ, належним чином підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України, так як планшет містить відомості, які мають значення для кримінального провадження. Слідчий суддя зазначає, що із наданих органами досудового розслідування доказів вбачається, що з метою уникнення викриття діяльності злочинної організації здійснювалася передача грошових коштів через нелегальний пункт обміну валют, який працює поза межами банківської і фінансової системи, та розташований за адресою: АДРЕСА_1. Приміщення використовувалося членами злочинної організації для забезпечення злочинної діяльності на умовах конспірації, з якого сумку з отриманими грошовими коштами покладено до припаркованого поруч з будівлею автомобіля Toyotа Land Cruiser 1995 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 . Зважаючи, що стороною кримінального провадження доведено наявність підстав для накладення арешту, з метою збереження речових доказів, а також те, що є достатні підстави вважати, що воно дійсно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, та з метою забезпечення спеціальної конфіскації, слідчий суддя вважав за необхідне задоволення клопотання прокурора.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчого судді про арешт майна та ухвалити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури про арешт майна.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги адвокат вказує на те, що власник майна ОСОБА_8 не причетний до інкримінованого правопорушення, не має статусу у кримінальному провадженні. Також немає жодних доказів того, що вказане майно ОСОБА_8 було предметом, засобом чи знаряддям вчинення кримінального правопорушення, що таке майно зберегло на собі сліди кримінального правопорушення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час цього кримінального провадження; не встановлено, що таке одержане злочинним шляхом, внаслідок вчинення кримінального правопорушення; не встановлено, яким чином вказане майно може бути використано як доказ у згаданому кримінальному провадженні та що таке взагалі має відношення до цього кримінального провадження тощо. Наявність ухвали слідчого судді про легалізацію проведеного обшуку не свідчить про його законність та наявність достатніх правових підстав. Крім того, слідчим суддею не взято до уваги, що ОСОБА_8 був залучений до виконання договору та повинен був внести оплату за замовлену сількогосподарську техніки у сумі 430 000 доларів США та 16000000 грн., які були вилучені під час обшуку.

Заслухавши доповідь судді, доводи представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт адвоката ОСОБА_7 , яка підтримала вимоги апеляційної скарги та просила скасувати ухвалу слідчого судді, прокурора, який заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги та просивухвалу слідчого судді залишити без змін, дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбаченим цим кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Зазначеним вимогам ухвала слідчого судді про накладення арешту не відповідає.

Розглядаючи вимоги апеляційної скарги по суті, апеляційний суд зважає на те, що відповідно до ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому зазначеним Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Метою арешту майна є забезпечення кримінального провадження, забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, забезпечення конфіскації або спеціальної конфіскації. Арештованим може бути майно, яким володіє, користується чи розпоряджається підозрюваний, обвинувачений, засуджений, треті особи, юридична особа, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру за рішенням, ухвалою суду, слідчого судді. Треті особи, майно яких може бути арештовано, - особи, які отримали чи придбали у підозрюваної, обвинуваченої чи засудженої особи майно безоплатно або в обмін на суму, значно нижчу ринкової вартості, або знали чи повинні були знати, що мета такої передачі - отримання доходу від майна, здобутого внаслідок вчинення злочину, приховування злочину та/або уникнення конфіскації. Такі відомості щодо третьої особи повинні бути встановлені в судовому порядку на підставі достатності доказів.

Підставою арешту майна є наявність ухвали слідчого судді чи суду за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом злочину, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте злочинним шляхом, є доходом від вчиненого злочину або отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину. Арешт майна можливий також у випадках, коли санкцією статті Кримінального кодексу України, що інкримінується підозрюваному, обвинуваченому, передбачається застосування конфіскації, до підозрюваної, обвинуваченої особи заявлено цивільний позов у кримінальному провадженні. Арешт також може бути застосовано до майна третіх осіб.

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, а отже відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя зобов`язаний врахувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07 червня 2007 року у справі «Смирнов проти Росії» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Як слідує з оскаржуваної ухвали, слідчий суддя суду першої інстанції обмежився лише формальними висновками про відповідність майна, щодо якого вирішувалося питання про арешт, критеріям ст. 98 КПК України, та не дослідив і не надав будь-якої оцінки решті обставин, що відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 173 КПК України підлягають обов`язковому з`ясуванню та врахуванню при вирішенні питання про арешт майна у кримінальному провадженні.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

З наданих матеріалів вбачається, що в провадженні СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000358 від 30 вересня 2022 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст.204, ч.3 ст.209, ч.3 ст.362, ч.1 ст.366 КК України.

15 червня 2023 року, в порядку ч.3 ст.233 КПК України, з метою збереження речових доказів, було проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1, в автомобілі Toyotа Land Cruiser, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , в ході проведення якого було виявлено та вилучено: автомобіль Toyotа Land Сruiser 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ; грошові кошти: чотириста тридцять тисяч доларів США (сорок три пачки по сто купюр у кожній, номіналом по 100 доларів США); два мільйони гривень (дві упаковки Національного банку України, кожна по 1000000 гривень, купюрами по 1000 гривень); два мільйони гривень (дві упаковки поліетиленові Національного банку України, 10 пачок купюрами номіналом по 1000 гривень, у кожній упаковці по 1000000 гривень); два мільйони гривень (дві упаковки поліетиленові Національного банку України в кожній по 10 пачок по 100 штук кожна, номіналом по 1000 гривень, у кожній по 1000000 гривень); вісім мільйонів гривень (вісім поліетиленових упаковок Національного банку України у кожній по 10 пачок по 100 штук купюр номіналом по 1000 гривень, у кожній упаковці по 1000000 гривень); планшет Ipad чорного кольору в чохлі чорного кольору.

Постановою слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області від 15 червня 2023 року вилучені під час обшуку автомобіль Toyotа Land Сruiser 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 ; грошові кошти: чотириста тридцять тисяч доларів США (сорок три пачки по сто купюр у кожній, номіналом по 100 доларів США); два мільйони гривень (дві упаковки Національного банку України, кожна по 1000000 гривень, купюрами по 1000 гривень); два мільйони гривень (дві упаковки поліетиленові Національного банку України, 10 пачок купюрами номіналом по 1000 гривень, у кожній упаковці по 1000000 гривень); два мільйони гривень (дві упаковки поліетиленові Національного банку України в кожній по 10 пачок по 100 штук кожна, номіналом по 1000 гривень, у кожній по 1000000 гривень); вісім мільйонів гривень (вісім поліетиленових упаковок Національного банку України у кожній по 10 пачок по 100 штук купюр номіналом по 1000 гривень, у кожній упаковці по 1000000 гривень); планшет Ipad чорного кольору в чохлі чорного кольору визнано речовими доказами.

Звертаючись із клопотанням про арешт майна прокурор зазначив, що вищевказане майно визнано речовим доказом, а також є підстави вважати, що воно може бути використане як доказ факту чи обставин вчинених кримінальних правопорушень, а також може бути предметом спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи неправомірної вигоди.

Слідчий суддя, задовольняючи клопотання слідчого та накладаючи арешт на перераховані у протоколі обшуку від 15 червня 2023 року речі та грошові кошти в порушення вимог ст.ст.132, 170 КПК України не надав належної правової оцінки клопотанню у контексті відповідності його вимогам процесуального закону.

Так, згідно з ч. 2 ст. 234 КПК України обшук проводиться на підставі ухвали слідчого судді місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування.

Статтею 30 Конституції України встановлено, що не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду та обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду. У невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, закон допускає проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду та обшуку.

Частиною 1 ст. 233 КПК України визначено, що ніхто не має права проникнути до житла чи іншого володіння особи з будь-якою метою, інакше як лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді, крім невідкладних випадків, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні кримінального правопорушення.

