Справа № 308/9591/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2023 року м. Ужгород

Слідчий суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого слідчого відділу Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенанта поліції ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесено до ЄРДР за № 0001101 від 02.06.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст. 185 КК України, погодженого прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування щодо підозрюваного

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Чернігівка Приморського краю Російської Федерації, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, проживаючого в цивільному шлюбі, офіційно непрацюючого, раніше судимого,

запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИВ:

Слідчий слідчого відділу Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області лейтенант поліції ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області із клопотанням у кримінальному провадженні, за № 0001101 від 02.06.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст. 185 КК України, погоджене прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного

Клопотання мотивовано тим, що як встановлено досудовим розслідуванням 24.02.2022 у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022 строком на 30 діб який неодноразово продовжувався та від 01.05.2023 Указом Президента України № 255/2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено до 18.09.2023.

Слідчий зазначає, що незважаючи на викладене, в період часу з 08 години 00 хвилин 01 червня 2023 року по 07 години 00 хвилин 02 червня 2023 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_9 , діючи з прямим умислом - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистої наживи та збагачення за рахунок викраденого чужого майна, скориставшись тим, що за ними ніхто не спостерігає, шляхом підбору ключів для відмикання замків, відчинили двері та незаконно проникли до квартири АДРЕСА_3 , звідки таємно викрали грошові кошти в іноземній валюті, а саме 3800 євро (відповідно до офіційних даних НБУ станом на 01.06.2023 становило 148 410 грн. 14 коп.), 3300 доларів США (відповідно до офіційних даних НБУ станом на 01.06.2023 становило 120 676 грн. 38 коп.), 20000 форинтів (відповідно до офіційних даних НБУ станом на 01.06.2023 становило 210 576 грн.), 35000 гривень та ювелірні вироби, а саме: обручку у вигляді букета троянд, виготовлену із срібла 925 проби (чиста вага обручки - 4 г), обручку у вигляді трикутника, виготовлену із срібла 925 проби (чиста вага обручки - 4 г), обручку у вигляді двох квіток, виготовлену із срібла 925 проби (чиста вага обручки - 3,5 г), обручку виготовлену із срібла 925 проби (чиста вага обручки -3 г), браслет у вигляді сплетених сердець, виготовлений із срібла 925 проби (чиста вага браслета - 15 г), підвіску у вигляді серця, виготовлену із срібла 925 проби (чиста вага підвіски - 2 г), пару сережок, виготовлених із срібла 925 проби (чиста вага сережок - 5 г.), ланцюжок, виготовлений із срібла 925 проби (чиста вага ланцюжка - 5 г.), ланцюжок, виготовлений із срібла 925 проби (чиста вага ланцюжка - 5 г.), набір, що складається з пари сережок та обручки, виготовлений із срібла 925 проби та позолоти 375 проби (чиста вага обручки срібла - 3,04 г., позолоти 0,12 г., чиста вага сережок срібла - 3,04 г., позолоти 0,12 г), набір, що складається з пари сережок та обручки, виготовлений із срібла 925 проби та позолоти 375 проби (чиста вага обручки срібла - 4,39 г., позолоти 0,20 г., чиста вага сережок срібла - 3,04 г., позолоти 0,12 г).

Після цього, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_9 , покинули місце скоєння злочину і в подальшому розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_10 матеріальних збитків.

Слідчий вказує на те, що таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, поєднаній із проникненням у житло.

Окрім цього, як вказано у клопотанні, в період часу з 08 години 10 хвилин по 18 годину 40 хвилин 04 липня 2023 року, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_4 за попередньою змовою із ОСОБА_9 , діючи в умовах воєнного стану, повторно, з прямим умислом - усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, з метою особистої наживи та збагачення за рахунок викраденого чужого майна, скориставшись тим, що за ними ніхто не спостерігає, шляхом підбору ключів для відмикання замків, відчинили двері та незаконно проникли до квартири АДРЕСА_4 , звідки таємно викрали грошові кошти в іноземній валюті, а саме 12000 євро (відповідно до офіційних даних НБУ станом на 04.07.2023 становило 474 823 грн. 20 коп.), 12000 доларів США (відповідно до офіційних даних НБУ станом на 04.07.2023 становило 438 823 грн. 20 коп.), та ювелірний виріб - ланцюжок, виготовлений із золота (чиста вага ланцюжка - 13 г.), мобільний телефон марки «iPhone 3G S», мобільний телефон марки «iPhone 8», ноутбук марки «ASUS», наручний годинник марки «Romanson», стартовий пістолет марки «Schmeisser» та набої до нього кількості 10 шт., ноутбук марки «ASUS».

