КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/360/23 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - 392 ч. 2 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.05.2023 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кропивницькому, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 ,, ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 квітня 2023 року у межах кримінального провадження № 0000279 від 04.03.2021 про продовження стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 11 червня 2023 року.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 255-1 КК України, /ЄУН 405/1074/22/.

У межах даного кримінального провадження, під час судового засідання, в порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції, за клопотанням прокурора, розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою, зокрема, обвинуваченого ОСОБА_8 .

За наслідками розгляду клопотання прокурора судом постановлено продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки судом встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які не перестали існувати, можливість переховування обвинуваченого від суду, незаконно впливати на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення. Враховано судом і тяжкість інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, неодноразово судимого, без міцних соціальних зв`язків.

Із судовим рішенням судді не погоджується обвинувачений ОСОБА_8 , оскаржує ухвалу суду в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання його під вартою, задовольнити його клопотання та обрати стосовно нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту цілодобово.

В обґрунтування своїх вимог зазначає наступні доводи.

Ухвала суду постановлена без урахування позиції ЄСПЛ та вимог національного законодавства.

Судом не мотивовані і не розкриті за змістом ризики, які суд визнав наявними, не досліджено і не аналізовано обставини, зазначені в його клопотанні про зміну стосовно нього запобіжного заходу.

Суд мотивував своє рішення лише тяжкістю злочину, що не може бути підставою для застосування найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не встановлені.

Підозра не обґрунтована, обшуки проведені незаконно, заборонені речовини, вилучені як речові докази, підкинуті, кримінальне провадження штучно створене.

Під вартою перебуває 16 місяців, що є невиправдано тривалим строком, судові засідання відкладаються. Крім того, не виконані вимоги ухвали апеляційного суду від 28.02.2023 про проведення його медичного обстеження та відповідного лікування в умовах медичного закладу

Зазначає, що позитивно характеризований, має на меті працевлаштуватись, має сталі соціальні зв`язки.

Стан його здоров`я погіршився, незадовільний, потребує лікування.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 під час апеляційного перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, обвинуваченого ОСОБА_8 на підтримку поданої обвинуваченим апеляційної скарги, думку прокурорки, яка заперечила задоволення апеляційної скарги, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Зважується на практику Європейського суду, - тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває судова справа за обвинуваченням ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 307, ч. 2 ст. 255-1 КК України, /ЄУН 405/1074/22/.

Обвинувачений ОСОБА_8 у даному кримінальному провадженні тримається під вартою з 17.12.2021; у справі розпочато і триває судове слідство. Кримінальне провадження багатоепізодне, налічує декілька обвинувачених, яким пред`явлене обвинувачення за декількома статтями закону України про кримінальну відповідальність.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, одне з яких є тяжким, а інше відноситься до категорії особливо тяжких кримінальних правопорушень, умисні, інкриміновані вчиненням у співучасті, в складі організованої групи (корисливе кримінальне правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів).

Покарання за вчинення тяжкого кримінального правопорушення передбачає позбавлення волі на строк до десяти років з конфіскацією майна, особливо тяжкого - позбавлення волі на строк до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Як характеристики особи, враховується, що ОСОБА_8 безробітний, офіційного джерела заробітку не має, без утриманців, в цілому посередньо характеризований, міцних соціальних зв`язків не має.

ОСОБА_8 також багаторазово судимий (сім разів: 2001, 2002, 2004, двічі 2011, 2015, 2021) за вчинення умисних, в тому числі, тяжких кримінальних правопорушень, у більшості випадків за злочини проти власності.

Судимості не зняті й непогашені у встановленому законом порядку.

Як встановлено, свідки у даному кримінальному проваджені наразі судом не допитані.

Враховуючи зазначене, є підстави вважати, що, усвідомлюючи міру покарання, яка може загрожувати ОСОБА_8 у разі визнання його винуватим, обвинувачений може чинити спроби переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків з метою зміни ними показань, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Враховуючи відсутність у ОСОБА_8 заробітку та сталого джерела до існування, його кримінальну історію у минулому (судимості за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень), те, що вчинення нового кримінального правопорушення інкриміноване при не знятій та непогашеній судимості, є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 має схильність до протиправної асоціальної поведінки, нехтування правом законного володіння майном, а отже, може вчинити нові кримінальні правопорушення за умови обрання стосовно нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, і становить суспільну небезпеку.

Доводи про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, спростовується наведеним вище.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягає.

Обвинувачений ОСОБА_8 вказує на незадовільний стан здоров`я, необхідність надання йому медичної допомоги та лікування.

Матеріали провадження не містять даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого під вартою, не надано медичної документації на підтвердження неможливості з медичних показань подальшого тримання обвинуваченого під вартою (висновки відповідної комісії).

Разом із тим, Конституцією України кожній людині гарантоване право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування. Держава створює умови для ефективного і доступного для всіх громадян медичного обслуговування.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до положень ч. 6 ст. 206 КПК України вирішення питань щодо забезпечення невідкладного проведення судово-медичного обстеження особи, доручення проведення дослідження фактів, вжиття заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством являється обов`язком слідчого судді якому в судовому засіданні повідомили про застосування до особи насильства під час затримання або тримання під вартою.

Також, стороною захисту надано довідку Кропивницької міської медичної частини № 14 філії ДУ «ЦОЗ ДКВС України» в Черкаській та Кіровоградській областях, засвідчену завідувачем даної медичної частини ОСОБА_14 , отриману за запитом захисту.

Відповідно до змісту даної довідки: при прибутті до установи встановлено, що ОСОБА_8 тривалий час вживав наркотичні речовини (сурогати опію), скаржився на болі у правій нозі, виразку; наразі перебуває під диспансерним наглядом в медичній частині із діагнозом «трофічна виразка правої гомілки (14х13 см), ПТФС правої нижньої кінцівки».

Відповідно до консультації обвинуваченого ангіохірургом КНП «КОЛ КОР», потребує лікування ліками, та перев`язки кінцівки з ліками, які не передбачені закупівлею за кошти державного бюджету, а тому відсутні у Кропивницькій міській медичній частині № 14 філії ДУ «ЦОЗ ДКВС України» в Черкаській та Кіровоградській областях.

Як також встановлено даними довідки, обвинувачений ОСОБА_8 потребує оперативного лікування виразки в умовах хірургічного відділення.

Зважаючи на викладене, враховуючи, положення ч. 1 ст. 206 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне зобов`язати начальника ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» організувати отримання обвинуваченим ОСОБА_8 , такої медичної допомоги у лікувальній установі, якої вимагає стан його здоров`я у відповідності до даних довідки та інших медичних висновків та рекомендацій.

Керуючись ст. ст. 206, 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 13 квітня 2023 року у межах кримінального провадження № 0000279 від 04.03.2021 про продовження стосовно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів - до 11 червня 2023 року, залишити без змін.

На підставі положень ст. 206 КПК України зобов`язати начальника ДУ «Кропивницький слідчий ізолятор» організувати надання обвинуваченому ОСОБА_8 тієї медичної допомоги і відповідного лікування у лікувальній установі, якої вимагає стан його здоров`я у відповідності до даних довідки Кропивницької міської медичної частини № 14 філії ДУ «ЦОЗ ДКВС України» в Черкаській та Кіровоградській областях та інших наявних медичних висновків та рекомендацій щодо стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 .

Контроль за виконанням ухвали в частині проведення та надання медичної допомоги і відповідного лікування обвинуваченого покласти на процесуального прокурора.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4