УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2023 року

м. Київ

справа № 352/1686/21

провадження № 51-1863ск23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 12 січня 2023 року щодо ОСОБА_4 ,

встановив:

За вироком Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від

20 жовтня 2022 року

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 , не працевлаштованого, раніше не судимого,

засуджено: за ч. 2 ст. 240 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік; за ч. 2 ст. 342 КК - до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік 6 місяців; за ч. 2 ст. 345 КК - до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.На підставі ч. 1 ст. 70 КК шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно визначено ОСОБА_4 покарання за сукупністю злочинів у виді 2 років обмеження волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання у виді обмеження волі, більш суворим покаранням у виді тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31 серпня 2022 року, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк 1 рік 6 місяців, зарахувавши у строк покарання частково відбуте за попереднім вироком покарання, починаючи з 9 липня 2022 року.

Вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні: зокрема, скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 липня 2021 року на трактор колісний марки «ЮМЗ-6» червоного кольору реєстраційний номер НОМЕР_1 та повернуто

власникові КП «Івано-Франківськводоекотехпром», а також на металеві причепи без реєстраційних номерів, які повернуто належному володільцю ОСОБА_4

Івано-Франківський апеляційний суд ухвалою від 12 січня 2023 року зазначений вирок залишив без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

За вироком суду ОСОБА_4 визнано винним за незаконне видобування корисної копалини загальнодержавного значення, опору працівникові правоохоронного органу під час виконання ним службових обов`язків та в умисному заподіянні працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку із виконанням цим працівником службових обов`язків, за наступних обставин.

Так, 14 липня 2021 року близько 07:30, ОСОБА_4 умисно, здійснив незаконне видобування на лівому березі ріки Бистриця-Солотвинська у с. Підлісся Івано-Франківського району Івано-Франківської області піщано-гравійної суміші, яка належить до корисних копалин загальнодержавного значення і яку завантажив на два причепи без реєстраційних номерів приєднаних до трактора марки «ЮМЗ-6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , належного КП «Івано-Франківськводоекотехпром».

Далі, рухаючись трактором до свого місця проживання по польовій дорозі,

ОСОБА_4 у зв`язку з технічною несправністю трактора здійснив його вимушену зупинку біля берегової лінії річки «Бистриця-Солотвинська» та вирушив у невідомому напрямку.

Протиправними діями засудженого спричинено зняття шару піщано-гравійної суміші загальним об`ємом 3,1 м3 на береговій лінії ріки Бистриця-Солотвинська в с. Підлісся Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

Того ж дня, близько 10:00 поліцейський офіцер громади Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області капітан поліції ОСОБА_5 під час патрулювання на польовій дорозі в напрямку берегової лінії річки «Бистриця-Солотвинська», виявив покинутий транспортний засіб із приєднаними до нього двома причепами без реєстраційних номерів, в яких знаходилась піщано-гравійна суміш та лопати. Після того працівниками слідчо-оперативної групи у складі слідчого

ОСОБА_6 на місці події було розпочато слідчі дії з метою виявлення та фіксації відомостей, щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. Приблизно о 13:00 до місця проведення слідчих дій прибув засуджений, який перебував у стані алкогольного сп`яніння та з метою приховування факту своїх протиправних дій, у присутності працівників слідчо-оперативної групи, умисно, під опору працівникові правоохоронного органу, завдав одного удару кулаком в грудну клітку поліцейського ОСОБА_5 , спричинивши останньому легкі тілесні ушкодження.

У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону просить скасувати ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 12 січня 2023 року і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою доводи апеляційної скарги прокурора про необхідність спеціальної конфіскації двох металевих причепів без реєстраційних номерів самостійно виготовлених засудженим, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення та не застосував положення ст. 96-1, 96-2 КК. Також, вважає, що суд під час вирішення питання про повернення речових доказів, безпідставно застосував норму ч. 10 ст. 100 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), оскільки ОСОБА_4 не є власником майна у розумінні чинного законодавства.

Стверджує, що висновки суду апеляційної інстанції є незаконними, необґрунтованими та такими, що не відповідають вимогам статей 370, 419 КПК.

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, та додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити на таких підставах.

Згідно з ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

За змістом ст. 370 цього Кодексу судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, апеляційний суд в повній мірі дотримався зазначених вимог закону.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 та призначених йому виду і міри покарання суд касаційної інстанції не перевіряє, оскільки зазначене в касаційній скарзі не оспорюється.

Що стосується доводів прокурора, викладених у касаційній скарзі, щодо неправильного застосування кримінального закону під час вирішення питання про спеціальну конфіскацію, суд касаційної інстанції дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК, конфіскація майна встановлюється за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки, незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 96-1 визначено, що спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Згідно до п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані, як засоби чи знаряддя вчинення злочину, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Положенням ч. 9 ст. 100 КПК встановлено, що питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, наданих суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. У відповідності до вимог ч. 10 ст. 100 КПК, під час вирішення питання щодо спеціальної конфіскації, насамперед має бути вирішене питання про повернення грошей, цінностей та іншого майна власнику (законному володільцю) та/або про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Як убачається з копій судових рішень, суд першої інстанції визнав необґрунтованою постанову від 14 липня 2021 року в частинівизнання знаряддям вчинення кримінального правопорушення трактору колісного марки «ЮМЗ-6» та двох металевих причепів.

Прокурор, не погодившись з рішенням місцевого суду, оскаржив його до суду апеляційної інстанції.

Апеляційний суд, мотивуючи своє рішення про залишення вироку без змін, послався на практику Верховного Суду, зазначивши при цьому, що диспозиція ч. 2 ст. 240 КК встановлює кримінальну відповідальність за незаконне видобування корисних копалин, та за змістом цього закону, злочин є закінченим з моменту видобування корисних копалин. Наведений склад злочину не передбачає кримінальну відповідальність за перевезення незаконно видобутих корисних копалин, а тому трактор та два металевих причепи, яким ОСОБА_4 перевозив піщано-гравійну суміш, не є знаряддям вчиненого злочину.

З зазначеним висновком погоджується і колегія суддів. Вказане повністю узгоджується з практикою Верховного Суду (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 листопада 2020 року у справі №723/1280/20, від

14 червня 2018 року у справі №366/1872/17, від 19 лютого 2019 року у справі 366/3484/16-к) у провадженнях з подібними обставинами.

Таким чином, доводи прокурора про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, яке полягало у незастосуванні на підставі ст. 96-1 КК спеціальної конфіскації до двох металевих причепів, є непереконливим, а відтак відсутні підстави для задоволення його касаційної скарги.

Зважаючи на те, що закон України про кримінальну відповідальність застосовано правильно, а істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, допущених судом апеляційної інстанцій у кримінальному провадженні не виявлено, законних підстав для скасування ухвали апеляційного суду щодо ОСОБА_4 , колегія суддів не вбачає.

Ухвала апеляційного суду є достатньо мотивованою та в повній мірі відповідає положенням ст. 419 КПК.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Верховний Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора на ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 12 січня 2023 року щодо

ОСОБА_4 .

Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3