ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 385/1126/21

1-кп/385/7/23

19.05.2023 року колегія суддів Гайворонського районного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні врежимі відеоконференції у залі судових засідань Гайворонського районного суду Кіровоградської області в м. Гайворон Кіровоградської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000171 від 29.07.2021 року, про обвинувачення:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Олександрія, Кіровоградської області, громадянина України, маючого середню-спеціальну освіту, неодруженого, не працюючого, не маючого на утриманні малолітніх та осіб похилого віку, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , судимого

- 30.10.2015 року Апеляційним судом Кіровоградської області за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст.185, ч. 2 ст. 186, ч. 3 ст. 187 КК України з застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України до 7 років позбавлення волі. 26.06.2020 звільнений по відбуттю покарання,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

потерпілих - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

29.07.2021 року близько 11 год. 15 хв. ОСОБА_5 , будучи особою, яка раніше вчинила розбій та маючи непогашену судимість, діючи відкрито, умисно та протиправно, з корисливих мотивів, через вхідні двері, які не були замкнені на запірні пристрої, незаконно проник до житлового приміщення літньої кухні, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_8 .

Перебуваючи в середині зазначеного житлового приміщення ОСОБА_5 ,, побачивши сидячу на ліжку особу похилого віку ОСОБА_8 , невідкладно реалізуючи свій злочинний корисливий намір, вчинив напад з метою заволодіння чужим майном, із застосуванням насильства, небезпечного для життя та здоров`я потерпілої з метою безперешкодного заволодіння ним грошовими коштами та майном, подолання можливого опору з її боку, недопущення її криків на допомогу. З цією метою, ОСОБА_10 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свої дій, передбачала їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, застосував насильство, небезпечне для життя і здоров`я потерпілої, схопивши своєю правою рукою за шию ОСОБА_8 , почав здушувати, обмежуючи доступ повітря, тим самим викликавши в останньої реальні побоювання за своє життя, з урахуванням раніше відомих їй даних про нього, якого впізнала, перебування в будинку наодинці, свій похилий вік та його значну фізичну перевагу. Утримуючи в зазначений спосіб потерпілу, одночасно ОСОБА_5 словесно в підвищеному тоні висловлював до неї вимоги щодо передачі йому грошових коштів, із застосуванням ненормативної лексики. В цей момент, під час здійснення нападу ОСОБА_5 стосовно ОСОБА_8 до будинку зайшла її невістка - ОСОБА_7 , яка побачивши протиправні дії останнього, та взявши до рук телефон марки «EXPLAY» модель: Explay А240, серійний номер НОМЕР_1 , чорного кольору, належний ОСОБА_8 та який мала у користуванні при собі, намагалась здійснити дзвінок про допомогу. Однак ОСОБА_11 , діючи з єдиним корисливим наміром, зрозумівши відсутність грошових коштів чи іншого цінного майна поряд з ОСОБА_8 , залишив останню та раптово підбіг до ОСОБА_7 , вихопивши в неї з рук мобільний телефон марки «EXPLAY», відкрито заволодівши ним, після чого з ним залишив приміщення, чим завдав потерпілій ОСОБА_8 матеріальної шкоди в розмірі 300 грн.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 не визнав пред`явлене йому обвинувачення. Вказав, що 29.07.2021 року близько 11 год. 30 хв він проходив повз школу, що розташована в с. Казавчин Голованівського району Кіровоградської області. В цей час біля нього зупинився автомобіль з якого вийшли працівники поліції. Поліцейські поцікавились чи він місцевий та чи є в нього мобільний телефон. На, що ОСОБА_5 показав поліцейським свій телефон. Після цього, він спільно з працівниками поліції, поїхав на місце події де потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 вказали, що це не ОСОБА_5 вчиняв злочин. Після цього, на вимогу поліцейських, ОСОБА_5 разом з ними поїхав до будинку його дядька в с. Казавчин, де взяли одяг та знову повернулись на місце події. Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_7 повторно вказали працівникам поліції, що нападником не був ОСОБА_5 та працівники поліції відпустили його. В подальшому 03.08.2021 року о 6 год ранку за місцем проживання ОСОБА_5 в АДРЕСА_3 прибули оперативні працівники поліції та запропонували обвинуваченому проїхати у відділок поліції. На що ОСОБА_5 надав згоду, так, як боявся за своє життя та здоров`я. У відділку поліції, поліцейські побили ОСОБА_5 .. Після цього близько 9 години його повезли в Білоцерківський район, населений пункт не знає, раніше там не був. Приїхавши в с. Горобіївку, свідок ОСОБА_12 віддала слідчому ОСОБА_13 мобільний телефон, після чого поїхали в інше місце де цей мобільний телефон в подальшому був вилучений. Вказав, що покази, під час проведення слідчого експерименту, він давав під тиском працівників поліції.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_9 в судових дебатах наголосив на недоведеність обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України. Вказав, що досудове слідство в даному кримінальному провадженні проведено поверхнево, непрофесійно. Вказав, що змінений обвинувальний акт прокурором був вручений обвинуваченому з порушення процесуального закону, а саме без участі захисника. Вказав на недопустимість доказів у справі. Просив виправдати обвинуваченого ОСОБА_5 .

Встановлені судом обставини та докази на їх підтвердження.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У силу ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею, а це, зокрема, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, за обставин, викладених у обвинувальному акті, винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, за викладених вище обставин, повністю підтверджується зібраними на досудовому слідстві та безпосередньо дослідженими в судовому засіданні доказами, яким судом надано ретельну оцінку з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Винуватість ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України підтверджується наступними доказами:

-показами в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_8 , яка вказала, що за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , дати та часу не пам`ятає, в приміщенні літньої кухні, консервувала огірки. До приміщення літньої кухні зайшов ОСОБА_5 та схопив її за шию рукою та почав душити. Після цього нападник штовхнув її на ліжко та висловлював до неї вимоги щодо передачі йому грошових коштів, із застосуванням ненормативної лексики. Потерпіла ОСОБА_8 опинилась поперек ліжка, а нападник опинився спереду неї та продовжував її душити. В цей час, потерпіла ОСОБА_8 сильно злякалась за своє життя та думала, що обвинувачений ОСОБА_5 її задушить. Через деякий час до приміщення літньої кухні ввійшла її невістка - потерпіла ОСОБА_7 .. Нападник побачивши ОСОБА_7 , припинив свої протиправні дії відносно ОСОБА_8 , побіг до виходу з кімнати та вихватив у ОСОБА_7 , яка стояла біля дверей, з рук мобільний телефон. Коли нападник припинив протиправні дії відносно неї і побіг, ОСОБА_8 побачила його лице. Нападник побіг у невідомому напрямку. ОСОБА_7 по телефону який належав ОСОБА_8 , викликала працівників поліції, які приїхали приблизно через 10 хв. На шиї у ОСОБА_8 були наявні сліди удушення та працівники поліції пропонували поїхати в лікарню на експертизу, але вона відмовилась. Нападник був одягнений у білу майку та штани синього кольору. Потерпіла ОСОБА_8 вказала своїй невістці ОСОБА_7 , що впізнала нападника. Того ж дня, працівники поліції привезли до них додому обвинуваченого ОСОБА_5 та потерпіла впізнала його як нападника, але поліцейським вона про це не сказала, так як боялася за своє життя, крім того знала батька нападника ОСОБА_14 , котрий живе по сусідству. Телефон який обвинувачений вихопив у ОСОБА_7 , належав ОСОБА_8 та вона дала його у користування потерпілій ОСОБА_7 .. Марку телефона не пам`ятає;

-показами в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_7 , яка вказала, що подія відбулась влітку, точної дати не пам`ятає, але це було ще до початку війни, за адресою АДРЕСА_2 за місцем проживання її свекрухи ОСОБА_8 . Близько 9-10 години ранку вона пішла в магазин, а її свекруха ОСОБА_8 залишилась консервувати огірки в приміщенні літньої кухні. Через деякий час ОСОБА_7 повернулась з магазину. Відкривши вхідні двері приміщення літньої кухні, побачила що її свекруха ОСОБА_8 перебуває на ліжку, зверху неї знаходиться обвинувачений ОСОБА_5 та душить ОСОБА_8 за шию лівою рукою, а правою рукою нишпорить у тумбочці, що стояла біля ліжка. Побачивши її, нападник відпустив ОСОБА_8 та направився до потерпілої ОСОБА_7 , відштовхнув її та вирвав з її рук мобільний телефон чорного кольору, кнопковий, назву та модель не знає так, як не розбирається в телефонах та не знає іноземної мови. Після чого ОСОБА_5 вибіг з приміщення літньої кухні та зник у невідомому напрямку. Після цього, потерпіла викликала по телефону поліцію та вказала, що нападник душив її свекруху ОСОБА_8 . Нападник був одягнений у білу футболку з червоними та синіми полосами та сірі штани. ОСОБА_7 вказала, що вона бачила обличчя нападника та впевнена, що нападником був саме обвинувачений ОСОБА_5 .. Поки чекали приїзду працівників поліції, ОСОБА_8 розказала ОСОБА_7 , що нападник вимагав в неї гроші та він мабуть є сином їхнього сусіда, що мешкає неподалік. При дослідженні речового доказу мобільного телефону марки Explay чорного кольору модель: Explay А240 вказала, що це саме той телефон, який обвинувачений ОСОБА_5 вирвав у неї з рук. Вказала, що цей телефон їй надала в користування свекруха ОСОБА_8 у квітні 2021 року та вона ним користувалась до події. Телефон їй передав на відповідальне зберігання поліцейський у відділку поліції та вона після цього ним не користується. Телефон вона впізнала за зовнішніми ознаками, крім того в пам`яті телефону був записаний контакт її куми;

-показами в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 , яка вказала, що раніше проживала з обвинуваченим ОСОБА_5 однією сім`єю та має з ним неприязні відносини. Влітку 2021 року, до неї додому в с. Горобіївка Білоцерківського району Київської області, приїхали працівники поліції з якими був також присутнім обвинувачений ОСОБА_5 , та вони поїхали всі разом до її будинку, де вона на той час вже не проживала, що розташований за адресою: АДРЕСА_4 . Коли приїхали на місце та вийшли з автомобіля, вона відкрила двері в будинок та всі присутні зайшли всередину нього. На холодильнику у веранді поліцейські знайшли телефон чорного кольору, кнопковий та поклали його у пакет. При проведенні даної слідчої дії здійснювався відеозапис на відеокамеру та були присутні двоє свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_16 . Свідок ОСОБА_12 вказала, що не знає як з`явився телефон в її будинку, кому він належить їй не відомо. Зазначила, що обвинувачений ОСОБА_5 без дозволу проживав у цьому будинку після червня місяця 2021 року. В будинку було вибите скло у вікні. При проведенні слідчої дії ОСОБА_5 не скаржився на дії поліцейський, був спокійний, посміхався;

-показами в судовому засіданні свідка ОСОБА_17 , який вказав, що був понятим при проведенні слідчої дії в с. Казавчин. Слідчі дії фіксувались на відеокамеру. Під час проведення слідчого експерименту була присутня ОСОБА_8 .. Обвинувачений поводив себе спокійно, не вказував, що його хтось примушував чи погрожував робити певні дії. Обвинувачений ОСОБА_5 підписав протокол проведення слідчого експерименту без зауважень.

