Провадження №1-кс/127/9732/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2023 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинученого ОСОБА_4 ,

адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Зоря Костянтинівського району Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, громадянина України, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Вінницької окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області з клопотанням про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 .

Клопотання мотивовано тим, що Досудовим розслідуванням установлено, що згідно Конституції України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і російською федерацією (далі - рф) 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

24 жовтня 1945 року набув чинності Статут Організації Об`єднаних Націй, підписаний 26 червня 1945 року, яким фактично створено Організацію Об`єднаних Націй (далі - ООН).

До складу ООН входять Україна, рф та ще 49 країн-засновниць, а також інші країни світу.

Відповідно до частини 4 статті 2 Статуту ООН, усі Члени вказаної організації утримуються в своїх міжнародних відносинах від погрози силою або її застосування як проти територіальної недоторканності або політичної незалежності будь-якої держави, так і будь-яким іншим чином, несумісним із цілями Об`єднаних Націй.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН № 36/103 від 9 грудня 1981 року про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями - № 2131 (XX) від 21 грудня 1965 року, що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та про захист їх незалежності та суверенітету; № 2625 (XXV) від 24 жовтня 1970 року, що містить Декларацію про принципи міжнародного права, що стосуються дружніх відносин і співробітництва між державами відповідно до Статуту ООН; № 2734 (XXV) від 16 грудня 1970 року, що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки, та № 3314 (XXIX) від 14 грудня 1974 року, що містить Визначення агресії, - установлено, що жодна з держав не має права здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Цими ж міжнародними документами закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації, здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Крім того, у статтях 1-5 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 14 грудня 1974 року № 3314 (XXIX) серед іншого визначено, що ознаками агресії є:

-застосування збройної сили державою проти суверенітету, територіальної недоторканності чи політичної незалежності іншої держави;

-застосування збройної сили державою в порушення Статуту ООН.

Будь-яке з наступних діянь, незалежно від оголошення війни, кваліфікується як акт агресії:

-вторгнення або напад збройних сил держави на територію іншої держави або будь-яка військова окупація, який би тимчасовий характер вона не мала, яка є результатом такого вторгнення або нападу, або будь-яка анексія із застосуванням сили території іншої держави або частини її;

-бомбардування збройними силами держави території іншої держави або застосування будь-якої зброї державою проти території іншої держави;

-блокада портів або берегів держави збройними силами іншої держави;

-напад збройними силами держави на сухопутні, морські або повітряні сили, або морські та повітряні флоти іншої держави;

-застосування збройних сил однієї держави, що знаходяться на території іншої держави за угодою з приймаючою державою, у порушення умов, передбачених в угоді, або будь-яке продовження їх перебування на такій території після припинення дії угоди;

-дія держави, яка дозволяє, щоб її територія, яку вона надала в розпорядження іншої держави, використовувалася цією іншою державою для здійснення акту агресії проти третьої держави;

-засилання державою або від імені держави збройних банд, груп, іррегулярних сил або найманців, які здійснюють акти застосування збройної сили проти іншої держави, які мають настільки серйозний характер, що це є рівносильним наведеним вище актам, або її значна участь у них.

Жодні міркування будь-якого характеру, чи то політичного, економічного, військового чи іншого характеру, не можуть слугувати виправданням агресії.

Крім того, принципи суверенної рівності, поваги прав, притаманних суверенітету, незастосування сили чи погрози силою, непорушності кордонів, територіальної цілісності держав, мирного врегулювання спорів та невтручання у внутрішні справи держав були закріплені також у Заключному акті Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 1 серпня 1975 року, який підписаний СРСР, правонаступником якого є рф.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент російської федерації ОСОБА_7 , а також інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади РФ, діючи всупереч вимогам п. п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акта Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст. 2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, а саме віддали наказ на вторгнення підрозділів зс рф на територію України.

У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16 липня 1990 року (далі - Декларація) вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах.

Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

24 серпня 1991 року Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено Акт проголошення незалежності України, яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. Згідно з указаним документом, територія України є неподільною та недоторканною.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і рф.

