Справа № 308/5885/19
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 травня 2023 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючої судді - ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у судовому засіданні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000196, відомості про яке 25.06.2018 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України,

В С Т А Н О В И В:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з Закарпатської обласної прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань № 0000196, відомості про яке 25.06.2018, про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 30.01.2020 року постановлено призначити кримінальне провадження до судового розгляду. Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 20.03.2023 заяву про відвід судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні №0000196 від 25.06.2018 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.3 ст.362 та ч.2 ст.27-ч.1 ст.366 КК України задоволено. Кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000196 від 25.06.2018 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.364, ч.3 ст.362 та ч.2 ст.27-ч.1 ст.366 КК України, передано до канцелярії Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області для виконання вимог ст.35 КПК України. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу справи визначено суддю ОСОБА_1 . У справі проведено підготовче судове засідання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 , подав клопотання про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000196, відомості про яке 25.06.2018 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України.

В обґрунтування клопотання вказує, що 29 березня 2019 року слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області задоволено клопотання слідчого у кримінальному провадженні №0000243 за фактом вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 362 та ч. 1 ст. 366 КК України та прийнято ухвалу про накладення арешту на нерухоме майно ОСОБА_4 , а саме на земельну ділянку за кадастровим номером :08:001:0836 та на квартиру АДРЕСА_1 із накладенням заборони розпоряджатись даним об`єктом нерухомості. Ухвалюючи рішення про арешт тимчасово вилученого майна, слідчий суддя посилався на те, що у справі потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов і з метою його забезпечення необхідно накласти арешт на майно ОСОБА_4 . Захисник вказує, що накладення арешту на земельну ділянку, належну ОСОБА_4 , а також на квартиру, яка частково йому належить, порушує гарантоване Конституцією України право власності та справедливий баланс між потребами забезпечення кримінального провадження та правами конкретної особи. На даний час ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, що передбачені ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 27 ч. 1 ст. 366 КК України. Санкція вказаних статей не передбачає конфіскації майна, як додаткової міри покарання чи спеціальної конфіскації за ст. 96-1 КПК України. Дана нерухомість не підпадає під критерії, визначені ст. 96-2 КК України. Під час даного провадження потерпілим ОСОБА_7 заявлений цивільний позов на суму 50000 грн., що значно менше, ніж вартість майна, на яке накладено арешт. Відповідно до Звіту про експертну грошову оцінку від 21.10.2022 року, вартість земельної ділянки, на яку накладений арешт складає 126424 грн., що у декілька разів перевищує суму заявлених позивачем вимог. Отже, для досягнення цілей кримінального провадження, в даному випадку наявності арешту лише на земельну ділянку буде більш ніж достатньо, що в свою чергу вказує на безпідставність подальшого арешту квартири АДРЕСА_1 . Окрім цього, зазначає, що ОСОБА_4 належить лише третина квартири, а інші частки належать його батькові ОСОБА_4 та матері ОСОБА_8 і подальший арешт вказаного майна необґрунтовано обмежує права вказаних осіб, оскільки вони взагалі ніяким чином не причетні до обставин кримінального правопорушення, що є предметом розгляду даної справи, а арешт слідчим суддею був накладений на усю квартиру.

На підставі наведеного, захисник просить скасувати арешт, накладений ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 29 березня 2019 року в частині, що стосується накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 .

Захисник обвинуваченого підтримав заявлене клопотання та просив задовольнити таке.

Обвинувачений в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Прокурор в судовому засіданні заперечив проти поданого клопотання, оскільки вважає таке необгрунтованим.

Заслухавши позицію захисника обвинуваченого, обвинуваченого, прокурора, дослідивши клопотанням про скасування арешту майна суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_9 від 29.03.2019 у справі №308/1810/19 накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_4 , а саме на: земельну ділянку за кадастровим номером :08:001:0836 та на квартиру АДРЕСА_1 із накладенням заборони розпоряджатись даним об`єктом нерухомості.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (номер інформаційної довідки: 308339635; дата формування: 27.08.2022), квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , на праві приватної спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 .

Метою накладення арешту було визначено відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України зазначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ч. 3 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ч. 1 ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», а саме частиною 3 пункту 1 зазначено, що за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньо стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому статтями 174, 539 Кримінального процесуального кодексу України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Згідно ст. 24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

У відповідності до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявляти клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 28 КПК України під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, в справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 р., для з`ясування наявності порушення цього положення ЄСПЛ має встановити, чи було забезпечено справедливу рівновагу між вимогами загальних інтересів суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Забезпечення такої рівноваги є невід`ємним принципом всієї Конвенції, що відбито в структурі ст. 1 Протоколу №1 Європейської конвенції з прав людини.

Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях в тому числі щодо України констатував, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 ст. 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна із сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (п. 46 рішення у справі "Устименко проти України", п.п. 51,52 рішення у справі "Рябих проти Росії", п. 31 рішення у справі "Марушин проти Росії", п. 61 рішення у справі "Брумареску проти Румунії").

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є запобігання свавільному захопленню власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та необхідністю дотримання фундаментальних прав окремої людини (рішення у справах Sperrong and Lonnroth v Sweden» від 23.09.82, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003, «Федоренко проти України» від 1.06.2006).

Судом встановлено, що на даний час, враховуючи подані сторонами та наявні в матеріалах справи докази (мету накладення арешту - відшкодування шкоди та наявність цивільного позову, що не перевищує вартість земельної ділянки, яка залишається під арештом) необхідність в арешті майна, а саме на квартиру АДРЕСА_1 відпала.

Виходячи із вищезазначеного, враховуючи зміст клопотання та додані до нього матеріали, суд вважає клопотання про скасування арешту майна обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-174, 392 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні № 0000196, відомості про яке 25.06.2018 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 3 ст. 362, ч. 2 ст. 27, ч. 1 ст. 366 КК України задовольнити.

Скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29.03.2019 року (справа № 308/1810/19) на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 04.05.2023.

Суддя Ужгородського міськрайонного суду

Закарпатської області ОСОБА_1