Після цього, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_9 , покинули місце скоєння злочину, і в подальшому розпорядилися викраденим майном на власний розсуд, чим завдали потерпілому ОСОБА_11 матеріальних збитків.

Таким чином, як вказано у клопотанні, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, тобто у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненій повторно, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, поєднаній із проникненням у житло.

Слідчий зазначає, що 05.07.2023 о 10:39 год. ОСОБА_4 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

05.07.2023 ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

У клопотанні вказано на те, що наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих підозрюваному ОСОБА_4 кримінальних правопорушень (злочинів) повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: Протоколом прийняття заяви від 02.06.2023, протоколом ОМП від 02.06.2023, протоком допиту потерпілого ОСОБА_12 , протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , протоколом пред`явлення для впізнання від 05.06.2023, протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , протоколом пред`явлення для впізнання від 05.06.2023, протоком додаткового допиту потерпілої ОСОБА_12 протоколом обшуку від 05.07.2023, протоколом прийняття заяви від ОСОБА_11 , протокол ОМП від 04.07.2023, протоколом затримання ОСОБА_4 ; іншими матеріалами кримінального провадження.

Окрім того, як вказує слідчий, в ході досудового розслідування встановлено, що відповідно до вимоги до УІАЗ ГУ НП в Закарпатській області ОСОБА_4 неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень проти власності.

Слідчий вказує на наявність ризиків, а саме того, що підозрюваний може:

переховуватися від органів досудового розслідування та суду,оскільки злочин, який інкримінують ОСОБА_4 є тяжким, і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Крім того, ОСОБА_4 раніше вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, тобто він усвідомлює, що йому загрожує реальна міра покарання у випадку засудження. Також оскільки ОСОБА_4 є мешканцем Івано-Франківської області та часто тимчасово проживав у Львівській області, яка межує з кордоном іншої країни, з метою уникнення відповідальності може переховуватись від правоохоронних органів;

ОСОБА_4 , може незаконно впливати на свідків та на осіб яких було залучено до проведення обшуку в його помешканні від 05.07.2023, шляхом умовляння, підкупу тощо для зміни ними показань на його користь, тобто наявний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Крім цього, ОСОБА_4 , з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками, які будуть встановлені, тим самим схиляти їх до зміни даних слідству показань. Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких;

вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, а саме будучи на волі, ОСОБА_4 й надалі матиме можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення, як самостійно, так із іншими співучасниками у провадженні.

При обґрунтуванні клопотання слідчий посилається на положення: ч. 1 ст. 200 , ч.ч. 1,2 ст. 177,ч. 2 статті 178, ч. 1 ст. 183, п. п.3, 5 ч. 2 ст. 183 КПК України, практику ЄСПЛ.

У клопотанні вказано на те, що на підставі вище викладеного є необхідність в обранні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з метою забезпечення виконання ним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання його спробам переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, оскільки підозрюваному ОСОБА_4 , відомі їхні анкетні дані, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

На переконання слідчого, необхідність обрання підозрюваному ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлена тим, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, зазначеним у статті 177 КПК України. при цьому звертає увагу і на те, що підозрюваний ОСОБА_4 ніде не працює і не має постійного джерела доходу, неодноразово вчиняв кримінальні правопорушення й раніше що дає органу досудового розслідування підстави вважати, що перебуваючи на волі може продовжити свою злочинну діяльність та переховуватись від органів досудового розслідування та суду.

Як вказано у клопотанні, у даному випадку ініціювання перед слідчим суддею питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стало наслідком ретельного дослідження обставин кримінального правопорушення, а також особи підозрюваного. Висновки сторони обвинувачення, що інші запобіжні заходи не зможуть запобігти ризикам, передбаченим кримінальним процесуальним законом є не припущенням, а об`єктивною дійсністю. У зв`язку з чим особисте зобов`язання, особиста порука підозрюваного, домашній арешт та застава будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту.

Таким чином, з урахуванням характеру та тяжкості діяння, яке інкримінуються підозрюваному, обставини вчинення правопорушення, тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, сторона обвинувачення вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає меті, з якою він застосовується. Даний запобіжний захід позбавляє можливості підозрюваного перешкодити кримінальному провадженню, ухилитися від органів досудового розслідування та суду, а також мати можливість незаконно впливати на учасників провадження як на стадії досудового розслідування так і під час судового розгляду.

На підставі вищевикладеного, керуючись вимогами статей 40, 131, 132, 176 178, 181, 184, 194 КПК України,- слідчий просить: застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця російської федерації, Приморського краю, Чернігівської області, села Чернігівка, громадянина України, українця, не одруженого, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят діб.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити, до матеріалів клопотання просив долучити копію вироку від 12.06.2023, врахувати що такий не набув законної сили.

Захисник підозрюваного просила не застосовувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Захисник зазначила, що підозрюваний має цивільну дружину, разом із якою виховують, двоє дітей, має постійне місце проживання, неофіційно працює перевізником, є волонтером. Наміру уникати від органу досудового розслідування не має, а наявність ризиків є припущенням слідчого. Стосовно посилання сторони обвинувачення про наявність вироку суду, просила врахувати що такий не набрав законної сили, та під час розгляду справи в суді ОСОБА_15 не допускав процесуальних порушень.

Підозрюваний в судовому засіданні вказав, що проти задоволення клопотання заперечує. Підтримав позицію свого захисника. Зазначив, що займається волонтерською діяльністю.

Заслухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши подане клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

У відповідності до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Крім того, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, враховуються обставини, передбачені ст. 178 КПК України: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Слідчим суддею встановлено,, що слідчими слідчого відділу Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження за № 0001101 від 02.06.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст. 185 КК України.

Згідно матеріалів клопотання 05.07.2023 о 10:39 год. ОСОБА_4 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

05.07.2023 ОСОБА_4 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 4 ст. 185 КК України.

Згідно матеріалів клопотання, в ході досудового розслідування будо допитано в якості свідка ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_5 , який повідомив, що 01.06.2023 приблизно о 10:25-10:30 він вийшов із дома та на сходовій клітці побачив двох невідомих йому осіб чоловічої статі, віком один 37-40 років, а другий 40-45 років, які були одягнути в футболки темного кольору, джинсові спортивні штани, один був з рюкзаком темного кольору, обидві особи були у кепках. Далі він пішов із дому. Через деякий час він дізнався, що із квартири сусідів було вчинено крадіжку.

05.06.2023 під час проведення впізнання за фотознімками ОСОБА_14 впізнав на фото особу яку бачив у під`їзді 01.06.2023 за адресою АДРЕСА_6 , приблизно о 10.30 год., ним виявився ОСОБА_9 .

Окрім того також допитано ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканця АДРЕСА_7 , який повідомив, що 01.06.2023 приблизно о 10:40 год він зайшов у під`їзд №1, де на сходовій клітці між другим та третім поверхами побачив двох невідомих йому осіб чоловічої статі, віком один 37-40 років, а другий 40-45 років, які були одягнути в футболки темного кольору, джинсові спортивні штани, один був з рюкзаком темного кольору, обидві особи були у кепках. Далі він зайшов до належної йому квартири. Через деякий час він дізнався, що із квартири сусідів було вчинено крадіжку.

05.06.2023 під час проведення впізнання за фотознімками ОСОБА_13 на впізнав особу на фотознімку №4 згідно наявної в матеріалах справи довідки ним є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно показів свідка ОСОБА_16 23.06.2023 року, в період часу з 07:30 год., по 08:10 год., він знаходився у дворі будинку за адресою м. Ужгород, провулок Університетський, 4, та звернув увагу, що у двір вказаного будинку, зайшли три невідомі особи, а саме дві особи чоловічої статі, та одна особа жіночої статі, які стояли про щось розмовляли та роздивлялись навкруги, після чого через кілька хвилин, дві особи чоловічої статі зайшли у під`їзд АДРЕСА_8 , а особа жіночої статі залишилась стояти на вулиці, та продовжувала роздивлятись по сторонах, через деякий час дані особи чоловічої статі, вийшли з під`їзду, та попрямували в сторону ТЦ «Дастор», а особа жіночої через кілька хвилин, також пішла в сторону ТЦ «Дастор». Описав зовнішність вказаних осіб, повідомив, що може їх упізнати.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, свідок ОСОБА_16 , упізнав особу під №4, згідно довідки на фотознімку зображено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно протоколу допиту свідка ОСОБА_17 , він 04.07.2023 року, близько 08:00 год., знаходився у дворі будинку за адресою АДРЕСА_9 , в цей час звернув увагу, що у двір вказаного будинку, зайшли дві невідомі особи чоловічої статі, які рухались досить швидко та озирались, після чого дані особи зайшли у під`їзд №2, будинку, за адресою АДРЕСА_9 . Свідок описав вказаних осіб повідомив, що зможе їх упізнати.

