Подільський районний суд міста Києва
Провадження № 1-кп/758/396/23
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.04.2023 року м. Київ

Подільський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення: прокурорів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з боку захисту: обвинуваченого - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

потерпілого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0001870 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, який не працює, одружений, має на утриманні малолітню доньку ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий: 1) 30.12.2005 Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 1 ст. 263, ч. 5 ст. 185, ч. 5 ст. 186, ч. 4 ст. 187, ст. 69, ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі; 2) 02.03.2009 Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений 23.12.2012 по відбуттю строку покарання; 3) 31.10.2014 Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 1 ст. 309 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 1 рік; 4) 06.02.2015 Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 2 ст. 307, ст. 69, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, 18.03.2019 звільнився по відбуттю строку покарання; 5) 27.11.2020 Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ст. 395 КК України до 4 місяців арешту, звільнений 16.07.2021 по відбуттю строку покарання; 5) 03.12.2020 Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений з іспитовим строком 2 роки, ухвалою від 14.12.2022 Заводського районного суду м. Дніпродзержинська скасовано звільнення від відбування покарання з випробуванням,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, строк дії якого у подальшому продовжено до 21.11.2022.

14.09.2022, приблизно о 15 годині 39 хвилин, ОСОБА_6 перебував в магазині «Сільпо» за адресою: м. Київ, проспект В. Порика, 5-А, де побачив раніше не знайомого йому ОСОБА_8 , який на столі забув свій гаманець коричневого кольору «Tailian», який для останнього матеріальної цінності не становить. У цей момент у ОСОБА_10 виник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи з корисливих мотивів, повторно, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, 14.09.2022, приблизно о 15 годині 39 хвилин ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні магазину «Сільпо» за адресою: м. Київ, проспект В. Порика, 5-А, шляхом вільного доступу таємно викрав з вище вказаного столу гаманець коричневого кольору «Tailian», який для потерпілого ОСОБА_8 матеріальної цінності не становить, в якому знаходились посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 , грошові кошти в розмірі 320 грн., пластикова картка магнітна, дві банківські картки «Приватбанк», одна банківська картка «Ощадбанк», одна банківська картка «Укргазбанк», та поклав до свого пакету, після чого одразу вийшов з вказаного магазину. Після чого ОСОБА_6 з місця вчинення злочину зник, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим заподіяв ОСОБА_8 матеріальну шкоду в розмірі 320 грн.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до ст. 337 КПК України судовий розгляд проведено лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Під час розгляду кримінального провадження по суті судом забезпечено дотримання вимог ст. ст. 22, 23, 26 КПК України щодо змагальності сторін, безпосередності, диспозитивності, оскільки судом досліджені всі докази, надані сторонами.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні провину не визнав та пояснив, що крадіжку гаманця не вчиняв, потерпілого не знає. 15.09.2022 був затриманий працівниками поліції в районі Куренівського ринку та з метою встановлення його особи доправлено до Подільського УП, від працівника поліції дізнався, що він підозрюється у вчиненні крадіжки в магазині «Сільпо» по вул. Порика, після чого той викликав слідчо-оперативну групу до входу у магазин, йому погрожували, давили тим, що він раніше судимий, відправлять його в СІЗО, сказали, що він має у присутності поліцейських показати гаманець, що він і зробив на відеокамеру, не розуміючи у якому статусі виступає. Також йому вдарили по обличчю при затриманні. У цей же день його відпустили після спілкування з прокурором, жодних пам`яток чи повісток не давали. 30.09.2022 у поліцію його не доставляли і він ніде не розписувався. Він не упізнає себе на відеозаписі з магазину, це не його одяг, свої речі він дійсно іноді залишає у комірці магазину. 14 та 15 вересня 2022 року гаманець не знаходив. До правоохоронних органів із заявою про внесення відомостей до ЄРДР про кримінальне правопорушення у зв`язку із побиттям, незаконним затриманням, незаконними методами ведення слідства не звертався, заявляє лише через півроку суду про даний факт.

Показання обвинуваченого є допустимим джерелом доказів, оскільки отримані безпосередньо судом за процедурою згідно з положеннями ст. 351 КПК України, вони вказують на факти, що у своїй сукупності з іншими доказами не спростовують вчинення ним крадіжки, у той же час дані покази не відповідають об`єктивній дійсності та викликають у суду сумнів, оскільки спрямовані на ухилення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, висловлені з контексту власного одностороннього аналізу інкримінованої йому події, не вказуючи про реальний зміст, що дає підстави для висновку про бажання обвинуваченого приховати вчинення ним умисного злочину.

Аналізуючи покази обвинуваченого, які отримані у відповідності до вимог КПК України, суд відхиляє їх у частині його непричетності до крадіжки гаманця потерпілого і вважає, що вони не можуть бути доказом відсутності в його діях факту вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Не зважаючи на невизнання обвинуваченим своєї провини, вина ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення підтверджується такими доказами.

Потерпілий ОСОБА_8 суду пояснив, що 14.09.2022 їхав з лікарні, близько 15.30 год. зайшов скупитися у магазин «Сільпо» по пр. Порика, 5А у м. Києві, розплатився на касі № 7 та підійшов до столика навпроти каси, щоб сховати цукор у сумку, у цей момент зліва підійшов чоловік та відволік його увагу, сказавши, що грає на автоматах і у нього закінчилися гроші, оскільки він програв та хотів би продовжити. Потерпілий почувався погано, склав сумку, грошей не дав і швидко вийшов з магазину, перейшов дорогу у магазин навпроти, щоб купити м`ясо, але не знайшов гаманець і максимум за 10 хвилин повернувся у магазин «Сільпо», підійшов до охоронця, сказав, що у нього кудись подівся гаманець, попросив передивитися відеозапис. Начальник зміни подивився відео, де побачив чоловіка, який узяв гаманець. У гаманці були банківські картки, перепустки, гроші 200 та 100 гривень та дрібні кошти. Потерпілий викликав поліцію, через 1 - 1,5 год. прибула опергрупа, продивилися відео та викликали слідчого. Також охоронці повідомили, що речі того чоловіка залишилися у камері схову. Гаманець повернули приблизно через місяць, там не було грошей, картки «Ощадбанк», на якій теж були кошти. Обвинуваченого упізнав по фотографії. Вважає, що обвинувачений його навмисно відволік, щоб він залишив гаманець.

Такі показання потерпілого є допустимим джерелом доказів, оскільки отримані за процедурою згідно з положеннями КПК України, вони вказують про дійсні обставини, які мали місце за указаний період та мають значення для цього кримінального провадження.

Показання потерпілого суд розцінює як логічні, послідовні та які базуються на обставинах, які відомі саме потерпілому, є об`єктивними і незалежними, оскільки він не пов`язаний відносинами з обвинуваченим, під час судового розгляду не здобуто будь-яких даних, які б свідчили про бажання потерпілого оговорити обвинуваченого з метою його безпідставного покарання. У даному випадку бажання сторони захисту поставити під сумнів покази потерпілого, не спростовують дійсні факти, які мали місце, підтверджуються сукупністю інших доказів, досліджених судом, та не приймаються судом як підстава для прийняття показів потерпілого як неправдивих та недопустимих.

Таким чином, аналізуючи показання потерпілого, які отримані у відповідності до вимог ст. ст. 23, 95, 353 КПК України, суд бере їх до уваги, і приходить до висновку, що вони повністю відповідають та узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, стосуються фактів, які мали місце, і у силу ст. 85 КПК України вони як прямо, так і непрямо підтверджують існування обставин, які є предметом дослідження судом.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що працює охоронцем у магазині «Сільпо» по пр. Порика, 5А. 14.09.2022 до нього звернувся потерпілий, у якого зі столика в магазині пропав гаманець. Він переглянув камери спостереження та побачив, що чоловік у червоній сорочці взяв гаманець потерпілого, який той залишив на столику, коли пакував речі, зокрема, обвинувачений задвинув гаманець у свій пакет. Обвинувачений часто залишає усі свої речі у камері схову. Наступного дня охоронець проводив перевірку комірок схову перед відкриттям магазину, що є періодичною процедурою, серед інших відкривши комірку № 38, знайшов там гаманець, в якому були тільки документи, грошей не було. Гаманець передав начальнику охорони та викликали поліцію.

Показання свідка ОСОБА_11 отримані за процедурою згідно з положеннями КПК України, безпосередньо надані в судовому засіданні, є послідовними, логічними, узгоджуються з іншими доказами у справі, відсутні будь-які сумніви щодо їх правдивості, а тому суд вважає їх належними та допустимими доказами у даному кримінальному провадженні.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що працює слідчим у Подільському УП, виїжджала 15.09.2022 на огляд місця події та склала відповідний протокол, у той день вона чергувала в складі слідчо-оперативної групи, на виклик зазвичай їх скеровує черговий УП, її повідомили, що оперативні працівники виявили особу, яка перебуває у розшуку, та за зовнішніми ознаками схожа на особу, що вчинила раніше крадіжку в магазині «Сільпо». Коли вона приїхала на місце, не вважала обвинуваченого затриманою особою. Фототаблицю до протоколу огляду складає не слідчий, а спеціаліст-криміналіст, саме спеціаліст зробив підпис під ілюстративною таблицею «затриманий». Слідча не пам`ятає, щоб ОСОБА_13 перебував у кайданках і щоб скаржився на затримання, вона його не затримувала ані в порядку ст. 207 КПК, ані в порядку ст. 208 КПК, після складання протоколу вона поїхала на наступний виклик, а куди поїхав обвинувачений не знає. Більше обвинуваченого не бачила.

Показання свідка ОСОБА_12 отримані за процедурою згідно з положеннями КПК України, безпосередньо надані в судовому засіданні, є послідовними, логічними, узгоджуються з іншими доказами у справі, відсутні будь-які сумніви щодо їх правдивості, а тому суд вважає їх належними та допустимими доказами у даному кримінальному провадженні.

Щодо відповіді ГУНП у м. Києві (без дати) на адвокатський запит, яка суду надана захисником та відповідно до якої зазначено, що у базі даних інформаційного порталу НП України 15.09.2022 на спецлінію «102» ГУНП у м. Києві не надходила інформація про проведення слідчих дій та необхідність прибуття слідчої групи за адресою: м. Київ, вул. Порика, 5А, слід зазначити, що відсутність указаної інформації в базі даних не нівелює покази слідчої ОСОБА_12 , проведеного нею огляду, під час якого ОСОБА_6 добровільно видав гаманець, та не може бути розцінена на користь захисту обвинуваченого.

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що працює начальником охорони у ТОВ «Сільпо Фуд». 14.09.2022 у зв`язку із фактом викрадення гаманця була викликана поліція. Він особисто переглядав запис з камер та цей запис був переданий поліції, на відеозаписі з камер спостереження магазину видно, що потерпілий складав покупки і лишив гаманець на столі, а поряд з ним стояв обвинувачений, який забрав гаманець та поклав до свого пакету, після чого пішов на вихід. Цей гаманець йому в руки ніхто не передавав, він тільки повідомив правоохоронні органи, а подальші події йому невідомі. У магазині ведеться журнал загублених речей, який зберігається тільки три місяці. Комірки схову відкриваються щоранку і перевіряються, 15.09.2022 охоронцем в комірці виявлено гаманець, але не вилучено, безпосередньо свідкові цей гаманець не передавався.

Показання свідка ОСОБА_14 отримані за процедурою згідно з положеннями КПК України, безпосередньо надані в судовому засіданні, є послідовними, логічними, узгоджуються з іншими доказами у справі, відсутні будь-які сумніви щодо їх правдивості, а тому суд вважає їх належними та допустимими доказами у даному кримінальному провадженні.

