Справа № 135/344/23
Провадження № 1-кс/135/200/23
У Х В А Л А

іменем України

23.06.2023 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі: слідчого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судових засідань ОСОБА_2 , сторін кримінального провадження: прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , розглянувши в режимі відео конференції у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин Вінницької області клопотання прокурора Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000056 від 28.03.2023 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

22.06.2023 до Ладижинського міського суду Вінницької області надійшло клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого

ОСОБА_4 . Питання, що вирішуються та позиції сторін кримінального провадження.

Обґрунтування клопотання прокурора.

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а саме в заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

Ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 30.03.2023 відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Надалі строк дії обраного запобіжного заходу ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 23.05.2023 продовжено до 28.06.2023.

В обґрунтування клопотання про продовження строку тримання під вартою, прокурор зазначив, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, санкція якого передбачає максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років.

Станом на теперішній час, ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК не зменшились.

Вказує на наявність таких ризиків, передбачених ст. 177 КПК України ризиків, які станом на теперішній час, на зменшились, оскільки ОСОБА_4 може: 1)переховуватись від суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України) та незаконно впливати на свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України).

У зв`язку з викладеним, прокурор просить продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на 60 днів, адже наразі відсутні відповідні запобіжники для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого та жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК.

Позиція сторони обвинувачення в суді.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 підтримав та просив його задовольнити. Вважає, що ризики, зазначені у клопотанні не зменшилися, а більш м`який запобіжний захід не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. В обґрунтування необхідності звернення з даним клопотанням саме до слідчого судді послався на положення ч. 6 ст. 199 КПК України, та зазначив, що досудове розслідування по даному провадженню хоча і закінчилось, обвинувальний акт направлений до суду, однак підготовче судове засідання на даний час не проведено та не може бути проведено з об`єктивних причин, а клопотання він повинен подати не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.

Позиція сторони захисту в суді

Обвинувачений ОСОБА_4 просив відмовити в задоволенні клопотання про продовження йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту забезпечить належну його процесуальну поведінку.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 також просив відмовити в задоволенні клопотання про продовження його підзахисному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначив, що досудове розслідування по даному кримінальному провадженню закінчилось, а отже відпали підстави в триманні під вартою, просив обрати відносно свого підзахисного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, що забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

ІІ. Установлені слідчим суддею обставини, положення закону, яким слідчий суддя керувався та мотиви, з яких слідчий суддя виходив при постановленні ухвали.

Слідчий суддя, дослідивши вказане клопотання та додані матеріали, заслухавши думку прокурора, пояснення обвинуваченого та його захисника, дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Щодо клопотання прокурора

З матеріалів справи вбачається, що органом досудового розслідування - ВП № 3 ГУНП у Вінницькій області, за процесуального керівництва Гайсинської окружної прокуратури, здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000056 від 28.03.2023.

По вказаному кримінальному провадженню ОСОБА_4 пред`явлено підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КУпАП та ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 30.03.2023 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою. Надалі строк дії обраного запобіжного заходу ухвалою слідчого судді Ладижинського міського суду Вінницької області від 23.05.2023 продовжено до 28.06.2023.

15.06.2023 обвинувальний акт у кримінальному провадженні№0000056 від 28.03.2023 про обвинувачення ОСОБА_4 надійшов на розгляд Ладижнського міського суду Вінницької області.

Цього ж дня вказане кримінальне провадження, у зв`язку з неможливістю утворення складу суду, направлене з відповідним поданням до Вінницького апеляційного суду для передачі до іншого суду.

19.06.2023 Вінницьким апеляційним судом відмовлено у задоволенні подання та повернуто матеріали кримінального провадження №0000189 відносно ОСОБА_4 до Ладижинського міського суду.

На момент розгляду даного клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу матеріали кримінального провадження №0000189 відносно ОСОБА_4 до Ладижинського міського суду не повернулись.

