Справа № 331/1941/22
Провадження №1-кп/333/271/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів Комунарського районного суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

прокурора: ОСОБА_5 ,

обвинуваченої: ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченої: ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя,

клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої,

клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відносно ОСОБА_6 ,

заявлені у кримінальному провадженні № 0000175 від 22.04.2022 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя, на стадії судового розгляду, перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України. Наразі судом досліджуються докази, заявлені стороною захисту.

Строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який діє в межах цього кримінального провадження, відносно обвинуваченої ОСОБА_6 , закінчується 02.06.2023 р. В зв`язку зі значним обсягом доказів у даному кримінальному провадженні, необхідністю виклику та допиту заявлених стороною захисту свідків, суд не має можливості розглянути дане кримінальне провадження в строк до 02.06.2023 р.

Процесуальний прокурор в судовому засіданні звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 , ще на 60 днів, з метою забезпечення її належної процесуальної поведінки та запобігання існуючим ризикам того, що обвинувачена може переховуватися від суду, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, які продовжують існувати і на теперішній час.

Сторона захисту обвинувачена та її захисник просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Вважають, заявлені прокурором ризики, надуманими та не підтвердженими. Також захисник обвинуваченої звернувся до суду з письмовим клопотанням про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 на домашній арешт. Зазначив, що обвинувачена має соціальні зв`язки на підконтрольній Україні території: сина, який мешкає та навчається в м. Дніпро, інших родичів. Зазначив, що син обвинуваченої винайняв житлове приміщення у м. Запоріжжя, в якому його матір ОСОБА_6 зможе мешкати та перебувати під домашнім арештом. Просив врахувати, що обвинувачена позитивно характеризувалася за місцем проживання та роботи.

Прокурор заперечував відносно клопотання сторони захисту. Вважає, що підстави для зміни запобіжного заходу обвинуваченій ОСОБА_6 відсутні та заявлений стороною захисту запобіжний захід не зможе запобігти існуючим ризикам.

Вислухав пояснення сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши матеріли судового кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а в задоволенні клопотання захисника обвинуваченої слід відмовити з наступних підстав.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тільки тримання під вартою.

Підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої ОСОБА_6 стала наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що вона може переховатися від суду. З наявністю даного ризику неодноразового погоджувався і суд апеляційної інстанції, при розгляді апеляційних скарг сторони захисту на ухвали суду про продовження строку дії цього запобіжного заходу.

В межах цього кримінального провадження ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого та особливого тяжкого злочинів, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України, які кваліфікуються як:

- закінчений замах на вчинення державної зради у формі переходу на бік ворога в умовах воєнного стану та надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану;

- закінчений замах на вчинення добровільного зайняття посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, у незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території.

Європейський суд з прав людини в своїх рішенням зауважує, що тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26 липня 2001 року Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». При оцінці ризиків переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Санкціями ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 15 ч. 5 ст. 111-1 КК України передбачене покарання за інкриміновані злочини лише у вигляді позбавлення волі, а за інкримінований злочин за ч. 2 ст. 111 КК України передбачено максимальне покарання у вигляді довічного позбавлення волі.

Обвинувачена раніше не судима, має повнолітнього сина, який мешкає в м. Дніпро. Постійне місце проживання обвинуваченої ОСОБА_6 знаходиться на тимчасово окупованій території - в Бердянському районі Запорізької області.

Стороною захисту суду надано договір оренди квартири від 21.05.2023 р., укладеного між ОСОБА_8 та сином обвинуваченої - ОСОБА_9 , за умовами якого, квартира за адресою: АДРЕСА_1 , здана в оренду для проживання ОСОБА_6 . Даний договір нотаріально не посвідчений. За умовами договору, ОСОБА_8 є власником вищевказаної квартири, при цьому доказів, на підтвердження, що цей договір укладений дійсно із законним власником чи користувачем цієї квартири, суду не надано. До договору додано копію сторінки з паспорту, на якій міститься відмітка про реєстрацію права власності, при цьому з неї не можливо встановити якого об`єкта нерухомості стосується дана відмітка та кому належить цей паспорт. Явка ОСОБА_8 в судове засідання, для надання пояснень суду, з приводу умов цього договору та його згоди на перебування обвинуваченої ОСОБА_6 під домашнім арештом в цій квартирі, не забезпечена. З наданих стороною захисту документів, не можливо встановити наявність згоди орендодавця ОСОБА_8 на можливе перебування обвинуваченою ОСОБА_6 під домашнім арештом в орендованій квартирі. З огляду на зазначене вище, колегія суддів критично відноситься до наданого суду договору оренди та заявленої стороною захисту обставини щодо можливості перебувати обвинуваченою ОСОБА_6 під домашнім арештом у вищевказаній квартирі.

В 2022 р. ОСОБА_6 звільнена з посади заступника голови Бердянської РДА Запорізької області з гуманітарних питань. Відомості про припинення ОСОБА_6 своїх повноважень як депутата місцевої ради, в матеріалах справи відсутні. Перебування обвинуваченої на вищевказаних чиновницьких посадах свідчить про наявність у ОСОБА_6 широкого і впливового кола знайомих, яке може бути використане нею длястворення умов для організації свого переховування від суду.

Враховуючи вищенаведене, в тому числі і тяжкість можливого покарання за інкриміновані злочини, передбаченого законодавством, відсутність на утриманні у обвинуваченої малолітніх чи неповнолітніх дітей, інших непрацездатних осіб, чи інших стримуючих факторів, умови військової обстановки в Запорізькій області, колегія суддів вважає, що наразі ризик можливого переховування обвинуваченої від суду не зник та не зменшився. Колегія суддів вважає, що наявність повнолітнього, самодостатнього сина у обвинуваченої, який мешкає на підконтрольній Україні території, не є беззаперечно стримуючим фактором, який зобов`язував би обвинувачену дотримуватися належної процесуальної поведінки.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Стороною захисту не заявлено обґрунтованих гарантій, які б забезпечили належну процесуальну поведінку обвинуваченої та запобігли б встановленому судом ризику.

Встановлений ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК Країни, який продовжує існувати і на теперішній час, є надзвичайно високим, особливо в умовах діючого воєнного стану в Україні, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, характером обвинувачення, законодавчою визначеністю щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до осіб, якіобвинувачуються у вчиненні злочинів, в тому числі інкримінованих ОСОБА_6 , даними про особу обвинуваченої та її соціальні зв`язки, відсутністю медичних протипоказань щодо утримання обвинуваченої в умовах слідчого ізолятору, наявністю суспільного інтересу в забезпеченні швидкого справедливого судового провадження, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатний забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду.

З огляду на існування підстав та обставин, передбачених статтями 177 та 178 цього Кодексу, та положення ч. 4 ст. 183 КПК України, колегія суддів не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст.177, 331, 392-395 КПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченої адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт відносно ОСОБА_6 , - відмовити.

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», строком на 60 днів, а саме: з 01.06.2023 року по 30.07.2023 року, включно.

Ухвала діє до 30.07.2023 року, включно.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду, протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали складений 04.06.2023 року.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3