Покази свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_11 стосовно подальшої долі гаманця, знайденого при обстеженні комірки схову, суд не вбачає такими, що впливають на допустимість доказів.

З протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення, що зареєстрований 14 вересня 2022 року у Подільському УП ГУНП в м. Києві, вбачається, що слідчий о 18 год. 03 хв. 14 вересня 2022 року прийняв від ОСОБА_8 заяву про те, що 14.09.2022 близько о 15.40 год. забув свій гаманець на столику у магазині «Сільпо», де його вкрав невідомий, якого описав. Указані відомості внесено до ЄРДР 15 вересня 2022 року № 0001870 з правовою кваліфікацією за ч. 4 ст. 185 КК України.

Згідно з протоколом огляду місця події від 15 вересня 2022 року огляд проведено у період часу з 18.21 год. по 18.26 год., у присутності понятих, за участю ОСОБА_6 по пр. Порика, 5А в м. Києві. У ході огляду ОСОБА_6 добровільно видав гаманець, в якому відсутні грошові кошти, наявні лише картки КБ «ПриватБанк», «Укргазбанк», посвідчення водія на ім`я ОСОБА_8 , магнітна перепустка. До протоколу огляду додано ілюстративну таблицю із зображенням місцевості, гаманця, ОСОБА_6 , а також відеозапис, який відтворено у судовому засіданні.

Стороною захисту заявлено клопотання про визнання указаного протоколу огляду недопустимим доказом.

Суд, керуючись приписами ч. 1 ст. 89 КПК України, вирішуючи питання допустимості даного доказу, виходить з наступного.

В основі встановлених кримінальним процесуальним законом правил допустимості доказів лежить концепція, відповідно до якої в центрі уваги суду повинні знаходитися права людини і виправданість втручання в них держави незалежно від того, яка саме посадова особа обмежує права. Невідповідність тим чи іншим вимогам закону нівелює доказове значення відомостей, одержаних у результаті відповідних процесуальних дій, не в будь-якому випадку, а лише в разі, якщо вона призвела до порушення прав людини і основоположних свобод або ж ставить під сумнів походження доказів, їх надійність і достовірність. Адже для прийняття законного й обґрунтованого рішення суд має отримувати максимально повну інформацію щодо обставин, які належать до предмета доказування, надаючи сторонам у змагальній процедурі достатні можливості перевірити й заперечити цю інформацію. Таким чином, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, суд повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Такі висновки сформувала Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31.08.2022 (справа № 756/10060/17, провадження № 13-3кс22), вказавши на те, що уразі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося. Оцінюючи докази на предмет допустимості відповідно до критеріїв, встановлених кримінальним процесуальним законом, суд виходить з обставин конкретної справи і також повинен вмотивувати своє рішення.

Проте клопотання захисника не містять аргументів про порушення будь-яких конвенційних або конституційних прав, свобод чи інтересів ОСОБА_6 в результаті проведення процесуальної дії за його участі, так само як і конкретних фактів, які би вказували на недопустимість указаного доказу, внаслідок чого не можна стверджувати про очевидне істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, прав і свобод ОСОБА_6 у цьому кримінальному провадженні, а тому відхиляє доводи захисту.

Згідно з протоколом огляду предмета від 29 вересня 2022 року та фототаблиці до нього у присутності потерпілого ОСОБА_8 проведено огляд спецпакета, в середині якого знаходяться гаманець, три банківські картки, перепустка, які були вилучені в ході огляду місця події від 15.09.2022 року. Потерпілий ОСОБА_8 повідомив, що вищевказане майно належить йому та було таємно викрадено 14.09.2022 приблизно о 15:39 год. у магазині «Сільпо» за адресою: м. Київ, проспект В. Порика, 5-А.

Ця слідча дія відповідає приписам ст. 237 КПК України, процесуальних порушень під час її проведення не встановлено та про жодні порушення не заявлено стороною захисту, що свідчить про те, що отримані на підставі неї дані можуть бути доказами у даному провадженні.