Законом України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та Кримінального процесуального кодексу України щодо виконання рішень Європейського суду з прав людини" від 18 жовтня 2022 року №2690-IX, який набув чинності 06.11.2022, внесено ряд змін до Кримінального процесуального кодексу України, щодо порядку розгляду клопотань про застосування та продовження дії запобіжних заходів.

Так, відповідно до частини четвертої статті 176 КПК України (в редакції Закону №2690-IX) запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Частиною шостою статті 199 КПК України (в редакції Закону №2690-IX) передбачено у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Отже, наведеними положеннями Закону надано право слідчому, за погодженням з прокурором, та прокурору до початку підготовчого судового засідання (до проведення підготовчого судового засідання) звертатися до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу або його продовження, та, відповідно, надано повноваження слідчому судді на розгляд таких клопотань за межами досудового розслідування.

У наведених нормах Закону законодавцем застосовано формулювання "до початку підготовчого судового засідання" (ч. 1 ст. 176 КПК) та "до проведення підготовчого судового засідання" (ч. 6 ст. 199 КПК).

Таким чином, аналіз положень статей 176, 199 КПК України (в редакції Закону №2690-IX), у взаємозв`язку з положеннями статті 314 КПК України, дає підстави для висновку про те, що слідчий суддя наділений повноваженнями на розгляд клопотань слідчого та/або прокурора про застосування запобіжного заходу або його продовження лише у випадках коли обвинувальний акт надіслано (подано) до суду, однак підготовче судове засідання судом ще не призначено, або ж призначено, проте термін дії запобіжного заходу закінчується до дати проведення такого засідання.

Як зазначено вище та встановлено судом, підготовче засідання у даному кримінальному провадженні Ладижинським міським судом Вінницької області ще не призначено, а строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 спливає, а відтак розгляд і вирішення клопотання прокурора, на даному етапі, віднесено до повноважень слідчого судді за місцем здійснення досудового розслідування.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження є запобіжні заходи.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК).

Отже, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань.

Як вбачається з вказаних вище ухвал слідчого судді про обрання та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підставами для їх постановлення було встановлення існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК, таких як - переховування від суду та незаконний вплив на свідків.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 131 КПК).

Зі змісту частин 3, 4 та 5 ст. 199 КПК випливає, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор не доведе, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, перелік яких визначений у ст. 178 КПК.

З огляду на зазначене вище, слідчому судді належать вирішити, чи довели сторони кримінального провадження обставини, на які вони покликаються, вирішуючи це питання, слідчий суддя виходив із такого.

Статтею 177 КПК встановлено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема: 1) переховуватися від суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

На переконання слідчого судді, відповідні ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Водночас КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже, перш за все, слідчому судді слід перевірити чи підтверджується існування ризиків, на які покликається прокурор.

(1) Ризик переховування від суду.

На переконання слідчого судді, ймовірна можливість переховування ОСОБА_4 від суду підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, передбачає, зокрема, покарання у виді позбавлення волі на строк до десяти років, що вже саме по собі може бути підставою та мотивом для обвинуваченого переховуватись від суду, а також відсутність в нього будь-яких стримуючих факторів соціального характеру.

До того ж, що є важливим, Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 в Україні введений воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який надалі неодноразово продовжувався. Цей Указ затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2402-ІХ. Очевидно, що в умовах, які існують в Україні, викликаних безпрецедентною військовою та нелюдською агресією російської федерації проти України, у ОСОБА_4 збільшуються можливості для ухилення від суду, адже у держави наразі з об`єктивних причин відсутні можливості належним чином контролювати поведінку обвинуваченого.

Ураховуючи викладене вище, слідчий суддя дійшов висновку, що наразі продовжує існувати ризик переховування від суду.

(2) Ризик незаконно впливати на свідків.

Слідчий суддя зазначає, що ризик незаконного впливу на свідків обумовлюється тим, що відповідно до передбаченої КПК процедури показання свідків отримуються спочатку на стадії досудового розслідування шляхом їх допиту слідчим чи прокурором, а згодом після направлення обвинувального акту до суду такі показання отримуються та перевіряються на стадії судового розгляду шляхом безпосереднього допиту особи в судовому засіданні (статті 23, 224, 352 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на свідченнях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК), оскільки жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Тобто ризик впливу на свідків існує аж до моменту безпосереднього надання під час судового розгляду показань свідками, й тому заборона спілкуватися з певними особами як наслідок можливості ймовірного впливу на них - це об`єктивна необхідність забезпечення показань учасників кримінального провадження, які мають доказову силу.

Слідчий суддя вважає доведеним ризик незаконного впливу обвинуваченого на таких осіб, враховуючи викладені в клопотанні обставини вчинення кримінального правопорушення та надані до нього матеріали, що обґрунтовують обвинувачення, оскільки з метою уникнення кримінальної відповідальності обвинувачений, використовуючи свій авторитет та зв`язки, може здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні, які ще не допитані судом з метою зміни чи відмови від наданих ними показань.

ІІІ. Позиція слідчого судді.

З урахуванням зазначеного вище, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Зважаючи на усі обставини цього кримінального провадження, наведені у попередніх розділах ухвали, слідчий суддя переконаний, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики того, що обвинувачений ОСОБА_4 ймовірно може переховуватись від суду та може здійснювати вплив на свідків у даному кримінальному провадженні. Тобто, прокурором доведено, що заявлені ними раніше ризики не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя, з урахуванням наведених вище обставин, виходить із такого.

Згідно з ч. 1 ст. 197 КПК строк дії ухвали суду про продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Частиною 3 ст. 176 КПК встановлено, що суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам. При цьому найбільш м`яким запобіжним заходом є особисте зобов`язання, а найбільш суворим - тримання під вартою.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК).

Слідчий суддя також враховує наступні обставини, а саме: кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , згідно зі ст. 12 КК відноситься до тяжких і у разі визнання його винуватим, йому може загрожувати покарання у виді позбавленням волі на строк до десяти років, в нього відсутнє постійне джерело доходу та інші вагомі соціальні та особистісні чинники стримуючого характеру.

Аргументи сторони захисту, якими та обґрунтовує можливість застосування домашнього арешту, на думку слідчого судді не можуть запобігти ризикам переховування обвинуваченого від суду та незаконному впливу на свідків, та зважаючи обставини, які характеризують особу обвинуваченого, не заслуговують на увагу.

Відомостей, які свідчили б про неможливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторонами не надано.

Отже, зважаючи на встановлені слідчим суддею існуючих ризиків, про які йшлося вище, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 на строк 60 днів. Слідчий суддя окрім того, не знаходить підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, про що просила сторона захисту. Така позиція слідчого судді обумовлена тим, що з урахуванням встановлених під час розгляду цього клопотання обставин, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігти ризикам, існування яких встановлено слідчим суддею.

Щодо визначення розміру застави.

Ухвалою слідчого судді при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 не визначався розмір застави з огляду на те, що,кримінальним правопорушенням, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , спричинено загибель людини (ч. 4 ст. 183 КПК України).

З огляду на вказане вище слідчий суддя в даному випадку вважає за необхідне не визначати розмір застави при постановленні ухвали про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Інші питання.

Під час розгляду клопотання, обвинувачений та захисник наводили й інші аргументи, які жодним чином не свідчать про помилковість висновків, до яких дійшов суд у цій ухвалі. Тому, суд виходить із усталеної практики ЄСПЛ. Так, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. пункт 29 рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, № 303-A; п. 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04). Розглядаючи зазначене клопотання, суд надав відповіді на всі вагомі аргументи сторін кримінального провадження.

З цих підстав, керуючись статтями 371, 372, 375, 376 КПК, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Тростянецького відділу Гайсинської окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів, тобто до 21 серпня 2023 року (включно).

На ухвалу слідчого судді безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга.

Слідчий суддя