31 травня 1997 року, відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань згідно із Заключним актом Наради з безпеки і співробітництва в Європі, Україна та рф уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф (ратифікований Законом України від 14 січня 1998 року №13/98- ВР та Федеральним Законом рф від 2 березня 1999 року № 42-ФЗ). Відповідно до статей 2 - 3 зазначеного Договору, рф зобов`язалася поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та зобов`язалася будувати відносини одна з одною на основі принципів взаємної поваги, суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або погрози силою, у тому числі економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Відповідно до опису і карти державного кордону, які є додатками до Договору між Україною та рф про українсько-російський державний кордон від 28 січня 2003 року (ратифікований рф 22 квітня 2004 року), територія Автономної Республіки Крим, м. Севастополя, Донецької і Луганської областей відноситься до території України.

Статтями 1-2 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно зі статтею 5 Конституції України, носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132-134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано- Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим (далі - АР Крим) є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

З метою зміни меж території та державного кордону України під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади та зс рф, 18 березня 2014 року в односторонньому порядку незаконно включено до складу рф території АР Крим та м. Севастополя, 7 квітня 2014 року на території України в межах Донецької області створено терористичну організацію «донецька народна республіка» (далі - «днр»), а 27 квітня 2014 року в межах Луганської області- терористичну організацію «луганська народна республіка» (далі - «лнр»), у складі яких утворені незаконні збройні формування.

Контроль та координація діяльності цих терористичних організацій, як і їх фінансове та матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється представниками влади та зс рф.

Так звані «донецька народна республіка» і «луганська народна республіка» є стійкими об`єднаннями невизначеної кількості осіб (більше трьох), створені з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичними організаціями.

У подальшому, з метою створення приводів для ескалації конфлікту і спроби виправдання своєї агресії перед громадянами України, що проживають на тимчасово окупованих територіях Донецької та Луганської областей, а також АР Крим, громадянами рф та світовою спільнотою, у лютому 2022 року керівниками терористичних організацій «днр/лнр» оголошено так звану мобілізацію на окупованій території Донецької області, а 21 лютого 2022 року рф визнано «донецьку народну республіку» та «луганську народну республіку» незалежними державами.

22 лютого 2022 року президент рф направив до ради федерації звернення про використання зс рф за межами рф, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року приблизно о 5 годині 00 хвилин президент рф оголосив про рішення розпочати повномасштабну військову агресію проти України.

У подальшому зс рф, які діяли за наказом керівництва рф і зс рф, вторглись на територію Україну шляхом збройної агресії, з погрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно увійшли на територію Україну через державні кордони України в Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснила збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, та здійснили окупацію частин вказаної території, чим змінили межі території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі людей та інших тяжких наслідків. Аналогічні дії були вчинені підрозділами терористичних організацій так званих «днр/лнр», які увійшли у склад зс рф.

24 лютого 2022 року указом Президента Володимира Зеленського №64/2022, у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, а Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» затверджено зазначений Указ. Правовий режим воєнного стану продовжувався неодноразово Указами Президента України, які затверджувались відповідними Законами України та триває на даний час.

Досудовим розслідуванням установлено, що на території Донецької області функціонує інформаторська мережа, яка організована та створена для збору інформації розвідувального характеру з метою подальшого проведення розвідувально-підривної діяльності проти України.

Так, громадянин України ОСОБА_4 , постійно проживаючи в м. Краматорськ Донецької області, діючи умисно, в інтересах іноземної держави, країни-агресора - російської федерації та її представників, на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України, не виконавши своїх обов`язків громадянина України, визначених ст. 17 та ст. 65 Конституції України, у невстановлений слідством час, але не пізніше 06.05.2022 увійшов до складу агентурно-інформаторської мережі на території Донецької та Луганської областей, яка здійснює збір інформації розвідувального характеру, з метою подальшої передачі її представникам країни-агресора для проведення розвідувально-підривної діяльності проти України.