Аналіз вищевказаних положень кримінальних процесуальних норм свідчить про те, що право слідчого, прокурора на проникнення до житла і проведення в ньому обшуку може виникати у трьох випадках: 1) за ухвалою слідчого судді, 2) без постановлення такої ухвали на підставі добровільної згоди власника житла чи іншого володіння особи; 3) до постановлення ухвали слідчого судді лише у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину.

Як слідує з матеріалів клопотання обшук 15 червня 2023 року за адресою: АДРЕСА_1, в автомобілі Toyotа Land Cruiser, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , було проведено у зв`язку з невідкладним випадком.

Невідкладність проведення обшуку слідчим була обґрунтована тим, що є необхідність виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання та вилучення предметів кримінального правопорушення, документів та речей, що вказують на його вчинення та які можуть бути використані як докази під час розслідування кримінального провадження, що мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні. Водночас такі підстави проведення обшуку не відносяться до переліку невідкладних.

Отже, проведена органами досудового розслідування 15 червня 2023 року слідча дія не була невідкладною, а тому згідно з приписами ч. 2 ст. 234 КПК України такий обшук мав здійснюватися лише на підставі ухвали слідчого судді.

Крім того, клопотання прокурора про арешт майна не містить даних щодо вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, та з часу внесення до ЄРДР відомостей про вчинення кримінальних правопорушень за ознаками ч.ч.1,2 ст.204, ч.3 ст.209, ч.3 ст.362, ч.1 ст.366 КК України,тобто з 30 вересня 2022 року, останньому не було повідомлено про підозру у кримінальному провадженні та взагалі не визначено його статусу у провадженні.

Зі змісту клопотання прокурора та доданих до нього документів не вбачається за можливе встановити, яким чином вищевказані злочини пов`язані із майном, вилученим в ході проведення обшуку та на яке накладено арешт. Фактично клопотання слідчого складається з викладення скороченого змісту фактичних обставин кримінального правопорушення (фабули), встановлених органом досудового розслідування, та посилання на положення ст. 170 КПК України без належного обґрунтування співвідношення вказаних положень матеріального і процесуального закону з фактичними обставинами даного кримінального провадження і без підтвердження необхідності накладення арешту.

Таким чином, навіть з урахуванням того, що обшук від 15 червня 2023 року було легалізовано ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 16 червня 2023 року, апеляційний суд вважає, що обшук за адресою: АДРЕСА_1, в автомобілі Toyotа Land Cruiser, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , від 15 червня 2023 року проведено без достатніх правових підстав.

Викладене також узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 08 квітня 2021 року у справі №573/2028/19.

Крім того, відповідно до ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 171 КПК України у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: підстави, у зв`язку з якими потрібно здійснити арешт майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, що підтверджують право власності на майно, що належить арештувати. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Зі змісту частини третьої статті 172 КПК України вбачається, що слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу.

Вирішуючи по суті клопотання слідчого про арешт майна, слідчий суддя не взяв до уваги, що воно не відповідає вищезазначеним вимогам закону.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Так, клопотання прокурора не містить належного обґрунтування необхідності накладення арешту на автомобіль Toyotа Land Сruiser 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , та Ipad чорного кольору в чохлі чорного кольору, та грошові кошти, вилучені під час обшуку автомобіль Toyotа Land Сruiser 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Органом досудового розслідування у клопотанні взагалі не було зазначено власника грошових коштів, вилучених під час проведення обшуку 15 червня 2023 року, при цьому під час апеляційного розгляду стороною захисту надано договір доручення від 07 червня 2023 року, згідно якого ОСОБА_8 було залучено до виконання цього договору та надано грошові кошти для купівлі чотирьох комбайнів зернозбиральних на суму тридцять один мільйон чотириста сорок тисяч гривень, які були виявлені та вилучені під час обшуку 15 червня 2023 року. Також факт надання ОСОБА_8 вищевказаних грошових коштів з метою купівлі чотирьох зернозбиральних комбайнів підтверджується рахунком на оплату №1989 від 13 червня 2023 року, відповідно до якого ТОВ "Компанія АГРО-ТЕМП" надано рахунок на оплату комбайна зернозбирального Sampo Rosenlew Comia C12 з жниваркою зерновою 6,9 м у кількості 4 шт. за ціною з ПДВ 26 200 000 грн.

