КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/1656/22
Провадження № 1-кп/534/250/22
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2023 року м. Горішні Плавні

Комсомольський міський суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю: секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника обвинуваченого ОСОБА_7 , здійснивши у відкритому судовому засіданні у залі суду у кримінальному провадженні № 0000457 від 01.12.2022 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Комсомольськ (м. Горішні Плавні), Полтавської області, українець, громадянин України, не працюючий, на утриманні має матір, дітей немає, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 військовозобов`язаний, не має інвалідності, не є учасником бойових дій, раніше не судимий,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України,

в с т а н о в и в :

29 листопада 2022 року близько 17 год. 00 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в квартирі АДРЕСА_2 , під час спілкування з ОСОБА_8 , виявив у неї телефон марки «Redmi», модель «9-А», бірюзового кольору, та в цей час у нього виник умисел на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою.

В подальшому, реалізовуючи свій намір, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, шляхом зловживання довірою ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , під приводом здачі до ломбарду мобільного телефону та не маючи наміру повертати отриманні за нього грошові кошти, взяв у ОСОБА_8 належний останній мобільний телефон марки «Redmi» моделі «9-А» бірюзового кольору imei1 НОМЕР_1 , imei2 НОМЕР_2 вартістю 4059 гривень 17 копійок.

Після чого ОСОБА_6 покинув місце вчинення кримінального правопорушення та розпорядився вищезазначеним мобільним телефоном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_8 матеріального збитку на суму 4059 гривень 17 копійок.

Таким чином, ОСОБА_6 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом зловживання довірою, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

В судовому засіданні ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав повністю, не оспорював фактичних обставин та доказів по справі. Просив суворо не карати, щодо покарання погодився з думкою прокурора.

Потерпіла до суду не з`явилася, направила клопотання про розгляд справи за її відсутності та подала до суду цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , думку прокурора, захисника та обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів.

З урахуванням викладеного та наданих в суді обвинуваченим показань, суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство). Його дії суд кваліфікує за ч. 1 ст. 190 КК України.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначенихст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, та обтяжують покарання, відсутні.

Разом із цим, суд зазначає, що згідно з ч.2 ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, тому особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Судом враховано, що визначені уст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

При цьому повноваження суду (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), та в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський Суд з прав людини зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 13.08.2020 за результатами розгляду справи № 716/1224/19.

Виходячи із загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховуючи наведені вище характеризуючи дані обвинуваченого суд вважає, що для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів необхідним і достатнім є покарання в межах санкції ч. 1 ст.190 КК України у виді громадських робіт.

Підстав для застосування положень статей 69, 69-1 КК України суд не знаходить.

Вирішуючи питання щодо заявленого потерпілою особою ОСОБА_8 позову до обвинуваченого про стягнення завданої внаслідок вчинення останнім злочинів матеріальної та моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.129 КПК України, постановляючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову, задовольняє його повністю, частково, або відмовляє в його задоволенні.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Розмір збитків (ст.1192 ЦК України), що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи. Вартість викраденого майна по справі встановлена органом досудового розслідування, жодним учасником у справі не оспорюється.

Покладаючи на обвинуваченого обов`язок відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, суд виходить з установленого законом правила про те, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Цивільний відповідач ОСОБА_6 позов визнав.

На підставі викладеного, суд вважає позов ОСОБА_8 про відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованими та такими, що належить задоволенню у повному обсязі.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

На підставі викладеного, керуючись положеннями ст. ст. 373, 374, 475 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

Визнати ОСОБА_6 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст.190 КК України, та призначити йому покарання у виді 200 годин громадських робіт.

Цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 4059 грн. 17 коп. матеріальної шкоди та 1000 грн. 17 копійок моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення злочину.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Після проголошення вироку обвинувачений має право отримати в суді його копію, подати клопотання про помилування, ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження теж мають право отримати копію вироку.

Копія вироку не пізніше наступного дня після його проголошення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні.

Суддя В`ячеслав МОРОЗОВ