Постановою слідчого від 29 вересня 2022 року гаманець коричневого кольору з маркуванням «Tailian» з потертостями по всьому гаманцю, посвідчення водія на ім?я ОСОБА_8 , банківська картка «Приватбанк» № НОМЕР_1 , банківська картка «Приватбанк» № НОМЕР_2 , банківська картка «Укргазбанк» № НОМЕР_3 , пластикова перепустка білого кольору з маркуванням «Hid corporation» визнано речовими доказами та відповідно передано потерпілому на відповідальне зберігання під розписку.

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29 вересня 2022 року потерпілий ОСОБА_8 упізнав на фото № 3 чоловіка, якого підозрює у вчиненні 14 вересня 2022 року крадіжки гаманця. На фото № 3 зображено ОСОБА_6 .

Відповідно до протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 29 вересня 2022 року свідок ОСОБА_11 упізнав на фото № 2 чоловіка, якого бачив у магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 » 14 вересня 2022 року о 15.00 год. та зробив йому зауваження, оскільки той складав свій одяг в ячейку, а у подальшому, переглядаючи відео з камер відеоспостереження, побачив, що вказаний чоловік таємно викрав гаманець. На фото № 2 зображено ОСОБА_6 .

Ці слідчі дії відповідають приписам ст. ст. 228, 231 КПК України, процесуальних порушень під час їх проведення не встановлено, що свідчить про те, що отримані на підставі них дані можуть бути доказами у даному провадженні. Доводи сторони захисту щодо визнання указаних протоколів пред`явлення особи для упізнання за участю потерпілого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_11 недопустимими доказами суд відхиляє як безпідставні.

Як вбачається з протоколу огляду предмета від 30 вересня 2022 року, слідчим оглянутий диск DVD-R, який було отримано на запит до директора магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_2 , на якому містяться відеозаписи від 14.09.2022 з камер відеоспостереження, що встановлені в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_2 . У папці з назвою «відео гаманець» виявлено два відеофайли з назвами «chl5_3533» та «3900-4001». У ході огляду було відкрито відеофайл з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », виявлено надпис у верхньому куті зліва «09-14-2022 Ср 14:35» (відстає від реального часу на одну годину три хвилини), у правому нижньому куті надпис «Camera 15». На вказаному відеозаписі зображено частину приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_3 » за адресою: АДРЕСА_2 , де видно гральний автомат з іграшками, каси самообслуговування та стіл, який знаходиться між вказаним гральним автоматом та касами самообслуговування. Переглядаючи вказаний відеозапис видно як 14.09.2022 о 14:35 год. до вказаного столу підходить чоловік, візуально схожий на потерпілого ОСОБА_8 , одягнений в темне взуття, штани чорного кольору, куртку чорного кольору та кладе на вказаний стіл предмет, візуально схожий на гаманець, та сумку чорного кольору та щось кладе до сумки. У цей час до нього підходить чоловік, візуально схожий на ОСОБА_6 , одягнений в кепку білого кольору, сорочку клітчату червоного кольору, шорти, шльопанці, в руці тримає пакет та схоже, що він починає щось говорити ОСОБА_8 . Після чого ОСОБА_8 йде в сторону виходу з вказаного магазину, при цьому забув на вище вказаному столі вищевказаний предмет, схожий на гаманець. Після чого видно, як вище вказаний чоловік, візуально схожий на ОСОБА_6 , одягнений у кепку білого кольору, сорочку клітчату червоного кольору, шорти, шльопанці, одразу підходить до вказаного столу, різко дивиться в сторону, куди пішов чоловік, схожий на ОСОБА_8 , після чого прикриває вищевказаний гаманець своїм пакетом, після чого поміщає вказаний гаманець до свого пакету та йде в сторону виходу з приміщення вказаного магазину. У ході подальшого огляду відкрито відеофайл з назвою « ОСОБА_15 », у ході огляду якого виявлено надпис у верхньому куті зліва «Wed Sep 14 2022 15:39 cam11». На вказаному відеозаписі зображено вихід з магазину «Сільпо» за адресою: м. Київ, проспект В. Порика, 5-А, та видно, як з вказаного магазину виходить чоловік, візуально схожий на потерпілого ОСОБА_8 , одягнений в темне взуття, штани чорного кольору, куртку чорного кольору, тримає в лівій руці сумку чорного кольору. Після нього через декілька секунд видно, як з вказаного магазину виходить чоловік, візуально схожий на ОСОБА_6 , одягнений в кепку білого кольору, сорочку клітчату червоного кольору, шорти, шльопанці, в руці тримає пакет.