При цьому стороною обвинувачення як не спростовано вказані твердження підозрюваного, так і не надано будь-яких даних щодо того, що вказане майно набуто кримінально протиправним шляхом або вони є предметом кримінального правопорушення та з ними проводяться будь-які слідчі дії, у зв`язку з встановленням чи перевіркою обставин вчинення даного кримінального правопорушення, відносно якого здійснюється досудове розслідування.

Також, прокурором під час розгляду клопотання у судовому засіданні суду першої інстанції не доведено той факт, що вищевказане майно може бути піддано конфіскації або містить будь-які сліди злочину, або безпосередньо було предметом чи знаряддям вчинення злочину.

Отже, клопотанням не доведено, що вилучене 15 червня 2023 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1, в автомобілі Toyotа Land Cruiser, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , майно відповідає критеріям речових доказів, зазначених в ст. 98 КПК України, тому підстав для накладення на нього арешту не має.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 17 Загальної декларації прав людини проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини.

Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права».

Статтею 131 КПК України визначено, що арешт майна віднесений до заходів забезпечення кримінального провадження, які відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосовуються у разу доведення стороною обвинувачення трьох складових - обґрунтованої підозри вчинення кримінального правопорушення певного степеню тяжкості; підтвердження того, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступень втручання у права та свободи особи; існування даних, що застосування ініційованого заходу забезпечить виконання постановленого завдання.

Тобто, ч.3 ст.132 КПК України встановлено три групи обставин, недоведеність яких усуває застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

При цьому як правильно вказав слідчий суддя, тягар доказування перед слідчим суддею, судом наявності підстав застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого та прокурора, як на суб`єктів, які здійснюють кримінальне провадження.

Апеляційний суд звертає увагу, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, про що зазначено в ч. 11 ст. 170 КПК України, разом з тим доказів дійсності існування обставин, про які йдеться в ч. 11 ст. 170 КПК України, матеріали провадження не містять.

У клопотанні прокурора порушено питання про арешт майна, вилученого під час проведення обшуку 15 червня 2023 року, однак на переконання апеляційного суду матеріалами клопотання та прокурором не доведено, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступень втручання у права та свободи ОСОБА_8 .

Аналізуючи вищенаведені обставини апеляційний суд приходить до висновку про те, що з клопотання слідчого та доданих до нього матеріалів не вбачається достатніх підстав, що обґрунтовували б достатньою мірою необхідність накладення арешту на відповідне майно.

Слідчий суддя не звернув увагу на викладені обставини та постановив ухвалу, яка не відповідає нормам права щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості, не обґрунтував висновку про наявність сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що арештоване майно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

З урахуванням викладеного, апеляційна скарга представника третьої особи, щодо майна яких вирішується питання про арешт ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 підлягає задоволенню, оскаржувана ухвала слідчого судді підлягає скасуванню, як незаконна і необґрунтована, із постановленням у межах повноважень суду апеляційної інстанції, визначених ч. 3 ст. 407 КПК України, нової ухвали, якою у задоволенні клопотання прокурора належить відмовити як у безпідставному.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 28 червня 2023 року про накладення арешту на майно, яке вилучене 15 червня 2023 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1, в автомобілі Toyotа Land Cruiser, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000358 - скасувати.

Постановити нову ухвалу апеляційного суду, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури про арешт майна, яке вилучене 15 червня 2023 року під час обшуку за адресою: АДРЕСА_1, в автомобілі Toyotа Land Cruiser, 1995 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000358.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

______________ _________________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4