Крім того, вина ОСОБА_5 , в скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 187 КК України, підтверджується також дослідженими в судовому засіданні матеріалами кримінального провадження, долученими до обвинувального акта, а саме:

-витягами з Єдиного реєстру досудового розслідування (т. 3, а. с. 12);

-рапортом, згідно Фабули якого - 29.07.2021 о 11:28 до ЧЧ відділення поліції №1 (м. Гайворон) зі служби 102 надійшло повідомлення гр. ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 мешканки АДРЕСА_3 про те, що 29.07.2021 о 11:26, вона прийшла з магазину до будинку за адресою: АДРЕСА_3 та застала як невідома особа чоловічої статі душила її свекруху громадянку ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 за горло та вимагала грошові кошти. Коли заявниця зайшла в двері, він вихватив телефон та побіг у невідомому напрямку, який тел. та номер заявниця повідомити не може. Прикмети: невисокий, з вусами, волосся риже, лице довгувате, біла футболка, та штани спортивні сірого кольору (т. 3, а. с. 11);

-протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 29.07.2021 року від ОСОБА_7 .. В якому зазначено «1.обставина (дата, час, місце): 29.07.2021 близько 11:20 год. невідома особа чоловічої статі перебуваючи у приміщенні літньої кухні належної ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , де відкрито заволодів мобільним телефоном марки «Samsung» належний ОСОБА_7 , який перебував у руках останньої, чим спричинив матеріального збитку. 6. Чи бачив (ла) особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, чи може її впізнати, за якими прикметами: Бачила, може впізнати» (т. 3, а. с. 1 2);

-протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 29.07.2021 року від ОСОБА_8 .. В якому зазначено: «1.обставина (дата, час, місце): 29.07.2021 близько 11:20 год. невідома особа чоловічої статі перебуваючи по АДРЕСА_2 , яке належить заявнику, де пройшла до приміщення літньої кухні, де лівою рукою взяла за ліве плече ОСОБА_8 щоб та не здійснювала опір, тілесних ушкоджень не спричиняючи без погроз вимагав грошові кошти. 6. Чи бачив (ла) особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, чи може її впізнати, за якими прикметами: Бачила, може впізнати»;

-протоколом огляду місця події від 29.07.2021 та фототаблицями до нього, відповідно до якого, такий проведено слідчим СВ відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області лейтенантом поліції ОСОБА_13 на підставі заяви власниці ОСОБА_8 ; огляд місця події проведено за участю понятих ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , спеціаліста криміналіста ОСОБА_20 , потерпілої ОСОБА_8 .. В ході проведення огляду місця події, а саме території домоволодіння АДРЕСА_2 встановлено, що на території домоволодіння знаходиться: житловий будинок, приміщення літньої кухні, підсобне приміщення. Приміщення літньої кухні являє собою одноповерхову споруду, дах вкритий шифером. Вхід до приміщення літньої кухні здійснюється через одностворчасті дерев`яні двері, які на момент проведення огляду у відчиненому стані, пошкоджень не має. Вхід веде до кімнати №1. Розміри кімнати №1 мають 3*2 м. По ходу руху в кімнаті знаходиться дерев`яна тумбочка, ліжко, два дерев`яних стільця. З кімнати АДРЕСА_5 здійснюється вхід до кімнати №2 через одностворчасті дерев`яні двері які на момент огляду у відчиненому стані пошкоджень не має. На фототаблиці, долученій до протоколу огляду місця події, зображено загальний вид: подвір`я житлового будинку, приміщення літньої кухні, вхід до приміщення літньої кухні, кімнат №1,2 приміщення літньої кухні та чагарник навпроти домоволодіння (т. 3 а.с.15-22);

-протоколом огляду місця події від 03.08.2021, відповідно до якого, такий проведено слідчим СВ відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області лейтенантом поліції ОСОБА_13 на підставі заяви власниці ОСОБА_12 , огляд місця події проведено за участю: понятих ОСОБА_15 та ОСОБА_16 , ОСОБА_5 , спеціалістів ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , власника приміщення ОСОБА_12 .. Оглядом місця події являється територія домоволодіння АДРЕСА_4 і власником якої являється ОСОБА_22 . В ході проведення огляду місця події, а саме житлового будинку та приміщення веранди, зверху на холодильнику виявлено мобільний телефон марки Explay чорного кольору модель: Explay А240, серійний номер НОМЕР_2 . IMEI1 НОМЕР_3 . IMEI2 НОМЕР_4 . Вказаний телефон поміщено до спец пакету №0651116 та вилучено до відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області (т. 3 а.с.40-42);

-протоколом проведення слідчого експерименту від 21.08.2021 року, проведений слідчим СВ відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області лейтенантом поліції ОСОБА_13 та відеозаписом його проведення, який було оглянуто в судовому засіданні, відповідно до якого такий проведено за участю потерпілої ОСОБА_8 , підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника, адвоката ОСОБА_23 , в присутності понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_24 , в ході слідчого експерименту підозрюваний ОСОБА_5 , в кабінеті слідчого СВ відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області, розповів що він зайшов до приміщення та вирвав телефон та після чого пішов. Під час проведення слідчого експерименту в АДРЕСА_2 , обвинувачений ОСОБА_5 вказав в якому будинковолодінні він вчинив злочин, домоволодіння куди він проник, кімнату де знаходилась потерпіла та на якому ліжку, та де вирвав телефон у потерпілої (т.3 а. с. 36-39);

-висновком експерта від 04.08.2021 року, проведеного експертом товарознавцем ОСОБА_25 , згідно якого - вартість наданого на дослідження мобільного телефону марки «Explay», модель: Explay А240, серійний номер НОМЕР_5 , чорного кольору за цінами, які діяли на споживчому ринку України на момент вчинення злочину, тобто 29.07.2021 року становить 300 гривень (т.3 а.с 33-35).

-речовим доказом: мобільний телефон марки «Explay», модель: Explay А240, IMEI1 НОМЕР_3 . IMEI2 НОМЕР_4 - який оглянуто в судовому засіданні.

Згідно постанов ВС у справі №225/1952/17 від 15.10.2020 та ВС у справі №606/1634/15-к від 12.04.2019 рапорт немає самостійного значення, однак оцінюється в сукупності з іншими доказами у справі, а відтак рапорт, долучений прокурором до матеріалів кримінального провадження також заслуговує на увагу.

У постанові Верховного суду у справі №761/28347/15-к від 09.09.2020, суд вказав, що реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, зазначених у пункті 1 Глави 2 Розділу І Положення про порядок ведення Єдиного реєстру досудових розслідувань, затвердженого наказом Генерального прокурора України № 69 від 17 липня 2012 року, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру та, згідно з частиною 2статті 84 КПК України, витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів.

Відповідно витяг, долучений прокурором до матеріалів кримінального провадження суд вважає електронною базою даних, вказаний витяг засвідчує факт внесення відомостей до ЄРДР і належність та допустимість доказів, отриманих після внесення вказаних відомостей до реєстру.

Надані стороною обвинувачення і досліджені безпосередньо в суді докази взаємопов`язані і в сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини зазначені у ст.91 КПК України, та вони зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, судом не встановлено, у зв`язку з чим підстави для визнання цих доказів недопустимими відсутні.

Оцінюючи здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінальним процесуальним законом. Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Оцінюючи докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Оцінюючи показання потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , надані останніми впродовж судового розгляду, суд враховує, що показання потерпілих прямо стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення і безпосередньо стосуються фактів, які мали місце 29.07.2021 року, пов`язані з обставинами протиправного посягання: часом, місцем, способом та іншими обставинами кримінального правопорушення, особою, яка його вчинили, мотивами вчинення кримінального правопорушення тощо.

Так, потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , в судовому засіданні чітко пояснювали, що нападник був чоловічої статі та впізнали його, вказавши на обвинуваченого ОСОБА_5 , зазначили в чому був одягнений нападник, послідовно розповіли які дії вчиняв нападник відносно потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_7 . Зокрема, вказали, що ОСОБА_5 душив потерпілу ОСОБА_8 рукою за горло. Після того, як в приміщення літньої кухні зайшла потерпіла ОСОБА_7 він припинив свої протиправні дії відносно потерпілої ОСОБА_8 та вирвав мобільний телефон з рук ОСОБА_7 . Враховуючи вказані обставини, ОСОБА_8 боялась за своє життя, а саме що нападник її задушить.

Вказані показання потерпілих суд визнає чіткими та послідовними, доводи сторони захисту про те, що потерпілі неодноразово впродовж досудового розслідування та судового розгляду в іншому складі суду змінювали свої показання на увагу не заслуговують і суперечать правовим приписам ч.4 ст.95 КПК України, вказані показання потерпілих підтверджуються іншими, зібраними по справі доказами та сумнівів у їх правдивості не викликають. Слід також зазначити, що потерпілі допитані судом, в порядку ст.353 КПК України та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу суду завідомо неправдивих показань; а обвинувачений, який дав відмінні, від потерпілих показання, обрав необхідну для захисту позицію та жодної відповідальності за показання, надані в судовому засіданні не несе і нести не може, а відтак, лише за наявності відмінних від показань потерпілих показань обвинуваченого недостатньо для того, щоб вважати, що потерпілі ввели суд в оману та давали неправдиві свідчення. Дійсно впродовж судового розгляду потерпілі неодноразово допитувалися і судом з`ясовувалися щоразу додаткові обставини, однак вказане не впливає на суть самих показань про обставини, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування та пов`язано, зокрема і з тим фактом, що з часу подій, які мали місце 29.07.2021 року, минуло майже два роки. Окрім цього, в судовому засіданні потерпілі неодноразово впізнавали нападника, вказуючи на обвинуваченого, як на особу, яка вчинила кримінальне правопорушення відносно них 29.07.2021 року.

Суд вважає, що слідчий експеримент 21.08.2021 року, проведений з дотриманням вимог ст.240 КПК України, проведений слідчим СВ відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області лейтенантом поліції ОСОБА_13 , за участю потерпілої ОСОБА_8 , підозрюваного ОСОБА_5 та його захисника, адвоката ОСОБА_23 , в присутності понятих ОСОБА_17 та ОСОБА_24 , в ході слідчого експерименту підозрюваний ОСОБА_5 , в кабінеті слідчого СВ відділення поліції №1 (м. Гайворон) Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області, розповів що він зайшов до приміщення та вирвав телефон та після чого пішов. Під час проведення слідчого експерименту в с. Казавчин на вул. Прибугській, Голованівського району Кіровоградської області, обвинувачений ОСОБА_5 вказав в якому будинковолодінні він вчинив злочин, територію будівлі куди він проник, кімнату де знаходилась потерпіла та на якому ліжку, та де вирвав телефон у потерпілої.

За змістом ст.8 Конституції України, в державі визначено принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти, приймаються на основі Конституції повинні відповідати її змісту.

Згідно зі ст. 62 Конституції України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. При цьому не можна покладати на обвинуваченого доведення своєї невинуватості, а всі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на користь останньої. Визнання особи винуватою у вчиненні злочину може мати місце лише за доведеності її вини. Обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а також доказах одержаних незаконним шляхом.

У відповідності до ст. 17 КПК України ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість даної особи.

Розглядаючи кримінальне провадження відносно ОСОБА_5 , суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для здійснення сторонами наданих їм прав та свобод у наданні доказів, їх дослідженні та доведеності їх переконливості перед судом, в межах пред`явленого обвинувачення безпосередньо дослідив докази у справі та перевірив усі обставини, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд не бере до уваги показання обвинуваченого ОСОБА_5 про те, що обставини, повідомлені потерпілим та зазначені в обвинувальному акті не відповідають дійсності, а відтак він не причетний до кримінального правопорушення, та вважає, що сукупністю зібраних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів вина обвинуваченого доведена в повному обсязі.

Суд розцінює такі показання, як обрану обвинуваченим лінію захисту, яка не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні і у суду відсутні підстави сумніватися в обсягу, пред`явленого йому обвинувачення.

Доводи сторони захисту про суперечливість показань потерпілих впродовж досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження в різних складах суду до уваги колегією суддів не беруться зважаючи на принцип кримінального судочинства - безпосередність дослідження доказів судом. Так, в судовому засіданні потерпілі неодноразово вказували, що ОСОБА_5 душив потерпілу ОСОБА_8 рукою за горло. Після того, як в приміщення літньої кухні зайшла потерпіла ОСОБА_7 він припинив свої протиправні дії відносно потерпілої ОСОБА_8 та вирвав мобільний телефон з рук ОСОБА_7 . Щодо позиції сторони захисту про те, що потерпілі не змогли впізнати нападника, то такі суд визнає безпідставними, в судових засіданнях потерпілі чітко вказували на обвинуваченого ОСОБА_5 , як на особу, яка напала на ОСОБА_8 та ОСОБА_7 29.07.2021 року.

Щодо твердження захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_9 , що змінений обвинувальний акт у даному кримінальному провадженні було вручено обвинуваченому ОСОБА_5 з порушенням норм КПК України, так як таке відбулось за відсутності захисника, суд зазначає на наступне.

Суд не має підстав вважати, що відсутність захисника під час вручення зміненого обвинувального акта обвинуваченому ОСОБА_5 істотним чином порушило права сторони захисту на належну підготовку до розгляду та захисту в судовому засіданні. Крім того, в судовому засіданні обвинувачений та його захисник не заперечили факту отримання ним зміненого обвинувального акта.

Щодо тверджень обвинуваченого та його захисника про визнання висновка експерта від 04.08.2021 року недопустимим доказом, так як у ньому експертом не вказано який метод було ним застосовано, експерт не переконався у справності телефону, що впливало на його вартість, суд зазначає наступне.

Висновок експерта від 04.08.2021 року, проведений експертом товарознавцем ОСОБА_25 , було досліджено в судовому засіданні, згідно якого - вартість наданого на дослідження мобільного телефону марки «Explay», модель: Explay А240, серійний номер НОМЕР_5 , чорного кольору за цінами, які діяли на споживчому ринку України на момент вчинення злочину, тобто 29.07.2021 року становить 300 гривень.

За клопотанням сторони захисту, в судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_25 для роз`яснення висновку. Експерт пояснив, що при проведенні експертного дослідження ним було використано порівняльний метод, але це не було відображено у висновку. Зазначив, що під час проведення експертного дослідження, телефон він не вмикав, не знає чи він був справний, так як, не здійснював перевірку справності такого. Вказав, що якщо телефон був не справний, то це вплинуло б на вартість об`єкта дослідження. Поряд з цим суд зазначає, що в судовому засіданні був оглянутий телефон марки «Explay», модель: Explay А240, серійний номер НОМЕР_5 , який визнаний речовим доказом. Такий телефон вмикався та є справним. Отже, суд не приймає твердження сторони захисту про недопустимість висновку експерта враховуючи вищезазначене.

Сторона захисту просила визнати протокол огляду місця події від 03.08.2021 року недопустимим доказом, з огляду на те, що на першій сторінці такого протоколу ОСОБА_5 зазначений підозрюваним, хоча на час проведення слідчої дії він не мав такого процесуального статусу. З цього приводу суд зазначає, що на третій сторінці протоколу огляду ОСОБА_5 зазначений як учасник. Крім того, в судовому засіданні було переглянуто відео проведення огляду місця події, в якому зафіксовано, що слідчий вказує, що така слідча дія проводиться за участю ОСОБА_5 та не вказує, що він є підозрюваним. Крім того, допитаний в якості свідка ОСОБА_13 , в судовому засіданні, вказав, що ним як слідчим, 03.08.2021 була проведена слідча дія - огляд місця події за адресою АДРЕСА_4 . В протоколі огляду місця події від 03.08.2021 року ОСОБА_5 був записаний в графі підозрюваний в зв`язку з тим, що в наявності був саме такий бланк, але на звороті ОСОБА_5 записаний вірно, як учасник.

Враховуючи зазначене вище, суд приходить до висновку, що для визнання протоколу огляду місця події від 03.08.2021 року недопустимим доказом підстав не має.

Що стосується складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, суд вважає за необхідне вказати наступне.

З об`єктивної сторони розбій вчиняється у формі нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства. Під нападом у складі розбою слід розуміти раптову, несподівану для потерпілого, короткочасну, агресивну, насильницьку дію, спрямовану на протиправне заволодіння чужим майном.

Насильство при розбої застосовується до особи, яка зазнала нападу. Під такою особою слід розуміти власника майна, особу, у володінні чи під охороною якої перебуває майно, на яке здійснюється посягання, а так само інших осіб, які перебувають на місці вчинення розбою і можуть, на думку винного, перешкодити йому у заволодінні чужим майном.

Під насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу слід розуміти заподіяння їй легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості або тяжкого тілесного ушкодження (останнє кваліфікується за ч. 4 ст. 187), а також інші насильницькі дії, які не призвели до вказаних наслідків, але були небезпечними для життя чи здоров`я в момент заподіяння (насильство, що призвело до втрати свідомості чи мало характер мордування, здушення шиї, скидання з висоти, застосування електроструму, зброї, спеціальних знарядь тощо).

Заподіяння в процесі розбою легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я або незначну втрату працездатності, середньої тяжкості тілесного ушкодження, позбавлення волі, вчинене способом, небезпечним для життя або здоров`я особи, яка зазнала нападу, нанесення побоїв, що мало характер мордування, охоплюється ст. 187 і додаткової кваліфікації за іншими статтями не потребує.

Кваліфікованими видами розбою є розбій: 1) вчинений за попередньою змовою групою осіб, або 2) особою, яка раніше вчинила розбій або бандитизм (ч. 2 ст. 187), або 3) організованою группою (ч. 4 ст. 187); 4) поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище (ч. 3 ст. 187), або 5) із заподіянням тяжких тілесних ушкоджень (ч. 4 ст. 187): 6) спрямований на заволодіння майном у великих чи 7) особливо великих розмірах (ч. 4 ст. 187).

Виходячи із встановлених судом обставин, а саме того, що обвинувачений ОСОБА_5 , проник у житлове приміщення потерпілої ОСОБА_8 , вимагаючи негайно передати йому грошові кошти, здушував потерпілу за шию, сумнівів у правильності кваліфікації його дій у колегії суддів не викликає.

При цьому суд, вирішуючи питання про наявність в діях обвинуваченого ОСОБА_5 інкримінованої йому кваліфікуючої ознаки, з урахуванням роз`яснень, які містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №10 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику у справах про злочини проти власності», з`ясував, що обвинувачений проник до будинку потерпілої з метою заволодіння її майном, умисел на вчинення злочину виник до проникнення до будинку.

Ці обставини дали суду підстави вважати, що умисел на розбійний напад у обвинуваченого ОСОБА_5 виник до початку вчинення ним кримінального правопорушення. Поведінка обвинуваченого була підступною, несподіваною, раптовою і неспровокованою, з вираженими агресивно-насильницькими ознаками, спрямована проти волі потерпілих, із застосуванням реального насильства, інтенсивного і небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, а тому має розцінюватися, як розбій.

Про наявність саме такого умислу свідчить і той факт, що обвинувачений відразу ж після здушення потерпілої ОСОБА_8 та заволодіння мобільним телефоном покинув місце події. Наведене дає суду підстави дійти висновку, що умисел обвинуваченого був спрямований на заволодіння майном потерпілої, а тому його дії вірно кваліфіковано органом досудового слідства за ч.3 ст.187 КК України.

Що стосується кваліфікуючої ознаки проникнення до житла, то в даному випадку слід вказати наступне.

Велика палата Верховного Суду у постанові у справі №569/1111/16-к від 18.04.2018 щодо визначення кваліфікованого складу кримінального правопорушення «розбій, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище» (ч. 3ст. 187 КК України) вказала наступне. Правовий висновок про застосування норми права щодо кваліфікації розбою, поєднаного з проникненням у приміщення, яке відбувається формально безперешкодно (вхід у торговельний зал, кафе, відділення банку, музей тощо під час роботи названих закладів та установ), ВСУ висловив у постанові від 15 листопада 2012 року в справі №5-15кс12. В цій постанові ВСУ зазначив, що ключовим у вирішенні питання про наявність чи відсутність ознаки проникнення при вчиненні розбою є встановлення того, з якою метою особа ввійшла (потрапила) у приміщення. Відповідно до даного правового висновку, якщо суб`єкт злочину поставив собі за мету заволодіти майном певного виду (якості, значення тощо), місце знаходження якого зумовлює вибір конкретного способу посягання, реалізація якого передбачає входження чи потрапляння в приміщення, незважаючи на режим доступу до нього (вільний/заборонений), то фізичне опинення в такому приміщенні з означеною ціллю є незаконним, а з вчиненням наступних дій із застосуванням насильства чи погроз його застосування з метою заволодіння майном має кваліфікуватися як розбій, поєднаний з проникненням у приміщення.

Крадіжка, грабіж та розбій є однорідними злочинами, тобто такими, що посягають на однакові або подібні об`єкти кримінально-правової охорони і вчиняються з однією і тією ж формою вини та мають низку спільних кваліфікуючих ознак. У зв`язку з цим слід дотримуватися однакового підходу при кримінально-правовій кваліфікації крадіжки, грабежу та розбою, в тому числі й при інкримінуванні кваліфікуючих ознак зокрема проникнення. Розбій, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, за своєю правовою природою є складеним злочином. Даний склад злочину поєднує у собі декілька діянь, кожне з яких становить самостійний злочин. Так, розбій, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, об`єднує в собі напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу, або з погрозою застосування такого насильства (ч. 1ст. 187 КК України) та незаконне проникнення до житла чи до іншого володіння особи (ч. 1ст. 162 КК України). При цьому посягання, передбачене ч. 1 ст. 162 КК України, відіграє роль ознаки, що створює кваліфікований склад розбою. Хоча в диспозиції ч. 3 ст. 187 КК України й немає, як у ст. 162 КК України, вказівки на незаконність проникнення в приміщення, проте це випливає із сутності та завдань закону України про кримінальну відповідальність, адже КК України визначає, які суспільно небезпечні діяння є злочинами та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили. Вирішальним при визначенні законності/незаконності входження (потрапляння) особи у відповідне приміщення або перебування в ньому під час вчинення розбою, є режим доступу до об`єкта (вільний/обмежений).

Для правильної кримінально-правової кваліфікації дій особи за ч. 3ст. 187 КК України також важливим є встановлення спрямованості умислу особи. Так, для основного складу розбою характерним є наявність в особи умислу на заволодіння чужим майном. Саме тому, вирішуючи питання про наявність у діях особи ознаки «проникнення» при вчиненні розбою, слід звертати увагу на наявність умислу на заволодіння чужим майном. Дана кваліфікуюча ознака має місце лише тоді, коли проникнення до житла, іншого приміщення чи сховища здійснювалося з метою заволодіння чужим майном. Проте не можна кваліфікувати як такі, що вчинені з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, дії особи, яка потрапила до житла, іншого приміщення чи сховища без умислу заволодіти чужим майном, однак заволоділа ним.

Водночас необхідно враховувати, що розбій, поєднаний з проникненням у житло, інше приміщення чи сховище, має вищий ступінь суспільної небезпеки, оскільки відбувається посягання не лише на власність, яке полягає у протиправному вилученні чужого майна, що завдає шкоду власнику чи іншому володільцю майна, а й на фундаментальне право особи на недоторканність житла, іншого приміщення чи сховища, що знаходиться у її власності (володінні, користуванні, розпорядженні). Тому, при інкримінуванні «проникнення» важливим є також факт усвідомлення особою незаконності входження (потрапляння) у відповідне приміщення або перебування в ньому під час вчинення розбою. Вчиняючи розбій, поєднаний з проникненням, особа повинна усвідомлювати протиправність входження (потрапляння) у приміщення або перебування в ньому під час вчинення розбою, передбачати суспільно небезпечні наслідки такого протиправного входження (потрапляння) у приміщення й бажати їх настання або ж хоча і не бажати, але свідомо припускати їх настання.

Тому суду під час розгляду справи необхідно встановлювати та розмежовувати умисел особи на незаконне заволодіння чужим майном та умисел на проникнення, який у сукупності з дослідженими іншими ознаками дає можливість встановити як об`єктивну, так і суб`єктивну сторони вчиненого кримінального правопорушення.

Як зазначається в постанові ВСУ від 15 листопада 2012 року в справі №5-15кс12в, при здійсненні такої правової оцінки необхідно виділяти фізичний та юридичний критерії розуміння поняття «проникнення». Зокрема, для визначення фізичного критерію підлягає встановленню: 1) факт входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища); 2) час, спосіб, місце та обставини входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) з урахуванням режиму доступу до нього та до майна, яким бажає заволодіти особа. Для з`ясування юридичного критерію слід встановлювати: 1) незаконність входження (потрапляння) в приміщення (житло, інше приміщення чи сховище) або перебування в ньому, що обумовлюється відсутністю в особи права на перебування там, де знаходиться майно, яким вона бажає незаконно заволодіти; 2) мету, яку досягає особа, вчиняючи обрані дії, усвідомлення нею характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння, зокрема й факту незаконного входження (потрапляння) до приміщення (житла, іншого приміщення чи сховища) чи перебування в ньому, передбачення наслідків вчиненого діяння.

Так, дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що обвинувачений ОСОБА_5 проник до будинку потерпілої ОСОБА_8 29.07.2021 року незаконно, через вхідні двері, з метою заволодіння її майном, первинно пред`явив потерпілій вимогу про передачу йому грошових коштів, здушував своїми руками потерпілу ОСОБА_8 за шию та вирвав з рук потерпілої ОСОБА_7 мобільний телефон.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що в діях обвинуваченого є кваліфікуюча ознака проникнення до житла.

Що стосується кваліфікуючої ознаки вчинення особою, яка раніше вчинила розбій, то в даному випадку слід вказати наступне.

