ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 617/406/17 Номер провадження 11-кп/814/536/23Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора представника потерпілого обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000125 за апеляційною скаргою прокурора Вовчанського відділу Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 на вирок Великобурлуцького районного суду Харківської області від 29 березня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з середньою освітою, розлучений, працюючий, несудимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.3 ст.185 (епізод №11) на 3 роки позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, з покладенням певних обов`язків, передбачених ст.76 цього Кодексу.

Цим же вироком ОСОБА_8 визнаний невинуватим та виправданий за ч.3 ст.185 КК України (епізоди №1-№10) за недоведеністю вчинення обвинуваченим цього кримінального правопорушення.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком, ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що він 09 березня 2017 року біля 14 год. незаконно проник на територію дачної дільниці АДРЕСА_2 , яка має часткову огорожу, звідки таємно викрав належні потерпілій ОСОБА_10 дві сокири, молотки та інший інструмент. Після цього обвинувачений металевою фомкою відігнув дужку вхідних дверей у будинок, проник до житла, звідки таємно викрав електричний подовжувач та вихровий насос, спричинивши потерпілій ОСОБА_10 майнову шкоду на загальну суму 1375 грн.

Крім того, органом досудового розслідування ОСОБА_8 обвинувачувався у вчиненні в період з кінця січня по 08 березня 2017 року з території дачних дільниць садових товариств « ІНФОРМАЦІЯ_2 » та « ІНФОРМАЦІЯ_3 », розташованих в с. Федорівка Вовчанського району Харківської області, повторно, десяти епізодів (№1-№10) таємного викрадення чужого майна, поєднаного з проникненням у житло та інше приміщення потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .

Виправдовуючи ОСОБА_8 , суд першої інстанції зазначив, що докази по цих епізодах не доводять, що крадіжку вчинив обвинувачений ОСОБА_8 .

Також суд вказав про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону під час проведення слідчого експерименту з обвинуваченим 27 березня 2017 року та визнав його недопустимим доказом.

Крім того, суд взяв до уваги показання свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які в судовому засіданні пояснювали, що обвинуваченого вперше побачили в 2017 році, коли його на ринок привели працівники поліції.

Суд звернув увагу, що постановою слідчого Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_23 від 24 грудня 2019 року кримінальне провадження № 0000052 за заявою обвинуваченого ОСОБА_8 про застосування до нього фізичного та психологічного насильства з боку працівників Вовчанського відділу поліції ГУ НП у Харківській області закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, проте слідчий зазначив, що доводи ОСОБА_8 про порушення процесуального законодавства при проведенні слідчих дій (слідчого експерименту, пред`явлення для впізнання) мають бути вирішені під час судового розгляду, в тому числі щодо їх допустимості у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та через невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Водночас, прокурор вважає за необхідне постановити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні всіх епізодів кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

При цьому зазначає, що суд не взяв до уваги здобуті у встановленому законом порядку докази.

Вважає, що суд упереджено оцінив показання свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 в судовому засіданні з огляду на дані протоколів їх допиту під час досудового розслідування.

Заперечує проти висновку судуу, що поняті ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , які були учасниками слідчого експерименту від 27 березня 2017 року, є зацікавленими у розкритті кримінальних правопорушень, оскільки є працівниками садового товариства «Федорівське» та повинні здійснювати нагляд і забезпечувати збереження майна членів (учасників) товариства.

Наголошує, що ОСОБА_24 і ОСОБА_25 не несуть матеріальної відповідальності за вказане майно, а відсутність їх на фототаблицях до протоколу слідчого експерименту не свідчить, що вони не приймали участь під час слідчої дії.

Стверджує, що судом не враховані дані, що характеризують особу ОСОБА_8 , який офіційно не працює, за місцем проживання характеризується задовільно.

Інші учасники провадження вирок не оскаржили.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, міркування представника потерпілого, який покладався на розсуд суду, пояснення обвинуваченого, який заперечував проти задоволення вимог прокурора, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, за наведених у вироку обставин за епізодом №11 в апеляційній скарзі не оспорюється.

Доводи прокурора про безпідставне виправдання ОСОБА_8 за епізодами крадіжок №1-№10 є непереконливими.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За змістом ч.3 ст.62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях.

Суд першої інстанції зробив ґрунтовний аналіз усіх доказів, що були надані стороною обвинувачення, та дійшов правомірного висновку, що вони не підтверджують винуватості ОСОБА_8 за епізодами крадіжок №1-№10.

Як правильно зазначив суд, будь-яких обставин, які б підтверджували вчинення крадіжки обвинуваченим ані потерпілий ОСОБА_13 , ані свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 в судовому засіданні не повідомили.

Також суд обґрунтовано звернув увагу, що при огляді місця події речі чи предмети не вилучались.

Більше того, з висновків судово-товарознавчих експертизи видно, що викрадені речі не були предметом дослідження, а їх вартість визначалася шляхом порівняння з аналогічними предметами.

Всупереч доводам прокурора, суд з дотриманням вимог кримінального процесуального закону допитав свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , з`ясувавши достовірність їх показань про те, що обвинуваченого кожен з них вперше побачив разом з працівниками поліції на ринкубіля вул. Героїв праці в м. Харкові.

При цьому свідки в деталях пояснювали, як повідомили поліцейських, що не знають ОСОБА_8 , а сам він просив про допомогу та був зляканий.

Щодо підписів у відповідних протоколах, свідки стверджували, що підписували не повністю заповнені бланки та їх не читали.

Належним чином суд дослідив та оцінив і протоколи пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 15 березня 2017 року та прийшов до обґрунтованого висновку про неможливість посилання на них як на докази вини ОСОБА_8 з огляду на наведені показання свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 в судовому засіданні.

При цьому показання цих свідків у судовому засіданні узгоджуються між собою, є логічними і послідовними та не спростовані прокурором.

Відповідно до ч.4 ст.95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу.

Оскільки свідки ОСОБА_21 та ОСОБА_22 в порядку ст.225 КПК України не були допитані, суд обґрунтовано не взяв до уваги їх показання під час досудового розслідування, надані слідчому.

Доводи прокурора про належність і допустимість як доказу протоколу слідчого експерименту з обвинуваченим від 27 березня 2017 року є непереконливими.

Метою слідчого експерименту відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК України є перевірка й уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Легітимна мета слідчого експерименту за безпосередньою участю підозрюваного, обвинуваченого у відтворенні дій, обстановки, обставин певної події, проведенні необхідних дослідів чи випробувань забезпечується дотриманням процесуальних гарантій справедливого судового розгляду та встановленого порядку його проведення.

За встановленим кримінальним процесуальним законом порядком належна правова процедура проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного містить низку процесуальних гарантій, дотримання яких виключає обґрунтовані сумніви щодо правомірного отримання відомостей від суб`єкта за відсутності протиправного тиску на підозрюваного, обвинуваченого, за його волею та вільним волевиявленням, за умов усвідомлення ним права мовчати і не свідчити проти себе, забезпечення права на захист і правову допомогу, справедливості кримінального провадження в цілому.

До системи таких гарантій належить також участь понятих, здійснення безперервного відеозапису слідчої (розшукової) дії як складові судового контролю за дотриманням засад кримінального провадження, детальне і ґрунтовне роз`яснення прав та процесуальних наслідків участі особи в проведенні слідчого експерименту тощо.

Слідчий експеримент, що проводиться в житлі чи іншому володінні особи, здійснюється лише за добровільною згодою особи, яка ними володіє, або на підставі ухвали слідчого судді за клопотанням слідчого, погодженого з прокурором, або прокурора, яке розглядається в порядку, передбаченому цим Кодексом, для розгляду клопотань про проведення обшуку в житлі чи іншому володінні особи.

З матеріалів провадження видно, що місцем, де проводився слідчий експеримент, є території дачних домоволодінь потерпілих, які розташовані в садових товариствах «Моноліт» та «Федорівське».

При цьому, яквстановлено в судовому засіданні місцевого суду, слідча дія всупереч вимогам ч.5 ст.240 КПК України проводилася у володінні потерпілих без добровільної їх згоди та без відповідної ухвали слідчого судді.

Відповідно до ч.7 ст.223 цього Кодексу, слідчий, прокурор зобов`язаний запросити не менше двох незаінтересованих осіб (понятих) для слідчого експерименту.

Винятками є випадки застосування безперервного відеозапису ходу проведення відповідної слідчої (розшукової) дії.

Понятими не можуть бути потерпілий, родичі підозрюваного, обвинуваченого і потерпілого, працівники правоохоронних органів, а також особи, заінтересовані в результатах кримінального провадження.

У даному випадку безперервний відеозапис ходу проведення слідчого експерименту не застосовувався.

Водночас, суд прийшов до переконання, що запрошені поняті ОСОБА_24 та ОСОБА_25 є особами, заінтересованими в результатах кримінального провадження, і доводи апеляційної скарги прокурора не спростували таких висновків суду.

Адже ОСОБА_24 , який займає посаду голови садового товариства «Федорівське», а також охоронець цього товариства ОСОБА_25 повинні були здійснювати нагляд та забезпечувати збереження майна членів (учасників) садового товариства, а тому вони є зацікавленими у розкритті крадіжок.

Більше того, в протоколі слідчого експерименту зазначено, що всі учасники слідчої дії зібралися на території садового товариства «Моноліт», де ОСОБА_8 розповів про крадіжки майна, а потім на дільницях потерпілих, розташованих на територіях садових товариств «Моноліт» та «Федорівське» підозрюваний показував куди і як він проникав та які речі викрадав.

Водночас, свідок ОСОБА_25 в судовому засіданні пояснив, що він хоча і був запрошений в якості понятого, проте під час слідчого експерименту з ОСОБА_8 до іншого садового товариства «Моноліт» не ходив.

Допитаний в судовому засіданні ОСОБА_24 підтвердив, що під час слідчого експерименту він був разом з охоронцем ОСОБА_25 , коли обвинуваченого працівники поліції водили по дачах.

При цьому, суд звернув увагу, що на жодному з долучених до протоколу слідчого експерименту фотознімках не має понятих.

Враховуючи наведені порушення кримінального процесуального закону під час проведення слідчої дії, колегія суддів погоджується з висновками суду, що протокол слідчого експерименту з підозрюваним від 27 березня 2017 року не можна визнати належним і допустимим доказом винуватості ОСОБА_8 .

Будь-які інші докази причетності ОСОБА_8 до крадіжок за епізодами №1-№10 стороною обвинувачення не надавалися.

Не містить таких даних і апеляційна скарга прокурора.

Отже, за наслідками судового розгляду стороною обвинувачення не було доведено належними та допустимими доказами поза розумним сумнівом вчинення обвинуваченим крадіжок майна за епізодами №1-№10, у зв`язку із чим суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про виправдування його за цим обвинуваченням.

Призначене покарання відповідає вимогам ст.65 та ст.50 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів і є справедливим.

Тому підстав для посилення покарання обвинуваченому, про що просив прокурор в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

За змістом ст.75 КК України рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Оцінюючи, як тяжкість вчиненого злочину, так і конкретні обставини кримінального провадження; відсутність тяжких наслідків; особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, працює, має міцні соціальні зв`язки; враховуючи належну процесуальну поведінку ОСОБА_8 протягом тривалого часу після вчинення злочину, колегія суддів вважає, що усі наведені обставини в своїй сукупності істотно знижують фактичний ступінь тяжкості вчиненого злочину і особливо ступінь небезпечності обвинуваченого для суспільства та утворюють підставу для висновку про можливість його виправлення без відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Таким чином, належно умотивувавши свою позицію, суд першої інстанції обґрунтовано вирішив звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, а застосований судом у даному конкретному випадку захід примусу відповідає меті покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції відповідає вимогам статей 368, 370, 374 КПК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 418 та 419 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Великобурлуцького районного суду Харківської області від 29 березня 2021 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Вовчанського відділу Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4