ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2261/23 Справа № 208/1371/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (приймає участь в

режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку дистанційного судового провадження матеріали кримінального провадження №0000153 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 травня 2023 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, якому продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21 липня 2023 року,

ВСТАНОВИЛА:

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 просить ухвалу суду скасувати як незаконну, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вимоги апеляційної скарги обгрунтовує тим, що клопотання прокурора є ідентичним попереднім клопотанням, при цьому ризик переховування від суду є недоведеним.

Стверджує, що в порушення вимог ст. 199 КПК України йому як захиснику вказане клопотання прокурором надано не було, у зв`язку з чим, судом це клопотання було направлено на його електронну пошту та надано 20 хвилин для ознайомлення з ним. Окрім того, клопотання прокурора не містило відповідних додатків.

Зазначає, що в ухвалі суду вказано про те, що він просив змінити запобіжний захід ОСОБА_7 на домашній арешт, що не відповідає дійсності, оскільки ним були подані заперечення на клопотання прокурора, в яких він просив суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Вказує на те, що суд в ухвалі не обгрунтував своє рішення щодо неможливості застосування застави.

Ухвалою Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 травня 2023 року ОСОБА_7 було продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21 липня 2023 року.

Суд першої інстанції в обґрунтування свого рішення зазначив, що ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може переховуватись від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, окрім того, ОСОБА_7 під час досудового розслідування тривалий час перебував у розшуку.

Від обвинуваченого та прокурорів - процесуальних керівників не надійшло клопотання про їх участь у розгляді провадження, у зв`язку з чим відповідно до ст.4221 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено у відсутність обвинуваченого та прокурора, проти чого не заперечував захисник.

Заслухавши суддю-доповідача, думку захисника, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, перевіривши представлені матеріали та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційної скарги захисника не підлягають задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області перебуває обвинувальний акт № 0000153 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України.

З матеріалів провадження вбачається, що ухвалою слідчого судді від 29.01.2020 року до обвинуваченого ОСОБА_7 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції, яке розглядалось 24.05.2023 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Під час апеляційного розгляду ухвали суду встановлено, що зазначені вимоги закону при розгляді клопотання були дотримані в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинуваченого під вартою, судом правильно встановлена наявність ризику того, що обвинувачений ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним, а також те, що обвинувачений під час досудового розслідування тривалий час перебував у розшуку, що підтверджується реєстром матеріалів досудового розслідування.

Також, відповідно до клопотання прокурора обвинувачений ОСОБА_7 міцних соціальних зв`язків не має.

Окрім того, слід зазначити, що до ризиків належить наявність введеного в Україні воєнного стану, оскільки вказана обставина суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника щодо відсутності ризику, передбаченого ч.1 ст.177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначений ризик встановлений в ухвалі суду та підтверджується наданими судом першої інстанції матеріалами, відповідно до яких, заявлений ризик об`єктивно існує і для його запобігання необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підстав для застосування судом до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Також, з матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, що спричинило смерть потерпілого, а тому, відповідно до п. 2 ч.4 ст.183 КПК України, суддя також має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини, у зв`язку з чим, доводи захисника про те, що судом не обгрунтовано рішення щодо неможливості застосування застави не є слушними.

Окрім того, колегія суддів вважає, що при вирішенні питання застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленому ризику, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: - особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та встановлений ризик; - заяв про взяття на поруки обвинуваченого не надходило; - домашній арешт, з огляду на інкриміноване обвинуваченому кримінальне правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченого, оскільки відсутні відомості про міцні соціальні зв`язки за адресою, де буде проживати обвинувачений у разі обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

При цьому, колегією суддів перевірено причини тривалості розгляду цього кримінального провадження судом першої інстанції, та відповідно до довідки суду тривалість розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 пов`язана із неявкою до суду свідків, захисника ОСОБА_8 , не доставленням обвинуваченого до суду, розглядом клопотань учасників процесу про допит свідків, спеціаліста, призначенням судово-дактилоскопічної експертизи та повторним дослідженням доказів за клопотанням сторони захисту, неодноразовим призначенням обвинуваченому іншого захисника за клопотанням ОСОБА_7 та через відсутність електропостачання в приміщенні суду.

Також судом зазначено, що захисник ОСОБА_6 з матеріалами справи не ознайомлений, знаходиться поза межами України.

Разом з цим, на цей час по справі допитані потерпіла, всі заявлені свідки, досліджено письмові докази та відеоматеріали.

Таким чином, встановлено затягування розгляду кримінального провадження та неможливість суду переходу до судових дебатів, та прийняття процесуального рішення через процесуальну поведінку сторони захисту.

Твердження захисника про те, що клопотання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за змістом є ідентичним попередньому клопотанню прокурора, не можуть бути взяті до уваги, оскільки суд першої інстанції при вирішенні питання щодо продовження обвинуваченому дії запобіжного заходу кожного разу перевіряє наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, які зазначені в клопотанні прокурора, а також чи зменшились ризики, на підставі яких був обраний запобіжний захід обвинуваченому у вигляді тримання під вартою.

Посилання захисника на те, що клопотання прокурора не було належним чином вручено стороні захисту не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Доводи апеляційної скарги про те, що до клопотання прокурором не надано відповідних додатків є безпідставними, оскільки судом апеляційної інстанції встановлено, що клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 відповідає вимогам ч.3 ст.199 КПК України, так як в ньому, в тому числі, зазначені обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, а також щодо неможливості застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Твердження захисника, що він просив суд першої інстанції відмовити в задоволенні клопотання прокурора, однак в ухвалі суду вказано, що він просив змінити запобіжний захід ОСОБА_7 на домашній арешт, що не відповідає дійсності, колегія суддів вважає таким, що не є підставою для скасування судового рішення, оскільки вказана обставина жодним чином не впливає на правильність ухваленого судового рішення.

Отже, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризику, передбаченого ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні ухвали, що оскаржується, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за доцільне ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 травня 2023 року - залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 24 травня 2023 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ _________ __________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4