Справа № 128/712/20
Провадження №11-кп/801/664/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2023 року м. Вінниця

Колегія суддів Вінницького апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції з Установою)

захисника-адвоката ОСОБА_8

розглянула у закритому судовому засіданні в м.Вінниці кримінальне провадження № 0000832, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18.09.2019, за апеляційною скаргою із доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 21.04.2023 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маньківці, Барського району Вінницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , згідно зі ст. 89 КК України несудимого,

визнано винним у вчиненні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, та засуджено до покарання у виді позбавлення волі строком 12 (дванадцять) років.

Строк відбуття покарання засудженому ОСОБА_7 вирішено обчислювати з моменту набрання вироком законної сили.

Зараховано ОСОБА_7 в строк відбуття призначеного судом покарання строк попереднього ув`язнення з часу його затримання, а саме: з 18.09.2019, до дати набрання вироком законної сили, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, в сумі 29194 (двадцять дев`ять тисяч сто дев`яносто чотири) грн 20 коп.

Вирішено долю речових доказів.

Внесено до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи, відомості відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Маньківці, Барського району Вінницької області, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , визнаного винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

в с т а н о в и л а:

Вироком встановлено, що 18.09.2019 приблизно о 16 год 00 хв ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 разом із своєю малолітньою донькою ОСОБА_9 , де у нього виник злочинний умисел до статевих зносин із останньою. Після чого приблизно о 16 год 15 хв цього ж дня ОСОБА_7 , реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на зґвалтування ОСОБА_9 , сказав їй піднятись на горище підсобного приміщення (сараю) їхнього домоволодіння та чекати на нього, на що остання погодилася, не усвідомлюючи дійсних намірів батька. В подальшому ОСОБА_7 , піднявшись до вказаного ним місця, достовірно знаючи про вік ОСОБА_9 , незважаючи на це, вирішив довести свій злочинний намір до кінця та вступити у статеві зносини зі своєю дочкою ОСОБА_9 , висловивши їй намір про це. Отримавши негативну відповідь доньки, ОСОБА_7 , зважаючи на вік потерпілої та загальновизнані норми моралі, застосовуючи фізичне насильство, що виразилось в утриманні тіла ОСОБА_9 у лежачому положенні за руки, зняв з останньої одяг і всупереч її волі вступив з нею у статеві зносини, тобто здійснив статевий акт природнім способом.

У своїй апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 21.04.2023 року відносно

ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання та пом"якшити призначене покарання ОСОБА_7 .

Вимоги мотивує тим, що суд при призначенні покарання не в повній мірі визнав повне визнання вини ОСОБА_7 , його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину. Крім того, до ОСОБА_7 не був заявлений цивільний позов, щодо призначення покарання законний представник потерпілої поклалась на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі із доповненнями просить пом"якшити йому покарання, посилаючись на те, що вирок є несправедливим, занадто суворим. Суд не врахував, що від визнав вину, співпрацював з органом досудового розслідування. Події того дня він взагалі не пам"ятає, оскільки перебував в стані алкогольного сп"яніння.

Крім того, зазначає, що в екпертизі вказано, що його сперму не було виявлено, не виявлено у потерпілої тілесних ушкоджень.

Просить врахувати, що має крім потерпілої ще трьох неповнолітніх дітей, яких бажає утримувати.

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали свої апеляційні скарги та просили її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_10 заперечував проти задоволення апеляційних скарг.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_8 та апеляційна скарга з доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 - задоволенню не підлягають.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України - судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Доведеність вини обвинуваченого ніким із учасників судового засідання не оскаржується, зокрема, в апеляційних скаргах.

Апеляційний суд приходить до переконання, що висновок суду про винуватість ОСОБА_7 в скоєні злочину, за який він засуджений, при обставинах, викладених у вироку, є обґрунтованим та законним.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що судом по даній справі дотримано вимог закону, спрямованих на встановлення в справі об`єктивної істини.

Дії ОСОБА_7 - кваліфіковані правильно.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б були підставами для скасування вироку - не встановлено.

Щодо доводів апеляційних скарг про невідповідність призначеного покарання обвинуваченому через його суворість, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

В ч.2 ст. 65 КК України зазначено «Особі ,яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне та достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів».