Згідно протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, свідок упізнав особу під №3, згідно довідки на фотознімку зображено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно матеріалів клопотання, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованих підозрюваному ОСОБА_4 кримінальних правопорушень (злочинів) повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: Протоколом прийняття заяви від 02.06.2023, протоколом ОМП від 02.06.2023, протоком допиту потерпілого ОСОБА_12 , протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , протоколом пред`явлення для впізнання від 05.06.2023, протоколом допиту свідка ОСОБА_14 , протоколом пред`явлення для впізнання від 05.06.2023, протоком додаткового допиту потерпілої ОСОБА_12 протоколом обшуку від 05.07.2023, протоколом прийняття заяви від ОСОБА_11 , протокол ОМП від 04.07.2023, протоколом затримання ОСОБА_4 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 , протоколом пред`явлення для впізнання від 05.07.2023, протоколом допиту свідка ОСОБА_17 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 06.07.2023.

Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21.04.2011р.).

Слідчим суддею враховуються вимоги пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), а також пункту 1 частини 1 статті 178 Кримінального процесуального кодексу України, згідно з яким слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27.11.1997 р., § 57).

Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі Мюррей проти Сполученого Королівства (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».

Сукупність фактичних даних, які містяться в наведених доказах, є достатньою для висновку про можливу причетність підозрюваного до вищевказаного кримінального правопорушення.

При цьому, слід зауважити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведеності винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Окрім того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» Європейський Суд з прав людини зазначив, що поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання.

Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваної у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Перевіряючи достатність доказів для такого висновку, слідчий суддя, наряду з положеннями КПК України, враховує практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення «Чеботарі проти Молдови» від 13.11.2007р., п. 48), у відповідності до якої слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що конкретна особа, можливо вчинила злочин. Натомість, не будучи наділеним повноваженнями щодо оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення на даній стадії кримінального судочинства, слідчий суддя позбавлений можливості надати перевагу одним доказам перед іншими шляхом їх оцінки та аналізу в сукупності, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу. Питання щодо доведеності вини особи та правильності кваліфікації її дій у відповідності до закону про кримінальну відповідальність підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду кримінального провадження по суті.

Крім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Санкція частини 4 статті 185 КК України, передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Так відповідно до ст. 12 КК України, вказане кримінальне правопорушення належить тяжкого злочину.

Слідчий суддя вважає, що наявні достатні підстав вважати, що існують ризики передбачені статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, у клопотанні, зокрема:

На переконання слідчого судді стороною обвинувачення наведено достатньо підстав вважати що існує ризик того, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, адже злочин що інкримінують ОСОБА_4 є тяжким, і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Так, у ст. 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Крім того, ОСОБА_4 раніше вже неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, тобто він усвідомлює, що йому загрожує реальна міра покарання у випадку засудження. Також оскільки ОСОБА_4 є мешканцем Івано-Франківської області та часто тимчасово проживав у Львівській області, яка межує з кордоном іншої країни, з метою уникнення відповідальності може переховуватись від правоохоронних органів.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч.1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Слідчий суддя вважає, що на цей час, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання останнього винуватим у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, а саме до восьми років позбавлення волі, останній перебуваючи під загрозою застосування вказаного покарання, може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, тобто існує ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, а відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі - ЄСПЛ) у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування».

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Слідчий суддя погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Наведені вище обставини дають достатні підстави вважати про наявність ризику втечі з метою ухилення від кримінальної відповідальності та переховування від органів досудового розслідування та суду підозрюваного.

Таким чином, є підстави вважати, що перебуваючи на волі, підозрюваний з метою ухилення від кримінальної відповідальності зможе переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знаючи та намагаючись уникнути відповідальності за вчинене діяння, усвідомлюючи наслідки в разі доведення останньому вини у вчинені вище вказаного злочину, може в подальшому перешкоджати повному та всебічному досудовому розслідуванню даного кримінального провадження іншим чином, та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності такої поведінки підозрюваного.

Підозрюваний може незаконно впливати на свідків та на осіб яких було залучено до проведення обшуку в його помешканні від 05.07.2023, шляхом умовляння, підкупу тощо для зміни ними показань на його користь, тобто наявний ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України. Крім цього, ОСОБА_4 з урахуванням відомих йому обставин кримінального правопорушення та матеріалів кримінального провадження, зможе вступати у поза процесуальні відносини із свідками, які будуть встановлені, тим самим схиляти їх до зміни даних слідству показань. Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч.4 ст. 95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Окрім того, ОСОБА_15 , перебуваючи на волі з великою імовірністю матиме можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення, оскільки раніше уже притягався до кримінальної відповідальності за злочини проти власності, 185 ч.ч.2,3 КК України.. Разом з тим, слідчий суддя враховує наявність відомостей про вирок Самбірського міськрайонного суду від 12.06.2023 року відносно ОСОБА_18 яким останній визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 185, ч.2 ст. 28, ч. ст. 299 КК України, який на час розгляду клопотання не набрав законної сили.

Відповідно до статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 4 ст. 185 КК України у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , є тяжким, санкцією даної частини статті передбачено позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років.

Відповідно до Указу Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого ЗУ від 24.02.2022 року «2102-ІХ», воєнний стан запроваджується із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, та діє на даний час. Таке рішення ухвалено у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану».

Законом № 2117-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за злочини проти основ національної безпеки України в умовах дії режиму воєнного стану» посилено покарання не тільки за привласнення на полі бою майна поранених та вбитих (мародерство), а ще й за використання трагічних обставин, бойових дій для власної наживи, адже зміни до Кримінального кодексу торкнулися й складу злочинів, передбачених у статтях 185 (крадіжка), 186 (грабіж), 187 (розбій), 189 (вимагання), 191 (заволодіння майном шляхом зловживання службовим становищем). Ці злочини доповнилися кваліфікуючою ознакою - скоєння в умовах воєнного стану.

Відповідно до пункту 11 частини 1 статті 67 КК України визначено, що вчинення злочину з використанням умов воєнного або надзвичайного стану, інших надзвичайних подій є обтяжуючою обставиною.

Слідчий суддя звертає увагу на мотив та спосіб вчинення кримінального правопорушення, такий вчинено під час дії по всій території України воєнного стану, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, а також враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, враховуючи наведене і зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя, вважає обґрунтованим висновок про необхідність застосування до підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для забезпечення вищевказаних ризиків.

Підозрюваний має молодий вік, офіційно не працевлаштований, зі слів сторони захисту працює неофіційно перевізником, має цивільну дружину та разом із нею на вихованні та у нього на утриманні є двоє неповнолітніх дітей.

Щодо тверджень, про зайняття волонтерською діяльністю, то сам по собі наведений факт не може бути підставою для відмови у задоволенні клопотання про обрання запобіжного заходу. Тоді як у сукупності із іншими обставинами, слідчий суддя вважає що клопотання слідчого є обґрунтованим, та що таке підлягає задоволенню.

Доводи сторін у справі та їх позиція не надали підстав для можливості застосування особистого зобов`язання, домашнього арешту, або іншого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, оскільки обрання такого запобіжного заходу не забезпечить в повній мірі дотримання належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Тому є обґрунтованими доводи слідчого, та прокурора про те, що перебування ОСОБА_4 , на свободі може зашкодити проведенню досудового розслідування, адже він може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, впливати на свідків чи вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, передбачає, що строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до вимог ч.3 ст.183 КПК України суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених названим Кодексом. Застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків; розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Для того, щоб розмір застави можна було вважати таким, що здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного слідчий суддя з урахуванням положень ст. ст. 177, 178 КПК України, повинен раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю злочину у вчиненні якого він підозрюється. При цьому, необхідно мати на увазі, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникло бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

У п.2 ч.5 статті 182 КПК України визначено, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави слідчий суддя бере до уваги обставини вчинення кримінального правопорушення та спричинену ними шкоду, встановлені ризики, в сукупності з майновим станом підозрюваного, особистими даними, про які уже зазначалось у цій ухвалі.

Виходячи зі змісту ч.4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом і повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим, покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Надаючи оцінку доводам сторони захисту про непомірність розміру застави, визначеного щодо ОСОБА_4 , як альтернативного запобіжного заходу, суд керується вимогами ч.4, п.3 ч.5 ст.182 КПК України.

У відповідності до вимог ч.ч. 4, 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У цьому контексті суд звертає увагу , що у рішенні у справі «Ноймайстер проти Австрії» ЄСПЛ відзначив, що як сума гарантії, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, повинна бути оцінена переважно щодо обвинуваченого і його активів, а не можливих розмірів збитків. Так, спроби прив`язати суму гарантії від затриманого винятково до суми збитку, приписуваного йому, не відповідає статті 5 Конвенції. Гарантії, передбачені цією статтею, призначені не для відшкодування збитків, а швидше, для забезпечення присутності обвинуваченого на слуханні. Тому її сума має бути встановлена в основному шляхом посилання на нього, його активи і його відносини з особами, які мають надати заставу, тобто, перспектива втрати застави або дій проти гарантів у разі його неявки в суд виступатиме як достатній стримуючий фактор, щоб присікти будь-яке бажання з його боку ховатися від правосуддя.

Поряд з цим, суд враховує, що із структури статті 5 Конвенції, в цілому, та її 3 пункту, зокрема, випливає, що застава може вимагатись лише до тих пір, поки існують причини, що виправдовують затримання (пункт 42 рішення ЄСПЛ у справі Musuc v. Moldova від 06.11.2007, заява №. 42440/06, та пункт 139 рішення ЄСПЛ у справі Олександр Макаров проти Росії від 12.04.2009, заява № 15217/07). Влада повинна бути уважною у встановленні відповідної застави. Більше того, сума застави повинна бути належним чином обґрунтована в рішенні суду, а також повинно бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого (пункт 79 рішення ЄСПЛ у справі Mangouras v. Spain).

Таким чином, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Отже, положення КПК та практика ЄСПЛ орієнтують Суд на такі критерії, які слід врахувати при визначені розміру застави: (1) обставини кримінального правопорушення; (2) особливий характер справи; (3) майновий стан підозрюваного; (4) його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; (5) масштаб його фінансових операцій; (6) даних про особу підозрюваного; (7) встановлені ризики, передбачених статтею 177 КПК; (8) «професійне середовище» підозрюваного; (9) помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин (10) шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти», було встановлено що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити.

У своєму рішенні від 13 січня 2022 року у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) ЄСПЛ зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, із урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь чи проти явки особи до суду. Сума шкоди у справі може бути одним із факторів, що виправдовує вищу суму застави, але лише у поєднанні з іншими критеріями серйозністю вчиненого злочину, ризику втечі тощо.

З огляду на викладене, враховуючи майновий та сімейний стан підозрюваного, слідчий суддя переконаний, що розмір застави у вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, здатна забезпечити виконання ОСОБА_4 , покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч.7 ст.182 КПК України підозрюваний або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. У разі внесення застави на підозрюваного відповідно до ч.5 ст.194 КПК України, слід покласти обов`язки.

Крім цього, слідчий суддя зауважує, що згідно з ст. 198 КПК України, висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 186, 193, 196, 197, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання ОСОБА_6 , у кримінальному провадженні відомості щодо якого внесено до ЄРДР за № 0001101 від 02.06.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст. 185 КК України,- погодженого прокурором Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 , про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

с. Чернігівка Приморського краю Російської Федерації, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , громадянина України, проживаючого в цивільному шлюбі, офіційно непрацюючого, раніше судимого, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст. 185 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 60 днів, а саме до 30.08.2023 року.

Визначити заставу, достатню для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 , покладених на нього обов`язків передбачених КПК України, а саме вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 214 720 грн. (двісті чотирнадцять тисяч сімсот двадцять гривень).

Роз`яснити, що підозрюваний ОСОБА_4 або заставодавець мають право в будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави у вказаному розмірі покласти на підозрюваного ОСОБА_4 , наступні обов`язки: - прибувати до слідчого, прокурора або суду на їх першу вимогу; - повідомляти слідчого, прокурора або суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із свідками та особами, які мають причетність до даного кримінального провадження; - здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Роз`яснити, ОСОБА_4 , що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до нього, може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_1