Для безпосереднього виконання свого злочинного задуму ОСОБА_4 та інші учасники агентурно-інформаторської мережі використовували додаток для обміну миттєвими повідомленнями «Telegram», за допомогою якого передавали отриману розвідувальну інформацію.

У ході досудового розслідування установлено, що до вказаної агентурно-інформаторської мережі окрім ОСОБА_4 також входили ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та інші невстановлені на даний час слідством особи.

Так, на виконання свого злочинного умислу та відповідно до попередньої домовленості з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 та невстановленими на даний час особами із числа незаконних збройних формувань, діяльність яких контролюється представниками рф, ОСОБА_4 , проживаючи на території м. Краматорськ Донецької області, яке на даний час перебуває на лінії бойового зіткнення Збройних Сил України із збройними підрозділами країни-агресора, збирав та в подальшому передавав ОСОБА_9 актуальну на час її надання інформацію щодо переміщення та точного розташування підрозділів та техніки Збройних Сил України, розміщених на даному напрямку фронту, з можливістю ідентифікувати їх на місцевості.

Зокрема, у період часу з 21.10.2022 по 24.10.2022 ОСОБА_4 з використанням власного мобільного терміналу, на якому встановлено додаток для обміну миттєвими повідомленнями «Zangi» використовуючи аккаунт « ОСОБА_12 », та додаток для обміну миттєвими повідомленнями «Telegram» використовуючи аккаунт «….», абонентський номер НОМЕР_1 , надсилав ОСОБА_9 (абонентський номер НОМЕР_2 ), повідомлення, у яких надав відомості (зображення з ідентифікацією на місцевості) щодо розташування техніки Збройних Сил України, в районі АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 .

Так, 21.10.2022 о 11 год. 19 хв., ОСОБА_4 з використанням власного мобільного терміналу, на якому встановлено додаток для обміну миттєвими повідомленнями «Zangi» використовуючи аккаунт « ОСОБА_12 », абонентський номер НОМЕР_1 передав ОСОБА_9 інформацію у вигляді знімків екрану додатку «карти» та позначив приблизне місце розташування вогневих позицій підрозділів Збройних Сил України, які мають на озброєнні високомобільні артелерійські ракетні системи «HIMARS», в районі с. Дружківка Донецької області з можливістю ідентифікувати на місцевості.

23.10.2022, ОСОБА_4 з використанням власного мобільного терміналу, на якому встановлено додаток для обміну миттєвими повідомленнями «Zangi», використовуючи аккаунт « ОСОБА_12 », абонентський номер НОМЕР_1 передав ОСОБА_9 інформацію у вигляді знімків екрану додатку «карти» та деталізовано позначив місце розташування вогневих позицій підрозділів Збройних Сил України, які мають на озброєнні високомобільні артелерійські ракетні системи «HIMARS», в районі с. Дружківка Донецької області з можливістю ідентифікувати на місцевості.

Цього ж дня, ОСОБА_4 з використанням власного мобільного терміналу, на якому встановлено додаток для обміну миттєвими повідомленнями «Zangi», використовуючи аккаунт « ОСОБА_12 », абонентський номер НОМЕР_1 передав ОСОБА_9 інформацію у вигляді знімків екрану додатку «карти», на одному з яких здійснив позначення «АЭРО», на іншому позначення «ХИМР» та повідомив про місце розташування вогневих позицій підрозділів Збройних Сил України, які мають на озброєнні високомобільні артелерійські ракетні системи «HIMARS», в районі м. Краматорськ Донецької області з можливістю ідентифікувати на місцевості.

18.03.2023, ОСОБА_9 (Telegram id НОМЕР_3 , абонентський номер НОМЕР_2 ), переслав ОСОБА_8 у мобільному додатку «Telegram», який використовує аккаунт « ОСОБА_13 » (Telegram id НОМЕР_4 ) публікацію з назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та переслав отримане від ОСОБА_4 («Telegram» аккаунт «….», абонентський номер НОМЕР_1 ) повідомлення з уточненням місця, звідки здійснювались пуски високомобільно артелерійською ракетною системою «HIMARS» з наступним текстом «ІНФОРМАЦІЯ_3». Крім того, ОСОБА_4 надіслав ОСОБА_9 деталізовану інформацію щодо вказаної позиції поблизу ПАТ «Енергомашспецсталь», яку останній переслав ОСОБА_8 .