На ДВД-диску, відтвореному у судовому засіданні, який є додатком до протоколу огляду, зафіксовано записи з двох камер відеоспостереження у магазині «Сільпо», що відповідає вищеописаному протоколу огляду. Відеозапис отриманий на запит слідчого до магазину «Сільпо» відповідно до супровідного листа ст. зміни охорони ОСОБА_16 , на якому зазначено: «відео відстає від реального часу на камері 15 на 1 годину 3 хвилини».

Ця слідча дія та отриманий на запит диск з відеозаписом відповідає приписам ст. 237 КПК України, процесуальних порушень під час її проведення не встановлено, що свідчить про те, що отримані на підставі неї дані можуть бути доказами у даному провадженні. Доводи сторони захисту щодо визнання указаного відеозапису недопустимим доказом суд відхиляє як безпідставні.

Повідомлення про підозру стосовно ОСОБА_6 складено слідчим 30 вересня 2022 року та отримано підозрюваним 30 вересня 2022 року о 14.31 год., про що останній поставив на повідомленні підпис, також 30 вересня 2022 року вручено під підпис пам`ятку про права та обов`язки підозрюваного та роз`яснено право на захист, про що 30 вересня 2022 року о 14.39 год. складено протокол, в якому ОСОБА_6 вказав, що адвоката не потребує. У подальшому постановою слідчого від 31 жовтня 2022 року ОСОБА_6 оголошено у розшук.

Ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 16 листопада 2022 року надано дозвіл на затримання ОСОБА_6 , а ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м. Києва від 09 грудня 2022 року застосовано до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Відповідно до протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_6 затриманий 09 грудня 2022 року о 10.30 год. у присутності захисника на підставі ухвали суду, у протоколі затримання відсутні будь-які скарги підозрюваного чи захисника.

Щодо заяви ОСОБА_6 про погане поводження з боку працівників поліції при затриманні 15 вересня 2022 року, суд зазначає, що ОСОБА_6 стверджував, що був підданий тиску та змушений був видати під відеозапис гаманець, і заявив про це суду лише 01.03.2023, тобто майже через півроку з моменту застосування такого тиску. Проте під час досудового розслідування до слідчого судді зі скаргами в порядку ст. ст. 206, 303 КПК України та з заявами про вчинення кримінальних правопорушень відносно нього не звертався.

Суд зазначає, що відповідно до пункту 2 частини 2 статті 87 КПК України докази, отримані внаслідок застосування катувань, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження, є недопустимими.

У контексті допустимості відомостей, отриманих від особи, яка заявляє про застосування поганого поводження з боку представників держави, слід враховувати підходи Європейського суду з прав людини, який зазначає, що небезпідставна заява про таке поводження вимагає проведення ефективного офіційного розслідування. Водночас, Суд вказує, що відповідно до статті 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод для того, аби в компетентних органів виник обов`язок провести розслідування, заява про погане поводження має бути «небезпідставною».