Обираючи підсудному покарання, суд виходить із встановленої ст. 50 КК України його мети - не тільки кари, а можливості виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості (ст.372 КПК України) .

Що стосується призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , то на думку Апеляційного суду, воно призначене судом відповідно до вимог ст. ст. 65-67 КК України, суд в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, особу винного, який раніше несудимий, вину визнав, вчинив особливо тяжкий злочин щодо малолітньої дитини, обтяжуючі покарання обставини (вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння), пом`якшуючі покарання обставини (щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину). Крім того, суд враховує, що обвинувачений використав безпорадний стан потерпілої, яка через малолітній вік не могла чинити опір, притискав її тіло своєю вагою, вступаючи з нею у статеві зносини природнім способом.

Доводи про те, що ОСОБА_7 не пам"ятає обставини того дня, колегія суддів до уваги не приймає з наступних підстав. Так, ОСОБА_7 мав прямий умисел на вчинення злочину відносно своєї малолітньої доньки.

Про наявність прямого умислу на вчинення кримінального правопорушення вказує, також те, що про свої наміри він помідовив доньну та що отримав відмову, свої протиправні дії ОСОБА_7 вчиняв відносно ОСОБА_9 на горищі підсобного приміщення (сараю), знімав з неї одяг, утримував її тіло у лежачому положенні.

Відповідно до роз"яснень постанови Пленуму Верховного Суду № 5 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи» фізичним насильством, передбаченим диспозиціями статей 152, 153 КК ( 2341-14 ), слід вважати умисний зовнішній негативний вплив на організм потерпілої особи або на її фізичну свободу, вчинений з метою подолання чи попередження опору потерпілої особи або приведення її у безпорадний стан.

Таким чином, спрямованість умислу обвинуваченого на здійснення ним умисних насильницьких дій відносно потерпілої вказує його поведінка, яка полягала в тому, що використовуючи безпорадний стан малолітньої потерпілої та відсутність у потерпілої можливості чинити опір через свій малолітній вік, знявши, із неї одяг, та, притискаючи своєю вагою тіло потерпілої, долаючи її опір, вступив із малолітньою ОСОБА_9 у статеві зносини природнім способом, що свідчить про доведення його умислу саме на зґвалтування.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «М.С. проти Болгарії» від 04 грудня 2003 року вказано, що зґвалтування є примусовим актом: це означає, що такий акт виконується із застосуванням сили чи з погрозою застосувати силу проти потерпілої особи або третьої особи; при цьому такі погрози, які можуть бути виражені прямо чи опосередковано, мають викликати у потерпілої особи обґрунтований страх, що вона чи третя особа зазнає насильства, несвободи, фізичного чи психологічного тиску.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 , що він має крім потерпілої на утриманні трьох неповнолініх дітей колегія суддів приймає до уваги та вважає обґрунтованими, однак зазначені обставини не можуть бути підставою для пом`якшення ОСОБА_7 покарання, крім того, ці обставини не завадили останньому вчинити злочин відносно однієї з цих дітей, будучи стримуючими факторами.

Доводи ОСОБА_7 про те, що він не пам"ятає подій того дня свідчать про те, шо це позиція обвинуваченого є обраним ним способом захисту та незгода з покаранням за вчинене ним кримінальне правопорушення.

Колегія суддів звертає увагу, що на підтвердження даної позиції Європейський суд з прав людини, практика якого відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та саме застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело права, у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03) зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

На думку апеляційного суду, призначене судом покарання є достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 як особи, що представляє підвищену суспільну небезпеку, лише за умови ізоляції його від суспільства на певний строк.

Відповідно до вимог ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок здійснювати неупереджений розгляд та ухвалювати обґрунтовані рішення.

Відповідно до цієї ж статті Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на суд покладається обов`язок сприяти максимальному забезпеченню процесуальних прав учасників судового провадження.

Керуючись ст. 405, 407, 408, 409, 419 КПК України, колегія суддів

постановила :

Апеляційну скаргу із доповненнями обвинуваченого ОСОБА_7 та апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 ,- залишити без задоволення.

Вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 21.04.2023 року відносно ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного Кримінального Суду в складі Верховного Суду протягом 3-х (трьох) місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4