Вироком апеляційного суду Кіровоградської області від 16.11.2017 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень , передбачених ч.1 ст. 185, ч.2 ст. 185, ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 187 КК України та призначено покарання: за ч.1 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ч.2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч.3 ст. 187 КК України у виді позбавлення волі на строк на 7 років із конфіскацією майна. На підставі ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років із конфіскацією майна (т.4 а.с.46-56). Отже, обвинувачений ОСОБА_5 був засуджений в тому числі за розбій. 23.06.2020 року звільнений по відбуттю покарання, судимість не знята та не погашена.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що в діях обвинуваченого є кваліфікуюча ознака вчинення особою, яка раніше вчинила розбій.

Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст.187 КК України характеризується прямим умислом та корисливим мотивом. Обов`язковою ознакою суб`єктивної сторони розбою є мета, з якою здійснюється напад, - заволодіння чужим майном.

Колегія суддів вважає, що злочин обвинувачений ОСОБА_5 вчинив з прямим умислом та корисливим мотивом - заволодіння майном потерпілої.

Проаналізувавши зібрані по справі докази у їх сукупності, витлумачивши відповідно до ч.3 ст. 62 Конституції України усі сумніви на користь обвинуваченого, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_5 органом досудового розслідування за ч.3 ст.187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло кваліфіковано правильно, оскільки орган котрий проводив досудове розслідування за наявних для цього об`єктивних підстав вжив всіх необхідних заходів для з`ясування та встановлення істини у кримінальній справі, здобувши усі можливі докази та давши їм правильну оцінку, як показанням свідків так і іншим доказам і прийшов до правильного висновку про кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.3 ст.187 КК України.

Упродовж розгляду справи судом з`ясовано передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмету доказування, і встановлено факт наявності суспільно небезпечного діяння проти власності та особи.

Враховуючи досліджені докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого доведена, його дії слід кваліфікувати за ч.3 ст.187 КК України, оскільки в судовому засіданні доведено факт вчинення обвинуваченим нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу(розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло.

Вказаний висновок суду узгоджується з п.43 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Кобець проти України" (заява №1637/04), у якому зазначено, що суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом" (рішення у справі "Авшар проти Туреччини" п. 282). Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою.

Підстави для кваліфікації дій обвинуваченого за іншими статтями Кримінального кодексу України в суду відсутні.

Таким чином суд вважає доведеним факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений особою, яка раніше вчинила розбій, поєднаний з проникненням у житло, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.187 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Обставини, що обтяжують покарання ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_5 , не були встановлені під час судового розгляду.

На переконання суду, ОСОБА_5 не усвідомив своєї протиправної поведінки та суспільної небезпечності вчиненого ним злочину.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, та обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує характер та тяжкість вчиненого ним злочину, фактичні обставини справи, тяжкість заподіяних злочином наслідків, спосіб вчинення злочину і його мотиви, форму вини, обстановку вчинення злочину, особу обвинуваченого, останній раніше судимий був засуджений в тому числі за розбій, 23.06.2020 року звільнений по відбуттю покарання, належних висновків для себе не зробив та повторно вчинив корисливий злочин проти власності, судимість не знята та не погашена, позицію потерпілих, висловлену впродовж судового розгляду, які просили справедливого для обвинуваченого покарання, той факт, що обвинувачений не усвідомив протиправність своїх дій, суспільну небезпеку вчиненого ним злочину та не розкаявся у вчиненому, не попросив вибачення у потерпілих, вчинення обвинуваченим особливо тяжкого злочину та приходить до переконання, що виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню ним нових злочинів можливе лише в умовах тривалої ізоляції обвинуваченого від суспільства, і вважає за необхідне призначити йому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч.3 ст. 187 КК України.

Колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченому ОСОБА_5 більш м`яких за видом покарань, передбачених санкцією відповідного закону України про кримінальну відповідальність, і приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально. Саме таке покарання, яке полягає в ізоляції та поміщенні до кримінально-виконавчої установи закритого типу, буде відповідати вимогам ст.65 КК України за своїм видом та буде необхідним для досягнення його мети, тобто необхідним й достатнім для виправлення ОСОБА_5 та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Відповідно до санкції ч.3 ст.187 КК України така передбачає обов`язкове призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна, підстави не призначати додаткове покарання обвинуваченому у суду відсутні, а відтак, обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити і додаткове покарання у виді конфіскації всього належного йому майна.

Оскільки судом призначено ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі, запобіжний захід обвинуваченому у виді тримання під вартою слід залишити без змін до набрання вироком законної сили та задовольнити відповідне клопотання прокурора.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 05.08.2021, тобто з часу постановлення ухвали слідчим суддею Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.08.2021 року.

Судові витрати та цивільний позов в кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити, в порядку ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст.368-371,373- 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 187 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 9 (дев`ять) років, з конфіскацією усього належного йому майна.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_5 залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 рахувати з 05.08.2021, тобто з часу постановлення ухвали слідчим суддею Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 05.08.2021 року.

Речовий доказ: мобільний телефон марки «Explay», модель: Explay А240, серійний номер НОМЕР_5 , чорного кольору, IMEI1 НОМЕР_3 . IMEI2 НОМЕР_4 , який передано на зберігання ОСОБА_7 , передати власнику ОСОБА_8 .

Вирок може бути оскаржений до Кропивницького апеляційного суду через Гайворонський районний суд Кіровоградської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Відповідно до ч.6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

19.05.2023