Особа, яка робить таку заяву, має повідомити фактичні обставини поводження з нею і надати їм певне підтвердження або, якщо це неможливо з об`єктивних причин, інформацію, яка дасть можливість її перевірити і отримати підтвердження заяви. Хоча на заявника не може покладатися надмірний тягар обґрунтування заяви, однак він має надати інформацію, яка хоча б prima facie давала підстави для висновку про те, що погане поводження могло мати місце. За відсутності будь-якої інформації, яка піддається перевірці, заява про погане поводження не може бути визнана «небезпідставною» і, таким чином, не створює обов`язку щодо її розслідування.

У даному провадженні обвинувачений, крім загальних тверджень про моральний та фізичний тиск на нього, не повідомив будь-яких фактичних обставин поганого поводження з ним. Крім того, він зробив свої заяви вже під час розгляду справи в суді, а до того нікому не повідомляв про погане поводження. Таким чином, ці заяви не містять достатньої інформації, яку можна було би перевірити, і посилання на можливі докази поганого поводження. За таких обставин суд не може вважати, що обвинувачений достатньою мірою обґрунтував свою заяву про погане поводження з ним, щоб вважати її «небезпідставною».

Суд також не залишає поза увагою те, що попри недостатньо обґрунтовану заяву обвинуваченого про погане поводження, досліджені судом письмові докази та процесуальні документи свідчать про те, що станом на 15 вересня 2022 року ОСОБА_6 не мав статусу підозрюваного, адже повідомлення про підозру отримав лише 30 вересня 2022 року, про що поставив свій підпис, а згідно із протоколом затримання останній затриманий не 15 вересня, а 09 грудня 2022 року у присутності захисника на підставі ухвалі слідчого судді.

При цьому допитана за клопотанням сторони захисту слідча ОСОБА_12 суду показала. що коли вона приїхала 15.09.2022 на слідчу дію складати протокол огляду, ОСОБА_6 не мав статусу затриманої особи, не перебував у кайданках, вона його ані в порядку ст. 207 КПК, ані в порядку ст. 208 КПК не затримувала.

Крім того, з матеріалів справи встановлено, що захисник ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 - звертався із адвокатським запитом до ГУНП у м. Києві, та отримав відповідь, про те, що в ІПНП по обліках УІАП ГУНП у м. Києві міститься інформація щодо затримання 15.09.2022 ОСОБА_6 за фактом перебування його в розшуку за Кам`янським районним управлінням поліції ГУНП в Дніпропетровській області, який зареєстрований у Подільському УП ГУНП у м. Києві в журналі реєстрації заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення та інші події ЄО № 28036 від 15.09.2022.

Також суд звертає увагу на той факт, що вимога про судимість на ОСОБА_6 містить інформацію про перебування останнього у державному розшуку з 16.08.2022 в межах кримінального провадження № 0001215, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, як засудженого до покарання.

Таким чином, доводи обвинуваченого про його затримання зводяться до того, що таке затримання стосувалося іншого кримінального провадження, де ОСОБА_6 перебуває в розшуку за Кам`янським районним управлінням поліції ГУНП в Дніпропетровській області.

Враховуючи, що суду не надано доказів, з яких би вбачалося, що при проведенні з підозрюваним процесуальних дій під час досудового розслідування він заявляв про визнання себе винуватим у вчиненні злочину чи про причетність до крадіжки гаманця, а тому повідомлення ОСОБА_6 про тиск є безпідставним і не є наслідком застосування поганого поводження. З огляду на наведене, заява обвинуваченого під час судового розгляду про погане поводження спрямована на ухилення від кримінальної відповідальності.

Незгода сторони захисту з наданими стороною обвинувачення доказами у кримінальному провадженні не може бути достатньою та обґрунтованою підставою для визнання доказів недопустимими, а є лише способом захисту обвинуваченого і його намаганням спростувати докази, отримані на підставі слідчих дій, які проведені за його участю або об`єктивно вказують на вчинення ним злочину, з метою уникнення відповідальності за скоєне.

З огляду на наведене, інші доводи сторони захисту не спростовують провину обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому злочину, за встановлених судом обставин.

При ухваленні вироку відносно обвинуваченого суд вважає за необхідне відповідно до положень ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосувати як джерело права Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини.

