Провадження № 1-кс/947/9211/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2023 року м. Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , адвоката ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні в м. Одесі клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ФОП ОСОБА_6 прокурора ОСОБА_5 слідчого ОСОБА_4 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000462 від 30.09.2022 року,

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Київського районного суду м. Одеси надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ФОП ОСОБА_6 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000462 від 30.09.2022 року з контейнера №TCLU8656441 з товаром в ньому.

В обґрунтування клопотання зазначає, що заявник є юридичною особою України реального сектору економіки. В кримінальному провадженні не має достатніх обставин, що свідчать про вчинення злочину будь-якою особою. Арештоване майно не може бути речовим доказом, оскільки не відповідає критеріям ст.98 КПК України. Посадові особи підприємства-заявника не мають жодного відношення до вчинення протиправних дій. Нездійснення митного оформлення арештованого товару з боку підприємства було пов`язано із військовою агресією.

В судовому засіданні заявник підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання вказавши, що скасування арешту є передчасним.

Слідчий не заперечував проти задоволення клопотання, вказав, що на даний час необхідність в арешті майна відпала, зауважив, що скасування арешту необхідне для здійснення митного оформлення вантажу.

Дослідивши клопотання про скасування арешту майна, слідчий суддя приходить до наступного переконання.

Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора.

Під час вирішення питання про наявність підстав для застосування арешту майна як заходу забезпечення кримінального провадження необхідно враховувати практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка визначає, що ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини спрямована не тільки на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, але також зобовязує державу вживати необхідних заходів, спрямованих на захист права власності. Зазначена правова позиція сформульована ЄСПЛ у справі «Броньовський проти Польщі» від 22 червня 2004 року. У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції. Також Європейський суд нагадує, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття таких заходів.

Згідно ч. 1 ст. 318 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2022 року у справі №947/22744/22 було накладено арешт на майно в тому числі на контейнер №TCLU8656441

Накладаючи арешт майно, слідчий суддя виходив з того, що могло бути вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст.364 КК України, а також те, що вилучені речі, мали суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні.

В той же час, слід звернути увагу, що предметом досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні є незаконні дії та бездіяльність співробітників Одеської митниці. При цьому, сторона обвинувачення не встановила причетності юридичної особи заявника до вищезазначених протиправних дій.

Дослідивши матеріали клопотання та додані до нього додатки слідчий суддя приходить до висновку, що на даний час із арештованим майном проведені необхідні слідчі дії, керівнику юридичної особи, що є власником вилученого майна про підозру не повідомлено, та вона не має жодного відношення до вказаного кримінального провадження, крім того подальша дія арешту на майно позбавляє можливості заявнику здійснити дії щодо належного митного оформлення арештованого товару та отримання державним бюджетом відповідних митних платежів.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170 - 174 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ФОП ОСОБА_6 про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження №0000462 від 30.09.2022 року - задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 07.11.2022 року у справі №947/22744/22, а саме - контейнеру №TCLU8656441 так і з майна яке перебуває в контейнері №TCLU8656441, що перебувають на території контейнерного терміналу ТОВ «Бруклін-Київ Порт».

Ухвала підлягає негайному виконанню слідчими, у провадженні яких перебуває кримінальне провадження № 0000462 від 30.09.2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно після оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1