ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2023 року

м. Київ

справа № 617/324/21

провадження № 51-366км23

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду (далі - Суд) у складі:

головуючогоОСОБА_1 ,
суддівОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: секретаря судового засідання прокурора засудженого ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
розглянув у судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Полтавського апеляційного суду від 19 жовтня 2022 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Максимівка, Сахновщинського району Харківської області, жителя АДРЕСА_1 .

Обставини справи

1. Вироком Вовчанського районного суду Харківської області від 31 серпня 2021 року ОСОБА_6 визнано винуватим та засуджено до покарання у виді позбавлення волі: за статтею 126-1 Кримінального кодексу України (далі - КК) - на строк 1 рік, за частиною 3 статті 185 КК - на строк 3 роки, а за сукупністю злочинів на підставі частини 1 статті 70 КК остаточно - на строк 3 роки 1 місяць.

2. Суд визнав доведеним, що 21 грудня 2020 року приблизно о 13:00, проникнувши до сараю на АДРЕСА_1 , засуджений таємно викрав майно ОСОБА_8 загальною вартістю 869 грн. Крім того, в період з 24 жовтня по 11 листопада 2020 року ОСОБА_6 систематично вчиняв домашнє насильство щодо своєї колишньої співмешканки ОСОБА_8 , що призвело до її психологічних страждань та погіршення якості життя.

3. Апеляційний суд скасував цей вирок в частині призначеного покарання і своїм вироком призначив засудженому покарання у виді позбавлення волі: за статтею 126-1 КК - на строк 1 рік, за частиною 3 статті 185 КК - на строк 4 роки, за сукупністю злочинів на підставі частини 1 статті 70 КК - на строк 4 роки. Відповідно до частини 4 статті 70 КК шляхом поглинення покарання у виді штрафу в розмірі 850 грн, призначеного вироком Вовчанського районного суду Харківської області від 03 березня 2021 року, більш суворим покаранням за цим вироком, суд визначив остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки.

Вимоги і доводи касаційної скарги

4. Захисник, посилаючись на пункт 3 частини 1 статті 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить змінити оскаржений вирок та пом`якшити призначене засудженому покарання до 3 років позбавлення волі.

5. Він стверджує, що апеляційний суд усупереч вимогам статей 50, 65 КК безпідставно посилив призначене засудженому покарання за частиною 3 статті 185 КК. На думку захисту посилання апеляційного суду на факт притягнення засудженого до кримінальної відповідальності сім разів не є вирішальним при визначенні розміру покарання, оскільки частина судимостей в силу статті 89 КК погашена.

6. Прокурор подав до Суду письмові заперечення, у яких навів аргументи щодо необґрунтованості скарги захисника.

Позиції учасників касаційного розгляду

7. Засуджений підтримав касаційну скаргу захисника.

8. Прокурор у судовому засіданні заперечив проти касаційних вимог сторони захисту, вважаючи вирок апеляційного суду законним і обґрунтованим.

9. Іншим учасникам провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення до суду касаційної інстанції не надходило.

Оцінка Суду

10. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши наведені у скарзі доводи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню на таких підставах.

11. Правильність висновків судів про винуватість засудженого в інкримінованих злочинах та кримінально-правова оцінка його діянь у касаційній скарзі не оспорюються, а тому Судом не перевіряються.

12. Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом загальних засад призначення засудженому покарання колегія суддів вважає необґрунтованими.

13. Суд звертає увагу, що доводи в касаційній скарзі захисника зводяться до незгоди з оцінкою судами фактичних обставин справи та їх значення для визначення виду й розміру призначеного засудженому покарання. Однак лише незгода сторони з оцінкою суду не доводить явної несправедливості покарання і відповідно до пункту 3 частини 1 статті 438, статті 414 КПК не є підставою для скасування або зміни судових рішень.

14. Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. З огляду на принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При його призначенні повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

15. Апеляційний суд дотримався зазначених вимог закону. Ухвалюючи свій вирок, цей суд врахував ступінь тяжкості вчинених злочинів, особу винного, а також інші обставини, які мають правове значення, і дійшов висновку про недостатність заходу примусу призначеного судом першої інстанції за крадіжку майна для досягнення мети покарання.

16. Апеляційний суд виходив із того, що засуджений вчинив два злочини, один з яких відповідно до статті 12 КК відноситься до категорії тяжких. Обставиною, що обтяжує покарання відповідно до статті 67 КК суд визнав рецидив злочинів. Також суд взяв до уваги поведінку засудженого в минулому, який будучи неодноразово судимим, після звільнення з місць позбавлення волі на шлях виправлення не став, а знову вчинив кримінальне правопорушення і дійшов обґрунтованого висновку, що засуджений становить підвищену суспільну небезпеку.

17. Водночас суд не залишив поза увагою встановлених у справі пом`якшуючих обставин, зокрема щирого каяттята активного сприяння розкриттю злочину. Урахувавши це, апеляційний суд визнав можливим призначити ОСОБА_6 за вчинення крадіжки покарання у виді позбавлення волі в розмірі наближеному до мінімального, передбаченого санкцією закону за цей злочин. Визначаючи остаточне покарання на підставі частин 1 та 4 статті 70 КК суд застосував принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим.

18. Суд в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію між визначеним судом хоча й у межах відповідної санкції статті видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.[1]

19. Переконливих аргументів, які би доводили явну несправедливість покарання, призначеного засудженому, в касаційній скарзі не наведено.

20. Вирок апеляційного суду не суперечить статтям 370, 374, 420 КПК, а тому підстав для його зміни за доводами касаційної скарги захисника колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 433, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Вирок Полтавського апеляційного суду від 19 жовтня 2022 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

[1] Див. наприклад постанови Верховного Суду: від 24 вересня 2020 року у справі № 638/14277/18, http://reyestr.court.gov.ua/Review/91818857, від 21 травня 2020 року у справі № 483/729/19, http://reyestr.court.gov.ua/Review/89509273, від 12 січня 2021 року у справі № 148/1536/18, http://reyestr.court.gov.ua/Review/94151668 та ін.