Номер провадження: 11-сс/813/637/23
Справа № 947/8558/23, 1-кс/947/3584/23
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.05.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «Європейський морський тренажерний центр» адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.03.2023, про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000226, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.06.2022за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.03.2023 у кримінальному провадженні №0000226, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.06.2022за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України задоволено клопотання старшого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_8 погоджене прокурором відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно та накладено арешт на майно вилучене 17.03.2023 під час обшуку за адресою: м. Одеса, вул. Отамана Головатого, 24-а, шляхом заборони будь-кому користуватися та розпоряджатися ними.

Рішення слідчого судді обґрунтоване наявністю правових підстав для накладення арешту на тимчасово вилучене майно, оскільки існує необхідність в забезпеченні його збереження, запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представник власника майна ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає ухвалі слідчого судді скасувати у зв`язку з невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Доводи обґрунтовує тим, що ухвала на проведення обшуку надана за адресою: м. Одеса, вул. Головатого, 24, тоді як обшук проведено фактично за адресою: м. Одеса, вул. Головатого, 24, 24-а, АДРЕСА_1 . При цьому ухвали на проведення обшуку за адресою: м. Одеса, вул. Головатого, 24-а та 24-б відсутні. Вказує, що слідчим суддею не перевірено, має до будинків за адресою: АДРЕСА_1 , 24-а, АДРЕСА_1 , а підтвердження кому належать обшукуванні приміщення на праві власності, володіння, розпорядження відсутні. Наголошує, що в клопотанні слідчого та ухвалах слідчого судді зазначено директора ТОВ «Європейський морський тренажерний центр» ОСОБА_9 , яка не має відношення до цього товариства. Звертає увагу, що після проведення обшуку слідчими не опечатано вказані приміщення, чим грубо порушено ч. 4 ст. 236 КПК України.

Просить ухвалу суду слідчого судді скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотанні про накладення арешту на майно у даному кримінальному проваджені.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, представника власника майна, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення : 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як вбачається з матеріалів провадження Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Одеса) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000226, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.06.2022, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що на у 2021 році, більш точної дати та місця досудовим розслідуванням не встановлено, службовими особи Державного підприємства «Одеський морський торгівельний порт» (далі: ДП «ОМТП»), Управління (служби) морської адміністрації - капітан Одеського морського порту, а також

ТОВ «Європейський морський тренажерний центр» та інші невстановлені особи, переслідуючи корисливі мотиви, вступили в попередню злочинну змову з метою вимагання та отримання неправомірної вигоди від фізичних осіб які, для працевлаштування на суднах внутрішнього та закордонного плавання, повинні пройти навчання та отримати відповідні документи. Таким чином, завчасно дійшовши спільної домовленості про вчинення злочинів, за результатами якої кожен із співучасників дав свою згоду на його вчинення.

З метою конспірації протиправної діяльності, службовими особами Державного підприємства «Одеський морський торгівельний порт» (далі: ДП «ОМТП»), Управління (служби) морської адміністрації - капітан Одеського морського порту, а також ТОВ «Європейський морський тренажерний центр» та іншими невстановленими особами, у невстановлений час та за невстановлених обставин для вчинення злочинів залучено посадових осіб та працівників консалтингової компанії «МорПост», якими під виглядом нібито надання інформаційних та консультативних послуг з питань отримання документів, та проходження навчання з метою працевлаштування на суднах внутрішнього та закордонного плавання, фактично здійснювалось вимагання грошових коштів для вищевказаних службових осіб.

У подальшому 17.03.2023, на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Одеси слідчим ОСОБА_10 проведено обшук ТОВ «ЄМТЦ» за адресою: м. Одеса, вул. Отамана Головатого 24-а, під час якого виявлено та вилучено речі та документи належні ТОВ «ЄМТЦ».

17.03.2023 виявлені та вилучені речі визнані речовими доказами у даному кримінальному провадження, оскільки містять відомості, які можуть бути використані як доказ факту та обставин вчиненого злочину, а також отримані внаслідок вчиненого кримінального правопорушення

18.03.2023 з метою вивчення вилучених речей та отримання інформації, яка самостійно або в сукупності має доказове значення у даному провадженні слідчим подано клопотання про накладення арешту на вищевказане майно.

Задовольняючи подане клопотання слідчий суддя зазначив, що вилучені документи та майно, відповідають критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки мають суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, є доказами вчинення розслідуваних кримінальних правопорушень, а тому з метою збереження речових доказів, необхідно накласти арешт на майно.

Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення та наданих матеріалів, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновків, що арешт майна необхідний з метою збереження речових доказів, які мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, а також швидкого, повного та неупередженого розслідування, зокрема встановлення або спростування причетності посадових осіб ТОВ «ЄМТЦ» до даного кримінального провадження.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийняв до уваги посилання у клопотанні слідчого про необхідність накладення арешту на майно для забезпечення збереження речових доказів, а також встановлення або спростування причетності посадових осіб ТОВ «ЄМТЦ» до даного кримінального провадження.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуженнямайна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

При цьому апеляційний суд не приймає до уваги посилання сторони захисту щодо відсутності дозволу слідчого судді на проведення обшуку за адресою: м. Одеса, вул. Головатого, 24-а, оскільки матеріали справи містять таку ухвалу слідчого судді (а.с. 161-164).

Також апеляційний суд вважає необґрунтованими доводити захисника про те, що обшук проведено фактично за адресами: вул. Головатого, 24, 24-а та 24-б в м. Одеса, оскільки відповідно до копії протоколу обшуку від 17.03.2023 старшим слідчим проведено обшуку лише за однією адресою, а саме АДРЕСА_1 (а.с. 103-107) під час якого виявлено вищевказані речі та документи.

Доводи представника власника майна про безпідставність накладеного арешту на майно не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки спростовуються матеріалами провадження, в зв`язку з чим апеляційний суд вважає їх необґрунтованими.

Разом з тим, апеляційний суд вважає, що на даному етапі існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження, а тому доводи в цій частині є безпідставними.

Будь яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів суд не вбачає та стороною захисту надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ст. 174 КПК України).

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ТОВ «Європейський морський тренажерний центр» адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 21.03.2023, про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000226, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07.06.2022за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 3 ст. 368 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4