Крім того, 28.03.2023, ОСОБА_8 у мобільному додатку «Telegram», використовуючи аккаунт « ОСОБА_13 » (Telegram id НОМЕР_4 ) під час спілкування з ОСОБА_9 (Telegram id НОМЕР_3 , абонентський номер НОМЕР_2 ), надавав останньому завдання щодо підтвердження у ОСОБА_4 інформації стосовно наслідків вогневого ураження по позиціях підрозділів Збройних Сил України, що свідчить про наявність співпраці з представниками іноземної держави.

Таким чином, ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України - державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану.

28.04.2023 року ОСОБА_4 затриманий в порядку ст. 208 КПК України та 29 березня 2023 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі нас строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна та відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України віднесений до особливо тяжких злочинів.

29.04.2023 ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. В подальшому ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 22.06.2023 ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів в межах строку досудового розслідування, тобто до 09.40 год. 24.08.2023, тому прокурор просив клопотання задовольнити.

Прокурор клопотання підтримав та просив продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , оскільки заявлені ризики не зменшилися.

Захисник обвинуваченого заперечував щодо задоволення клопотання.

Обвинувачений в судовому засіданні заперечував проти клопотання.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування.

Відповідно до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний продовжити строк тримання під вартою, якщо прокурором, слідчим буде доведено, що обставини, зазначені у ч. 3 названої статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, зокрема, що заявлені ризики не зменшилися, а також є обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування.

ОСОБА_4 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України - державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: надання іноземній державі, іноземній організації або їх представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану.

28.04.2023 року ОСОБА_4 затриманий в порядку ст. 208 КПК України та 29 березня 2023 року йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі нас строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна та відповідно до ч. 6 ст. 12 КК України віднесений до особливо тяжких злочинів.

29.04.2023 ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області до підозрюваного ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою. В подальшому ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду від 22.06.2023 ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів в межах строку досудового розслідування, тобто до 09.40 год. 24.08.2023.

Вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вказаного злочину підтверджується наступними зібраними у ході досудового слідства доказами: протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій; протоколом обшуку від 28.04.2023; протоколом затримання від 28.04.2023; протоколом допиту підозрюваного від 01.06.2023; матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій.

На даний час обставини та ризики зазначені у ст. 177 КПК України, які стали підставою застосування та продовження стосовно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати, а саме: що обвинувачений ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, який становить значну суспільну небезпеку, за яке законом передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна,а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовується дане клопотання, крім того, підозрюваний фактично проживає на території безпосереднього проведення бойових дій, офіційно не працює, що свідчить про наявний обґрунтований ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_4 здійснював свою протиправну діяльність спільно із іншими підозрюваними в даному провадженні та особами, які на даний час перебувають на тимчасово окупованих територіях, які продовжують сприяти представникам країни-агресора, що свідчить про наявний обґрунтований ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не забезпечить виконання покладених на нього обов`язків оскільки відсутність стійких соціальних зв`язків, а також стабільного джерела прибутку можуть лише підштовхувати обвинуваченого до продовження вчинення злочинів

Враховуючи вищевказані обставини сторона обвинувачення приходить до висновку, що відносно ОСОБА_4 необхідно продовжити строк тримання під вартою, що забезпечить належне виконання покладених на обвинуваченого обов`язків.

При цьому, в судовому засіданні не було встановлено обставин, передбачених ст.178 КПК України, які б перешкоджали обвинучаеному перебувати під вартою.

З огляду на викладене слідчий суддя вважає за доцільне клопотання задовольнити та продовжити строк тримання обвинувачего під вартою.

На підставі наведеного, керуючись ст. 176, 177, 197, 199, 309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят) діб, тобто до 22.10.2023 року.

Ухвала про продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою діє до 22.10.2023 року.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя