Провадження № 11-кп/824/3670/2023 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2023 року про продовження строку тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А:

В провадженні Києво-Святошинського районного суду Київської області перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні злочинів передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України.

Під час судового засідання прокурором подано клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки ризики, передбачені ч. 1 ст 177 КПК України не зменшились та є реальними та зазначив, що обвинувачені обвинувачуються у вчиненні, зокрема, особливо тяжкого злочину з мірою передбаченого покарання у виді позбавлення волі до 15 років з конфіскацією майна, вказував на існування ризику переховування від суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності з урахуванням тяжкості покарання; ризику незаконного впливу на свідків та потерпілих у даному кримінальному провадженні, з огляду на обізнаність обвинувачених щодо місць роботи, проживання свідків та потерпілих, а також ризик вчинення іншого кримінального правопорушення, з огляду на наявність інших кримінальних проваджень щодо обвинувачених.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області продовжено строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 до 18.07.2023 року включно.

Суд, обґрунтовуючи доцільність перебування обвинуваченихпід вартою, вказав про наявність існування ризиків, передбачених п. 1,3,5 ч. 1 ст. 177 КПК України, взяв до уваги тяжкість покарання, що кореспондується з характером суспільного інтересу, даних про обвинувачених, які не одружені, обвинувачений ОСОБА_7 офіційно не працевлаштований, немає офіційного джерела доходу, доказів сталих соціальних зв`язків за місцем проживання, доказів перебування у нього на утриманні осіб, також суд прийняв до уваги, що обвинувачені обвинувачуються у вчиненні ряду кримінальних правопорушень, одне з яких відноситься до особливо тяжкого злочину, що вказує на існування реального ризику переховування від суду, існування реального ризику впливу на свідків та потерпілих, оскільки останні ще не були допитані в судовому засіданні.

В апеляційній скарзі захисник обвинувачених просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 на домашній арешт із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 та обвинуваченому ОСОБА_7 на домашній арешт із забороною залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , з покладенням на обвинувачених обов`язків передбачених ч. 5 ст 194 КПК України.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що обвинувачення щодо ОСОБА_6 у вчиненні ним злочинів передбачених ч. 3 ст 187, ч. 3 ст 289 КК України не можна вважати обґрунтованим, оскільки воно ґрунтується на суперечливих доказах та припущеннях. Вказує, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду є безпідставним, оскільки ОСОБА_6 щонайменше з 19.02.2018 року постійно перебував на території м. Києва, а ОСОБА_7 24.10.2019 року у іншому кримінальному провадженні було змінено запобіжний захід із тримання під вартою на домашній арешт, який не продовжувався, будь-яких порушень порядку відбування домашнього арешту ОСОБА_7 не допускав. Також вважає недоведеним ризик впливу на свідків, оскільки відсутні докази, що обвинувачені впливали бо намагалися здійснювати тиск на потерпілих чи свідків. Також посилається на міцність соціальних зв`язків ОСОБА_6 , оскільки останній має місце реєстрації та постійне місце проживання, має двох неповнолітніх доньок, одна з яких з 13.09.2021 року перебуває у реанімаційному відділенні Дитячої клінічної лікарні №6 та потребує побутової та фінансової допомоги з боку ОСОБА_6 .

Вважає, що прокурором не надано доказів на підтвердження існування заявлених ризиків, не доведено неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, а судом не прийнято до уваги приписи ст. 178 КПК України, не застосовано практику ЄСПЛ, не розглянуто можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який.

Відповідно до вимог ч.4 ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, здійснюється без участі сторін кримінального провадження, крім випадків, якщо прокурор, обвинувачений, його захисник, законний представник заявив клопотання про розгляд апеляційної скарги за участю сторін.

Про розгляд апеляційної скарги обвинувачені, захисник, прокурор повідомлені, клопотань про розгляд апеляційної скарги за їх участю до суду не надійшло, тому неявка зазначених осіб, в силу вимог ст..422-1 КПК України, не є перешкодою для її розгляду.

Перевіривши письмові матеріали, що надійшли із суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ч.3 ст.331 КПК України суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Суд першої інстанції, розглядаючи клопотання, фактично дійшов висновку про доведеність прокурором підстав для обрання обвинуваченим запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у зв`язку з існуванням ризиків, передбачених п. 1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК України.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо необхідності тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки існують обставини, які виправдовують подальше обмеження їх права перебувати на волі.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.

Як випливає із змісту судового рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд врахував обставини, передбачені ст.178 КПК України.

Суд першої інстанції прийняв рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

За таких обставин, колегія суддів, приймаючи до уваги також дані про обвинувачених у сукупності з іншими наведеними вище даними, вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано продовжив раніше обраний щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст.176 КПК України, можуть на даному етапі розгляду кримінального провадження забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають із ч.5 ст.194 КПК України.

Рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Враховуючи суспільну небезпечність інкримінованих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, оскільки останні обвинувачуються у нападі з метою заволодіння чужим майном, поєднаному із насильством, небезпечним для життя і здоров`я особи, яка зазнала нападу та з погрозою застосування такого насильства (розбій), вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у житло, спрямованому на заволодіння майном у великих розмірах, незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з насильством, небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, з проникненням у приміщення та придбанні та зберіганні вогнепальної зброї та бойових припасів без передбаченого законом дозволу, тобто вчинення кримінальних правопорушень з корисливого мотиву у спосіб, який має високий рівень суспільної небезпеки, зумовлений тяжкими наслідками, приймаючи до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, одне з яких відповідно ст. 12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, враховуючи осіб обвинувачених, а саме наявності іншого кримінального провадження у ОСОБА_9 яке перебуває на стадії судового розгляду, наявність повідомленої підозри у ОСОБА_6 у вчиненні аналогічних злочинів, пов`язаних із розбійним нападом за тотожних обставин, а також наявності іншого кримінального провадження за яким ОСОБА_6 притягується до відповідальності, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для обрання обвинуваченим іншого більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про доведеність обставин, які виправдовують обрання обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_9 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи захисника обвинуваченого ОСОБА_6 про відсутність належних та допустимих доказів винуватості обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, не можуть бути предметом дослідження в суді апеляційної інстанції при перегляді на предмет законності ухвали суду першої інстанції про доцільність перебування під вартою обвинуваченого під час судового розгляду, оскільки вказані питання віднесені до компетенції суду першої інстанції.

Посилання захисника на наявність у обвинуваченого ОСОБА_6 місця реєстрації та постійного місця проживання, а також наявність двох неповнолітніх доньок, не є тими стримуючими факторами та не переважають можливих ризиків його неправомірної поведінки.

Посилання захисника на відсутність заявлених прокурором ризиків, є необґрунтованими, оскільки клопотання прокурора містить вичерпні доводи щодо продовження існування заявлених ризиків.

Судове рішення є достатнім чином мотивованим та обґрунтованим, взято до уваги приписи ст. 178 КПК України та ухвалено рішення, яке не суперечить положенням ст.5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод та цілком обґрунтовано не знайдено підстав для зміни запобіжного заходу на інший не пов`язаний із триманням під вартою.

Порушень норм кримінального процесуального законодавства, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин ухвала є законною.

Керуючись ст.404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника обвинувачених залишити без задоволення, а ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 травня 2023 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Суддя: Суддя: