490/2242/23 18.04.2023
н/п 1-кп/490/602/2023
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/2242/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2023 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000074 від 25.02.2023 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Гаївка (Леніна) Маловисківського району Кіровоградської області, є громадянином України, має середню спеціальну освіту, одружений, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей 2010, 2012, 2013 та 2016 року народження, офіційно не працює, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ст.15 Закону України "Про дорожній рух", кожний громадянин, який досяг визначеного цим Законом віку, не має медичних протипоказань та пройшов повний курс навчання за відповідними програмами, може в установленому порядку отримати право на керування транспортними засобами відповідної категорії. Право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії. На території України відповідно до Конвенції про дорожній рух від 08.11.1968 року діють національні та міжнародні посвідчення водія. Порядок видачі, обміну та встановлення терміну дії таких посвідчень визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.2 Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №340 від 08.05.1993 року, особи допускаються до керування транспортними засобами за наявності у них національного посвідчення водія України на право керування транспортними засобами відповідної категорії (далі - посвідчення водія), крім випадків встановлення особам тимчасового обмеження у праві керування транспортними засобами.

Окрім того, постановою Кабінету Міністрів України №844 від 16.09.2020 року "Про затвердження зразків бланків і технічних описів бланків національного та міжнародного посвідчень водія, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, тимчасового реєстраційного талона транспортного засобу та зразка розпізнавального автомобільного знаку України та внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України" затверджено форму, реквізити та спосіб виготовлення посвідчення водія.

Таким чином, посвідчення водія є офіційним документом, оскільки може бути використане як документ, що складається та видається повноважними (компетентними) особами органів державної влади, та складений з дотриманням визначених законом форм та містить передбачені законом реквізити.

Однак, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинив умисний кримінальний проступок, за наступних обставин.

У ході дізнання встановлено, що у червні 2022 року, більш точної дати в ході досудового розслідування встановити не надалось можливим, ОСОБА_3 , перебуваючи у Донецькій області, користуючись соціальною мережею "Facebook", побачив оголошення про виготовлення та продаж посвідчення водія. У подальшому, ОСОБА_3 придбав підроблене посвідчення водія з серією та номером НОМЕР_1 на своє ім`я та почав використовувати його з червня 2022 року.

При цьому, ОСОБА_3 було достеменно відомо про порядок отримання дійсного посвідчення водія, проходження навчання в спеціалізованих навчальних закладах та подальшого проходження тестування в сервісному центрі.

Після чого, 16.08.2022 року близько о 19:50 годині, більш точного часу в ході проведення дізнання не встановлено, ОСОБА_3 , перебуваючи у місті Миколаєві, за адресою: вул.Велика Морська, 70, керуючи транспортним засобом - автомобілем марки "ВАЗ 2103", номерний знак НОМЕР_2 , був зупинений працівниками патрульної поліції міста Миколаєва за порушення п.2.5 Правил дорожнього руху України, де відносно ОСОБА_3 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №327181 за ч.1 ст.130 КУпАП.

Так, перебуваючи в тому ж місці, в той же час, під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ОСОБА_3 , в якості встановлення особи, діючи умисно, розуміючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, розуміючи, що посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 15.08.2022 року, видане ТСЦ 5141 на його ім`я, є підробленим, пред`явив завідомо підроблене посвідчення водія працівникам патрульної поліції на підтвердження особи, тобто використав завідомо підроблене посвідчення водія. Вказане посвідчення водія НОМЕР_1 було тимчасово вилучено та в подальшому передано на адресу територіального сервісного центру №4841 в Миколаївській області (філія ГСЦ МВС), де відповідно до відомостей ЄДР МВС було встановлено, що посвідчення водія НОМЕР_1 належить іншій особі, а саме ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та не відповідає аналогічним бланкам, що знаходяться в офіційному обігу на території України.

Відповідно до письмової заяви, складеної у присутності захисника - адвоката ОСОБА_5 , обвинувачений не оспорює встановлені під час досудового розслідування обставини, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження згідно з ч.2 ст.302 КПК України, та згоден на розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Відповідно до ч.2 ст.382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Заява обвинуваченого щодо беззастережного визнання вини у пред`явленому йому обвинуваченні не викликає сумнівів у її добровільності.

Проаналізувавши викладене, дослідивши обвинувальний акт та матеріали досудового розслідування, суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку та кваліфікує його дії за ч.4 ст.358 КК України, як використання завідомо підробленого документа.

Вирішуючи питання про вид і міру покарання, що має бути призначене обвинуваченому, суд, відповідно до ст.ст.65-67 КК України, враховує, що ОСОБА_3 вчинив кримінальний проступок, його особу, а саме те, що він раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, одружений, має на утриманні чотирьох малолітніх дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за місцем проживання характеризується посередньо, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, як обставину, що пом`якшує покарання - щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З урахуванням всіх обставин кримінального провадження, суд приходить до висновку, що мета кари виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального судочинства не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання в межах санкції ч.4 ст.358 КК України.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України, підлягають стягнення з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертизи (висновок від 06.03.2023 року №СЕ-19/115-23/3021-ДД) в сумі 1321 (одна тисяча триста двадцять одна) грн. 46 коп..

Крім того, відповідно до ч.4 ст.174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Питання про речові докази суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374, 381, 382 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.4 ст.358 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян в сумі 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на провадження експертизи (висновок від 06.03.2023 року №СЕ-19/115-23/3021-ДД) в сумі 1321 (одна тисяча триста двадцять одна) грн. 46 коп..

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 03.03.2023 року на тимчасово вилучене майно, а саме: посвідчення водія серії НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Речовий доказ:

- посвідчення водія із серією та номером НОМЕР_1 , видане 15.06.2022 року ТСЦ 5141 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав, передбачених ст.394 КПК України, до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Головуючий ОСОБА_1