ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
_________________________________________________________________
Апеляційне провадження № 11-сс/818/796/23 Доповідач ОСОБА_1
Справа № 642/2115/23 Слідчий суддя ОСОБА_2
Категорія: у порядку КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2023 року Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

власника майна - ОСОБА_7 ,

представника власника майна - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Харкові апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 07.06.2023 про відмову у задоволенні клопотання прокурора ОСОБА_6 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0695 від 19.04.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185, частиною 4 статі 191 КК України,-

в с т а н о в и в:

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 07.06.2023 клопотання прокурора ОСОБА_6 про арешт майна залишено без задоволення.

Майно, вилучене 01.06.2023 в ході обшуку у житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1 : грошові кошти на загальну суму 23 900 доларів США, а саме 238 купюр номіналом 100 доларів США та 5 купюр номіналом 20 доларів США, які належать ОСОБА_7 , повернуто власнику.

Не погодившись з вказаною ухвалою, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, винести нову ухвалу про накладення арешту на вилучені грошові кошти.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги прокурор зазначає, що ухвала слідчого судді незаконна та необґрунтована, постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Вказує, стосовно вилучених в ході обшуку грошових коштів є підстави вважати, що вони набуті кримінально - протиправним шляхом від реалізації викраденого майна, а тому є речовими доказами, і необхідні для призначення та проведення відповідних судових експертиз та збереження речових доказів.

Посилається не те, що при розгляді клопотання слідчого, слідчим суддею взято до уваги лише пояснення представника та особи, у якої було проведено обшук та вилучено майно. При цьому не прийнято до уваги пояснення органу досудового розслідування щодо необхідності накладення арешту на все вилучене майно, та необґрунтованість пояснень й документів наданих представником та особою у якої вилучене майно.

Прокурор вважає, що обставини, на які посилався слідчий суддя, не відповідають дійсності та суперечать встановленим обставинам під час проведення досудового розслідування, та доведеним під час розгляду клопотання про накладення арешту на майно.

Також зазначає, що на цей час досудове розслідування у даному кримінальному провадженні триває, вирішуються питання щодо розсекречення відповідних матеріалів НСРД, які проводилися, та свідчать про відповідні обставини здійснення злочинної діяльності.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, власника майна та його представника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступного висновку.

З матеріалів судового провадження вбачається, що у провадженні другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтава перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000695 від 19.04.2023 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185, частиною 4 статті 191 КК України.

Ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 27.04.2023 клопотання слідчого задоволено частково та надано дозвіл слідчим, прокурорам процесуальним керівникам Харківської обласної прокуратури, на проведення обшуку у житловому будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_1 в якому фактично мешкає ОСОБА_7 , з метою відшукання ти вилучення майна, яке було здобуто в результаті вчинення кримінального правопорушення, а саме: мінеральних добрив «Селітра аміачна», «Нітровмофоска», гербіциди, посівного матеріалу «насіння соняшнику «Syngenta», «насіння «Сої», чорнових записів в яких відображені відомості пов?язані з вчиненням вказаного кримінального правопорушення.

Надано слідчим, прокурорам процесуальним керівникам Харківської обласної прокуратури дозвіл на виготовлення дискових накопичувачів, флешносіїв, карток пам`яті, оптичних дисків, персональних та планшетних комп`ютерів, ноутбуків - шляхом зняття інформації.

01.06.2023 в ході обшуку у житловому будинку, за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено та вилучено грошові кошти на загальну суму 23 900 доларів США, а саме 238 купюр номіналом 100 доларів США та 5 купюр номіналом 20 доларів США.

Звертаючись з клопотанням про арешт майна прокурор зазначав, що стосовно вилучених в ході обшуку грошових коштів є підстави вважати, що вони набуті кримінально протиправним шляхом від реалізації викраденого майна, а тому є речовими доказами, і необхідні для призначення та проведення відповідних судових експертиз та збереження речових доказів.

З метою збереження речових доказів, орган досудового розслідування вважає за необхідне накласти арешт на вилучені грошові кошти.

Відмовляючи у задоволенні клопотання прокурора про арешт майна, слідчий суддя виходив з тих обставин, що прокурором не обґрунтовано і не надано доказів того, що тимчасово вилучені в ході обшуку грошові кошти були здобуті злочинним шляхом, чи були об`єктом/предметом кримінального правопорушення, чи підлягають спеціальній конфіскації або для забезпечення цивільного позову, та те, що ці речі мають ознаки речового доказу у даному кримінальному провадженні, у відповідності до статті 98 КПК України. Крім того, слідчим суддею враховано розписку на підтвердження отримання ОСОБА_7 у борг 20 000 доларів США.

З таким висновком слідчого судді погоджується суд апеляційної інстанції, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають положенням статей 98, 131, 167, 170, 172, 173 КПК України, виходячи з наступного.

Згідно положень статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 у справі "Смирнов проти росії" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

Також, у рішенні Європейського суду з прав людини від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України" судом наголошено на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним (див. також рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Лемуан проти Франції", від 22.09.1994 та "Кушоглу проти Болгарії" від 10.05.2007).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (Рішення від 23.09.1982 у справі "Спорронг та Льон рот проти Швеції").

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див. Рішення від 21.02. 1986 у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства").

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження, слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до частини 5 статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Відповідно до частини 1 статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

На підставі статті 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема, арешт майна.

У відповідності до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до положень частини 2 статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини 2 статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини 2 статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини 2 статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Виходячи із зазначених положень, дослідивши доводи поданого клопотання про арешт майна, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для його задоволення, оскільки прокурором не доведено правової підстави для арешту вказаного у клопотанні майна, можливість його використання як доказу у кримінальному провадженні та доказів того, що вилучені в ході обшуку грошові кошти були здобуті злочинним шляхом, чи були предметом кримінального правопорушення, чи підлягають спеціальній конфіскації або для забезпечення цивільного позову. Також прокурором не доведено, та не зазначено конкретних фактичних обставин, які б виправдовували такий спосіб втручання у права та інтереси особи, щодо майна якого вирішується питання про арешт.

Крім того, під час апеляційного розгляду встановлено, що грошові кошти у розмірі 20 000 доларів США, які 03.04.2023 ОСОБА_7 запозичив у ОСОБА_9 повернуті 01.07.2023 позикодавцю.

У зв`язку із наведеним, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи клопотання прокурора про арешт грошових коштів, оскільки ним не наведено достатніх відомостей, які б свідчили, що вилучені в ході обшуку 01.06.2023 грошові кошти були набуті кримінально-протиправним шляхом та те, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим статтею 98 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді ухвалити законне та вмотивоване рішення, а наведені в апеляційній скарзі доводи, суд апеляційної інстанції не вбачає достатніми для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, -

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 07.06.2023 - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до частини 4 статті 424 КПК України.

Головуючий :

Судді: