ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 квітня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , ( в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0001877, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

Згідно із вироком суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Луцьк, Волинської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину 2019 року народження, з повною середньою освітою, раніше судимого:

- 08.06.2012 вироком Луцького міськрайонного суду Волинської області за ч.2 ст.190, ч.2 ст. 296, ч.1 ст.121, ст.ст.70, 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці, 23.12.2016 звільнений по відбуттю строку покарання;

- 08.09.2022 вироком Волинського апеляційного суду за ч.2 ст.125, ч.2 ст.186 КК України до покарання у виді арешту на строк 6 місяців;

- вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 14.11.2022 за ч.4 ст.185, ч.4 ст.70 КК України до 5 років 3 місяців позбавлення волі,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185 , ч.4 ст.186 КК України та призначено йому покарання:

за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавленні волі;

за ч.4 ст.186 КК України у виді 7 (семи) років позбавленні волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш судового покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

На підставі ст.70 ч.4 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 14.11.2022 , та остаточно визначено ОСОБА_7 до відбування покарання у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 визначено рахувати з 08.10.2022, тобто з моменту його затримання в даному кримінальному провадженні.

На підставі норми ч.5 ст.72 КК у строк відбуття покарання ОСОБА_7 зарахувати строк тримання під вартою з 08.10.2022 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до вступу вироку в законну силу - залишено без змін.

Цим же вироком вирішено долю речових доказів, арештованого майна та процесуальних витрат.

Згідно вироку суду, 08 жовтня 2022 року, приблизно о 08 годині ОСОБА_7 , перебуваючи в дворі будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України №64/2022«Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №573/2022 від 12 серпня 2022 року, затвердженого Закону України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні"№ 2500-IX від 15 серпня 2022 року, керуючись корисливим мотивом та метою незаконного заволодіння чужим майном, шляхом обману, під приводом користування, отримав від потерпілого ОСОБА_10 мобільний телефон марки «Sigma» моделі «Comfort 50 CF113 Hit» вартість якого згідно висновку експерта становить 493 гривень 33 копійки, однак, завчасно не маючи наміру виконувати свої зобов`язання з повернення вказаного телефону, після чого, коли потерпілий висловив вимогу повернути, належний останньому мобільний телефон, ОСОБА_7 , усвідомлюючи що його дії, спрямовані на незаконне заволодіння чужого майна, виявлені, діючи в умовах очевидності, продовжив вчиняти дії, спрямовані на відкрите заволодіння викраденим майном, а саме, покинув місце події, чим повторно відкрито викрав зазначений вище мобільний телефон та спричинив потерпілому ОСОБА_10 майнової шкоди на вказану суму.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив умисні протиправні дії, що у виразились у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст.186 КК України.

Окрім цього встановлено, що 08 жовтня 2022 року, близько 13 години, ОСОБА_7 , діючи умисно, в умовах воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України №64/2022«Про введення воєнного стану в Україні» та Закону України «Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року, продовженого Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» №573/2022 від 12 серпня 2022 року, затвердженого Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні"№ 2500-IX від 15 серпня 2022 року, керуючись корисливим мотивом та метою таємного викрадення чужого майна, перебуваючи у квартирі АДРЕСА_3 , шляхом вільного доступу, із коридору повторно таємно викрав належні потерпілому ОСОБА_11 сумку чорного кольору марки «Polo» вартість якої відповідно до висновку експерта становить 220 гривень, в якому знаходилися шкіряний гаманець марки «Lotus» вартість якого відповідно до висновку експерта становить 273 гривні 33 копійки, мобільний телефон марки «Нокіа» блакитного кольору із сім-карткою оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» вартість якого відповідно до висновку експерта становить 3 666 гривень 33копійки, смарт - годинник чорного кольору, вартістю 550 гривень, паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_11 , паспорт на ім`я ОСОБА_11 для виїзду за кордон, які матеріальної цінності для потерпілого не становлять, чим спричинив потерпілому ОСОБА_11 майнову шкоду на загальну суму 4 709 гривень 66 копійок.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив умисні протиправні дії, що виразились у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

У поданій апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичних обставин кримінального провадження та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, оскаржує вирок у зв`язку із істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення й особі обвинуваченого. Зазначає про безпідставність рішення суду в частині призначення покарання, оскільки за наявності обставин, які пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 ч.1 ст.66 КК України, при відсутності обтяжуючих обставин, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті ( санкцією частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу. При цьому зі змісту вироку вбачається, що судом при призначенні покарання ОСОБА_7 враховано, думку потерпілих, які жодних претензій не мають, збитки їм відшкодовано. Отже, судом першої інстанції встановлено наявність визначеної ст.69-1 КК України сукупності обставин, які пом`якшують покарання винного, а також відсутність обставин, які його обтяжують, однак не застосовано положення вказаної норми закону. Враховуючи наведене, на переконання прокурора судом допущено неправильне застосування Закону України про кримінальну відповідальність, а тому оскаржений вирок в частині призначеного покарання ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України підлягає зміні, тобто покарання слід зменшити.

Також судом не дотримано правил призначення остаточного покарання - в порушення вимог ч.4 ст.70 КК України застосовано принцип часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Ківерцівського районного суду від 14.11.2022. Проте ч.1, 4 ст.70 КК України передбачає, що якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку остаточне покарання визначається шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань. Також в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень зараховується відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст.72 КК України.

Крім того, на думку сторони обвинувачення початок строку відбування покарання ОСОБА_7 необхідно рахувати з моменту приведення оскарженого вироку до виконання.

Таким чином, на переконання прокурора, допущені порушення перешкодили суду першої інстанції ухвалити законний, обґрунтований та мотивований вирок, що дає підстави для скасування вироку та ухвалення судом апеляційної інстанції нового вироку.

Просить вирок суду першої інстанції скасувати та постановити новий, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України, та призначити йому покарання: за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років; за ч.4 ст.186 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців. На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців. На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарання, призначеного за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 14.11.2022 у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 1 місяць. Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення даного вироку до виконання. В строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати ОСОБА_7 частково відбуте покарання за попереднім вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 14.11.2022. У решті вирок залишити без змін.

В поданих до суду змінах та доповненнях до апеляційної скарги, прокурор вказав, що підтримує подану апеляційну скаргу у повному обсязі. Водночас виникла необхідність подати зміни, оскільки слід виправити допущену технічну описку - вказано помилкову дату оскарженого вироку.

В судове засідання не з`явилися потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , хоча повідомлялися про розгляд вказаного кримінального провадження. Від них на адресу апеляційного суду не надходило ні заяв, ні клопотань про відкладення розгляду справи. Учасники кримінального провадження, які з`явилися в судове засідання, не заперечували щодо продовження розгляду кримінального провадження у відсутності потерпілих. Їх неприбуття не перешкоджає розгляду кримінального провадження відповідно до вимог ч.4 ст.405 КПК України.

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, міркування прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, обвинуваченого та його захисника, які не заперечують проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд приходить наступного висновку.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України, та кваліфікація його дій є правильними і ґрунтуються на зібраних у встановленому законом порядку та перевірених судом доказах, які ніким з учасників судового провадження не оспорюються.

Згідно із ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Судове рішення відповідно до положень ст.370 КПК України повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Статтями 50 та 65 КК України передбачено, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Однак судом першої інстанції вказаних вимог закону в повній мірі не дотримано.

Доводи прокурора про те, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України суд безпідставно не застосував положення ст.69-1 КК України, є обґрунтованими з огляду на таке.

Так, вимогами статті 69-1 КК України встановлено, що за наявності обставин, які пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

При цьому, визнання обвинуваченими своєї вини є безумовними підставами для застосування положень цієї статті Кодексу.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, дані про особу обвинуваченого, який не одружений, раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, визнав свою винуватість повністю, має на утриманні малолітню дитину, думку потерпілих, які претензій майнового чи матеріального характеру до обвинуваченого не мають та не наполягали на суворій мірі покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування заподіяних збитків, обставин, які обтяжують покарання судом не встановлено.

При цьому судом першої інстанції встановлено наявність визначеної ст.69-1 КК України сукупність обставин, які пом`якшують покарання винного, а також відсутність обставин, які його обтяжують, однак не застосовано положення вказаної норми закону та призначено покарання за ч.4 ст.186 КК України яке перевищує дві третини максимального строку покарання, передбаченого санкцією вказаної статті.

Таким чином судом першої інстанції в частині призначення ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.186 КК України допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з тим, на думку колегії суддів, заслуговують на увагу доводи прокурора, що при призначенні ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції не дотримано положень ч.4 ст.70 КК України.

Так, відповідно до ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

У частині 4 ст.70 КК України передбачено, що за правилами, передбаченими в частинах 1 - 3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю злочинів, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

З вищевказаних положень закону вбачається, що при призначенні покарання на підставі ст.70 КК України до обвинувачених застосовується принцип призначення покарань за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого більш суворим або шляхом повного чи часткового їх складання.

Судом першої інстанції вірно встановлено, і це підтверджується матеріалами провадження, що вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 листопада 2022 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.

Кримінальні правопорушення, за які засуджено ОСОБА_7 оскарженим вироком, останній вчинив 08 жовтня 2022 року, тобто до постановлення вироку Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 листопада 2022 року.

Як вбачається із вироку, суд першої інстанції призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вироком, та остаточно визначив обвинуваченому до відбування покарання у виді 7 років позбавлення волі. Тобто суд не застосував жодного з принципів призначення покарань за сукупністю кримінальних правопорушень, як це передбачено вказаною нормою закону, чим порушив правила призначення покарання та не застосував матеріальний закон, який в даному випадку підлягає застосуванню.

У той же час, судом першої інстанції на підставі норми ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_7 зараховано строк тримання під вартою з 08.10.2022 по день набрання вироком законної сили з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі та водночас, визначено рахувати строк відбування покарання обвинуваченому з моменту його затримання також з 08.10.2022, що свідчить про зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання у подвійному розмірі.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає доцільними посилання прокурора про необхідність рахувати строк відбування покарання ОСОБА_7 з моменту приведення вироку до виконання.

Перевіряючи доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції статтей 69-1, 70 КК, слід звернути увагу, що вказані статті знаходяться в розділі ХІ Призначення покарання загальної частини КК України, є нормами матеріального права, а не кримінального процесуального права. Ці норми за своєю суттю та цілями не виконуть функцію вирішення процесуальних питань, а є складовою частиною інституту призначення покарання, який, у свою чергу, є одним з кримінально-правових інститутів, передбачених у розділі ХІ Загальної частини КК України. Дані норми безпосередньо впливають на призначення покарання, зменшення розміру призначеного покарання. Застосування вказаних норм в кінцевому рахунку призводить до відповідного корегування фактичного строку позбавлення волі та виходячи із його процесуальної природи і характеру, є кримінально-правовим наслідком діяння, яке впливає на становище особи.

З наведеного слідує, що застосування положень ст.69-1 КК України поліпшує становище обвинуваченого, однак застосування принципу призначення покарань за сукупністю кримінальних правопорушень, який фактично не був застосований судом першої інстанції, а також зміна початку строку відбування покарання з моменту приведення вироку до виконання, через призму ст.421 КПК, є тими «іншими випадками», які беззаперечно погіршують правове становище обвинуваченого.

Отже, прокурор у поданій ним апеляційній скарзі, формально наводив доводи, які направлені саме на погіршення правового становища обвинуваченого.

Вказане, на переконання апеляційного суду, є підставою для скасування оскарженого вироку в частині призначення обвинуваченому покарання та ухвалення апеляційним судом в цій частині нового вироку.

Призначаючи ОСОБА_7 покарання, апеляційний суд відповідно до вимог ст.65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів, наявність обставин, які пом`якшують покарання, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого та інші обставини, які впливають на ступінь відповідальності.

Так, до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 апеляційний суд відносить щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину та добровільне відшкодування заподіяних збитків.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, апеляційним судом не встановлено.

Апеляційний суд бере до уваги особу винного, який не одружений, раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, визнав свою винуватість повністю, має на утриманні малолітню дитину, думку потерпілих, які претензій майнового чи матеріального характеру до обвинуваченого не мають.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на позицію потерпілих, які не наполягали на суворій мірі покарання, у зв`язку із тим, що завдані збитки обвинуваченим відшкодовані. Між тим, суд враховує, що така позиція потерпілих не є обов`язковою для суду, натомість ураховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст.65 КК України, і не має над ними юридичної переваги.

Положеннями ст.69-1 КК України регламентовано, що за наявності обставин, що пом`якшують покарання, передбачених пунктами 1 та 2 частини першої статті 66 цього Кодексу, відсутності обставин, що обтяжують покарання, а також при визнанні обвинуваченим своєї вини, строк або розмір покарання не може перевищувати двох третин максимального строку або розміру найбільш суворого виду покарання, передбаченого відповідною санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Враховуючи, що ОСОБА_7 вину визнав повністю, щиро кається у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень та добровільно відшкодував завдану шкоду, в кримінальному провадженні відсутні обставини, які обтяжують його покарання, апеляційний суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, за ч.4 ст.186 КК України з врахуванням вимог ст.69-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців.

Остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 слід визначити на підставі положень ч.1 ст.70 КК України за сукупність кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 8 місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 листопада 2022 року більш суворим покаранням призначеним за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років років 8 місяців. Зарахувати в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, частково відбуте покарання за попереднім вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 листопада 2022 року.

На думку апеляційного суду саме таке покарання повністю відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами. Крім того, призначене покарання, відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також не є надто м`яким чи суворим.

Підсумовуючи наведене вище колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а оскаржений вирок підлягає скасуванню в частині призначеного покарання з ухваленням апеляційним судом в цій частині нового вироку.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 414, 420, 615 КПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні - прокурора Луцької окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 січня 2023 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.4 ст.186 КК України.

Призначити ОСОБА_7 покарання:

за ч.4 ст.185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років;

за ч.4 ст.186 КК України, із застосуванням ст.69-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 8 (вісім) місяців.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років 8 (вісім) місяців.

На підставі ч.4 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання призначеного за вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 листопада 2022 року більш суворим покаранням призначеним за даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років (шість) років 8 (вісім) місяців.

Зарахувати в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, частково відбуте покарання за попереднім вироком Ківерцівського районного суду Волинської області від 14 листопада 2022 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення апеляційним судом.

Суд обмежився проголошенням резолютивної частини вироку з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Головуючий:

Судді: