ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 614/835/21 Номер провадження 11-кп/814/634/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження №0000786 від 13.11.2021 за апеляційною скаргою першого заступника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Борівського районного суду Харківської області від 03.12.2021 відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, раніше не судимого, має на утриманні малолітнього сина, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , -

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_7 засуджено за ч.1 ст.126-1 КК України до покарання у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт.

Згідно вироку суду, що ОСОБА_7 в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно, в період часу з 21.12.2020 по 11.11.2021, систематично вчиняв по відношенню до своєї дружини ОСОБА_9 психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в її бік, що призвело до психологічних страждань останньої, а також погіршило якість життя потерпілої, що викликало у неї побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну напруженість, втому та негативні переживання.

Зокрема, 21.12.2020 близько 16.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_9 , за місцем спільного проживання по АДРЕСА_1 , домашнє насильство, в ході якого висловлювався на її адресу грубою нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, чим чинив моральний та психологічний тиск відносно своєї дружини ОСОБА_9 , та в подальшому був притягнутий постановою Борівського районного суду Харківської обл. від 05.01.2021 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173- 2 КУпАП до покарання у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.

Продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, 22.10.2021 близько 04.00 год. ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_9 , за місцем їх спільного проживання домашнє насильство, в ході якого висловлювався на її адресу грубою нецензурною лайкою, чим чинив моральний та психологічний тиск відносно своєї дружини ОСОБА_9 , та в подальшому був притягнутий постановою Борівського районного суду Харківської обл. від 23.10.2021 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 173-2 КУпАП до покарання у вигляді 40 годин громадських робіт.

Однак, будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства відносно своєї дружини ОСОБА_9 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем спільного проживання, маючи умисел, спрямований на вчинення домашнього насильства, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, 11.11.2021 близько 17.00 год. ОСОБА_7 вчинив відносно своєї дружини ОСОБА_9 домашнє насильство, в ході якого висловлювався на її адресу грубою нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, що призвело до її психологічних страждань та погіршення якості життя, що виразилося, зокрема, в негативних переживаннях, емоційній напруженості, втраті енергійності, повноцінного сну, відпочинку.

В апеляційній скарзі прокурор не оспорюючи фактичні обставини справи, юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок суду першої інстанції скасувати, через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосуванням закону, який підлягає застосуванню - ст. 91-1 КК України та невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, та ухвалити новий вирок, яким обвинуваченого ОСОБА_7 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126-1 КК України та призначити йому реальне покарання у виді 2 місяців арешту та застосувати до нього обмежувальні заходи, передбачені ст.91-1 КК України, а саме направлення для проходження програми для кривдників або пробаційної програми.

Заслухавши доповідь судді, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, обвинуваченого ОСОБА_7 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просив вирок районного суду залишити без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Висновок суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні злочину, за який його засуджено, та кваліфікація вчиненого за ч.1 ст. 126-1 КК України, у апеляційній скарзі не оспорюються.

Щодо доводів прокурора про необхідність призначення обвинуваченій ОСОБА_7 більш тяжкого покарання за вчинене, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У п. 3 постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено про те, що досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан, тощо.

Суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченій, дотримався вказаних вимог кримінального закону, врахувавши ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченої та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд врахував визнання вини, щире каяття та наявність на утриманні малолітньої дитини як обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 та правильно указав на вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, як на обставину, яка відповідно до ст.67 КК України, обтяжує покарання.

За таких обставин, призначене ОСОБА_7 основне покарання у виді громадських робіт не є надмірно м`яким, а тому вирок у цій частині задоволенню не підлягає.

Разом з цим доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, заслуговують на увагу.

Положеннями ч.ч.1,3,4 ст.91-1 КК України передбачено,що в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки:

1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства;

2) обмеження спілкування з дитиною у разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності;

3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин;

4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб;

5) направлення для проходження програми для кривдників або пробаційної програми.

Заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.

Контроль за поведінкою засуджених, до яких застосовано обмежувальні заходи, здійснює орган пробації за місцем проживання засудженого, а в разі вчинення злочину військовослужбовцем - командир військової частини.

Вироком суду доведено, що обвинувачений ОСОБА_7 систематично вчиняв психологічне насильство щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, а саме відносно своєї дружини ОСОБА_9 , що призвело до психологічних страждань потерпілої особи та погіршення якості її життя. Окрім того, ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, згідно характеристики за місцем проживання характеризується посередньо.

У суді першої інстанції потерпіла ОСОБА_9 просила суворо не карати обвинуваченого.

Отже колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що з метою необхідності зміни насильницької поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 у майбутньому та формування у нього неагресивної моделі поведінки у стосунках, як з потерпілою, так і з оточуючими, до обвинуваченого слід застосувати обмежувальні заходи у вигляді направлення ОСОБА_7 для проходження програми для кривдників строком на один місяць.

Суд апеляційної інстанції вважає, що такі обмежувальні заходи із покладенням обов`язку будуть сприяти виправленню обвинуваченого, покращенню психологічного здоров`я потерпілої ОСОБА_9 , а призначене судом покарання та обмежувальні заходи у своїй сукупності будуть необхідними і достатніми для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та попередження вчинення нових злочинів.

У відповідності до п.4 ч.1 та ч.2 ст.409 КПК підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути, зокрема, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Згідно з п.2 ч.1 ст.413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, зокрема, є - застосування закону, який не підлягає застосуванню.

За змістом статті 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до вимог ч. 1ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі: необхідності застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення чи збільшення обсягу обвинувачення; необхідності застосування більш суворого покарання; скасування необґрунтованого виправдувального вироку суду першої інстанції; неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Водночас за приписами ч.1ст.421 КПК обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок місцевого суду підлягає скасуванню в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягає застосуванню, з ухваленням апеляційним судом свого вироку.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407-409, 413, 414, 418, 420 615 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Борівського районного суду Харківської області від 03.12.2021 відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_7 засудити за ч.1 ст.126-1 КК України до покарання, визначеному судом першої інстанції у виді 240 (двохсот сорока) годин громадських робіт.

Застосувати до ОСОБА_7 обмежувальний захід, передбачений п.5 ч.1 ст.91-1 КК України - направлення для проходження програми для кривдників на строк 1 місяць

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржений в касаційному порядку протягом 3 місяців з дня проголошення, а засудженому з моменту вручення йому копії вироку.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4