Так, у рішеннях «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року, «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року Європейський суд з прав людини зазначає, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростованих презумпцій факту.

За встановлених обставин суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена «поза розумним сумнівом» і зібраних доказів достатньо для визнання його винним, адже його винуватість підтверджується вище проаналізованими як прямими, так і не прямими доказами, які є належними та допустимими, узгоджуються між собою, послідовні та безспірно доводять винуватість обвинуваченого у пред`явленому йому обвинуваченні.

Надавши юридичну оцінку діям обвинуваченого, суд вважає, що його дії слід кваліфікувати за ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжку), повторно, в умовах воєнного стану.

За встановлених обставин суд вважає, що вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю.

При обранні виду та міри покарання суд бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обвинувачений раніше неодноразово судимий, у тому числі й за вчинення корисливих злочинів, на обліку в психіатричній лікарні не перебуває, офіційно не працевлаштований, не працює, суспільно-корисною працею не займається, характеризується посередньо. Перебуває у реєстрі у лікаря-нарколога з 2020 року з діагнозом: психічні і поведінкові розлади в результаті вживання психоактивних речовин, синдром залежності.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнає наявність у нього неповнолітньої дитини.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, судом визнає рецидив кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Виходячи із принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації - покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

У відповідності до вимог ст. 50 КК України при призначенні міри покарання обвинуваченому, суд вважає за необхідне призначити такий захід примусу, який би був відповідною мірою кари за скоєне, сприяв виправленню засудженого та запобігав вчиненню інших кримінальних правопорушень.

Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, обставин його вчинення, зважаючи на наявність пом`якшуючої та обтяжуючої вину обвинуваченого обставин, відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та наслідки, суд вважає, що покаранням необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів буде покарання, визначене у межах, установлених у санкції ч. 4 ст. 185 КК України, у вигляді позбавлення волі.

Підстав для застосування до обвинуваченого іншого виду покарань та відповідно положень ст. ст. 69, 75 КК України не вбачається, оскільки, враховуючи конкретні обставини справи, суд вважає, що у даному випадку відсутні обставини і факти, які б вказували на міцні соціальні зв`язки обвинуваченого, які би стимулювали його до правомірної поведінки та в достатній мірі впливали би на суспільну небезпечність особи обвинуваченого та істотно знижували ступінь тяжкості вчиненого ним злочину. Звільнення від відбування покарання у даному випадку за своїм видом та розміром не буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

Також суд враховує ту обставину, що ОСОБА_6 вчинив новий злочин, маючи непогашену судимість, у період іспитового терміну, тобто не став на шлях виправлення, у незначний проміжок часу після ухвалення попереднього вироку суду знову вчинив корисливий злочин, не має джерела прибутку, веде асоціальний спосіб життя, що дає суду підстави з високою вірогідністю передбачати у майбутньому рецидив нового правопорушення.

Оскільки ухвалою Заводського районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2022 року ОСОБА_6 скасовано іспитовий строк, визначений вироком Заводського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2020 року, відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків ОСОБА_6 слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2020 року.

Відповідно до вимог ст. 100 КПК України суд вирішує питання про долю речових доказів.

Керуючись ст. ст. 373, 374 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, і призначити йому покарання у виді шести років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати ОСОБА_6 невідбуту частину покарання за вироком Заводського районного суду м. Дніпропетровська від 03 грудня 2020 року і остаточно призначити покарання у вигляді восьми років позбавлення волі.

Строк покарання ОСОБА_6 відраховувати з 24 квітня 2023 року, зарахувати у строк покарання попереднє ув`язнення у період з 09 грудня 2022 року по 23 квітня 2023 року.

До набрання вироком законної сили застосований до ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - залишити без змін.

Речові докази - гаманець, посвідчення водія, банківські картки, що належать потерпілому, - залишити ОСОБА_8 ; ДВД-диск - зберігати у матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляції протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_1