УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 вересня 2023 року

м. Київ

справа № 686/5643/23

провадження № 51-5465 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 12 червня 2023 року,

встановив:

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2023 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця, мешканця та проживаючого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме, у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, за обставин, викладених у вироку.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 12 червня 2023 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації його дій, не погоджується з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій та просить їх скасувати через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність у зв'язку із суворістю. При цьому вказує, що судами безпідставно не звільнено його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 45 або ст. 48 КК України у зв'язку із тим, що він активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому, повністю відшкодував заподіяні збитки, вчинене ним діяння втратило суспільно небезпечність та він перестав бути суспільно небезпечним. До того ж зазначає, що судами не враховано, що він раніше не судимий, на обліку і лікаря нарколога та психіатра не перебуває, працює, має сім`ю, на його утриманні перебувають четверо неповнолітніх дітей та мати похилого віку, має постійне місце проживання. Також відразу після ДТП він невідкладно викликав медичних працівників для надання допомоги потерпілому, обтяжуючих обставин судом не встановлено. Водночас засуджений вказує, що цивільний позов потерпілого судом залишено без розгляду, тому суди мали підстави застосувати ст. 45 КК України. Крім того, зазначає, що підтвердженням зміни обстановки є втрата ним суспільної небезпечності через факт створення ним сім`ї у 2022 році та народження дитини після вчинення злочину. З урахуванням вищевказаних обставин засуджений вважає, що суди мали можливість та законні підстави звільнити його від кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_4 та кваліфікація його дій у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення в касаційній скарзі не оспорюються.

Що стосується доводів касаційної скарги заcудженого про неналежне врахування судами першої та апеляційної інстанцій даних, що характеризують його особу та всіх обставин справи, які, на його думку, є підставами для його звільнення від кримінальної відповідальності, відповідно до ст. 45 чи ст. 48 КК України, то вони спростовуються змістом оскаржуваних судових рішень, враховуючи наступне.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Стосовно покарання та його мети, то відповідно до вимог ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частиною 1 статті 65 КК України установлено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст. 45 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень або кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона після вчинення кримінального правопорушення щиро покаялася, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення і повністю відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Дійове каяття полягає в тому, що після вчинення кримінального проступку або необережного нетяжкого злочину особа щиро покаялась, активно сприяла його розкриттю та повністю відшкодувала завдані збитки або усунула заподіяну шкоду.

Факт дійового каяття особи повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження. Відсутність хоча би однієї із зазначених складових дійового каяття виключає звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 45 КК України. Виняток можуть становити лише випадки вчинення кримінального правопорушення чи замаху на нього, внаслідок яких не заподіяно шкоду або не завдано збитків. (Згідно з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 06 вересня 2022 року в справі № 497/374/2021 та від 24 травня від 2023 року в справі №750/5047/22).

Зокрема, повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема батьками чи близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілого щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди, загладжуванні її в інший спосіб, наприклад, шляхом прилюдного вибачення за завдану образу.

Як убачається із копій судових рішень, суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, при обранні виду та розміру покарання засудженому врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, який раніше не судимий, характеризується посередньо, на обліку у лікарів психіатра і нарколога не перебуває, працює, має сім`ю. Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому визнано те, що він вперше притягується до кримінальної відповідальності, щиро розкаявся в своїх діях, повністю відшкодував моральні збитки потерпілому, утримує чотирьох неповнолітніх дітей. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

На підставі встановлених даних в їх сукупності та взаємозв`язку, з урахуванням наявності кількох пом`якшуючих обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, його наслідків, зважаючи на особу винного, а також відсутності обтяжуючих обставин, апеляційний суд прийшов до висновку про прийняття районним судом законного та обґрунтованого рішення про призначення ОСОБА_4 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік із звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на 1 рік на підставі статті 75 КК України.

При цьому суд апеляційної інстанції встановив, що ОСОБА_4 не відшкодував повністю потерпілому ОСОБА_5 завданих збитків, що передбачає відшкодування як моральної, так і матеріальної шкоди.Відповідно до розписки потерпілого ОСОБА_5 від 28 березня 2023 року, ОСОБА_4 відшкодував останньому моральну шкоду, а також зобов`язався до 01 травня 2023 року відшкодувати матеріальну шкоду у виді франшизи в розмірі 3 200 грн, передбаченої полісом № ЕР-209853956. Докази про таке відшкодування відсутні у матеріалах справи, не надавалися також і під час апеляційного розгляду.

Крім того, як убачається із копії рішення суду апеляційної інстанції, під час апеляційного розгляду потерпілий та його представник заперечували проти звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі статті 45 КК України та наполягали, що заподіяні діями ОСОБА_4 збитки повністю не відшкодовано, автомобіль не відновлений після ДТП, що не може свідчити про те, що ОСОБА_4 повністю відшкодував завдані ним збитки та усунув заподіяну шкоду.

Водночас, апеляційним судом визнано помилковим твердження винного про те, що залишення цивільного позову потерпілого без розгляду усуває необхідність відшкодування завданої шкоди, з чим погоджується і колегія суддів.

Враховуючи вищевказане, неповне відшкодування винним завданих збитків потерпілому внаслідок скоєння кримінального правопорушення унеможливлює застосування статті 45 КК України та звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності внаслідок дійового каяття.

Крім цього, за змістом статті 48 КК України, особу, яка вперше вчинила кримінальний проступок або нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, може бути звільнено від кримінальної відповідальності, якщо буде визнано, що на час кримінального провадження внаслідок зміни обстановки вчинене нею діяння втратило суспільну небезпечність або ця особа перестала бути суспільно небезпечною. При цьому звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 48 КК України - це право, а не обов`язок суду, який вирішує це питання.

Вказана норма передбачає дві окремі самостійні умови для звільнення особи від кримінальної відповідальності внаслідок зміни обстановки - коли вчинене особою діяння втратило ознаки суспільної небезпечності, або коли ця особа перестала бути суспільно небезпечною.

Особу може бути визнано такою, що перестала бути суспільно небезпечною, у разі, коли вона сама або обстановка навколо неї зазнали таких змін, що унеможливлюють вчинення цією особою нового злочину. Такі зміни умов життєдіяльності особи повинні носити позитивний характер, дієво впливати на її поведінку і з великою долею ймовірності свідчити про те, що ця особа не вчинятиме у майбутньому кримінально караних діянь. У результаті таких змін у житті істотно змінюється морально-юридична оцінка особи, у зв`язку з чим втрачається доцільність застосування до неї заходів кримінально-правового впливу.

При цьому збереження суспільної небезпечності вчиненого злочину на момент розгляду справи у суді не перешкоджає застосуванню ст. 48 КК України у разі, коли у зв`язку зі зміною обстановки особа, яка вчинила злочин, перестала бути суспільно небезпечною.

Згідно копій судових рішень, ОСОБА_4 , обґрунтовуючи наявність підстав для застосування статті 48 КК України та звільнення його від кримінальної відповідальності вказав, що факт створення ним сім`ї та народження четвертої дитини є таким, що підтверджує відсутність суспільної небезпечності його особи та зміну обстановки.

Суд апеляційної інстанції, розглядаючи апеляційну скаргу засудженого, аналогічну за змістом до його касаційної скарги, проаналізував викладені в ній доводи, дав на них вичерпну відповідь, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими.

При цьому апеляційний суд дійшов висновку, що у зазначених винним обставинах нема тієї зміни обстановки, яка б призвела до того, що вчинене ним діяння, передбачене частиною 1 статті 286 КК України, чи особа, яка його вчинила, перестали бути суспільно небезпечними, з чим погоджується і Верховний Суд, так як винним не наведено переконливих підстав, які б вказували на те, що він чи обстановка навколо нього зазнала таких змін, що робить маловірогідним вчинення ним нового тотожного або однорідного злочину.

Водночас факт створення засудженим сім`ї у 2022 році та народження дитини після вчинення злочину не усуває суспільну небезпечність кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України, у той час як накладення на таку особу певних обмежень, зокрема позбавлення права керувати транспортними засобами протягом певного періоду робить малоймовірним вчинення нею нового тотожного або однорідного кримінального правопорушення, і надає особі час для переосмислення власної поведінки та її виправлення.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, враховуючи всі встановлені обставини по справі та дані про особу винного, належним чином вмотивував своє рішення щодо неможливості застосування інституту звільнення від кримінальної відповідальності до нього у зв`язку з дійовим каяттям або у зв`язку із зміною обстановки,з наведенням докладних мотивів, з яких апеляційну скаргу засудженого залишив без задоволення, а вирок районного суду без зміни.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам ст. ст. 370, 419 КПК України.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що за обставин цього кримінального провадження відсутні підстави для звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності у зв`язку з дійовим каяттям або у зв`язку із зміною обстановки, а призначене йому покарання з огляду на вимоги ст. 50 КК України, узгоджується із загальними засадами закону України про кримінальну відповідальність, відповідає основній його меті як заходу примусу, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, справедливим, та відповідає вимогам ст. 65 КК України.

Кримінальний закон застосовано правильно, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону не допущено, а призначене покарання відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого.

Отже, обґрунтування касаційної скарги засудженого не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 березня 2023 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 12 червня 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3