ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 311/848/21 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/1144/23 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
Категорія: ст. 199 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2023 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Запорізького апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

захисника - адвоката ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Запорізького апеляційного суду матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2023 року, якою у відношенні

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Василівка, Запорізької області, громадянина України, одруженого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України,

продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 вересня 2023 року включно, -

В С Т А Н О В И Л А:

Як вбачається з матеріалів справи до Заводського районного суду м. Запоріжжя звернувся прокурор Василівської окружної прокуратури Запорізької області ОСОБА_6 з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , який обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

В обґрунтування свого клопотання, прокурор вказував, що в провадженні Василівського районного суду Запорізької області перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України. Оскільки на даний час ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились та продовжують існувати, прокурор просив продовжити строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 на 60 днів.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2023 року вказане клопотання прокурора було задоволено та продовжено застосування у відношенні ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 вересня 2023 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України та вказав, що будь-яких даних про їх зменшення чи відсутність для застосування стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та прийняти нову, якою відмовити прокурору Василівської окружної прокуратури Запорізької області у задоволенні клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , застосувати до останнього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання за адресою: АДРЕСА_3 ).

В обґрунтування своєї скарги вказує, що судом не надано оцінки, жодному доказу та аргументу сторони захисту, фактичні обставини, які викладені у клопотанні сторони обвинувачення не підтверджуються доказами, а тому застосування самого найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованим та безпідставним рішенням, адже позбавляє волі обвинуваченого ОСОБА_7 .

Зазначає, що сторона обвинувачення до цього часу не відновила навіть обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 .

Звертає увагу на те, що в матеріалах судової справи №311/848/21 відсутні будь-які докази, на підтвердження того факту, що відносно ОСОБА_7 триває судовий розгляд.

Крім того вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу та не надав оцінки тому, що клопотання прокурора не містить жодного доказу на спростування фактів, а саме, що обвинувачений не притягувався жодного разу до кримінальної відповідальності; обвинувачений ніяким чином не збирався впливати на потерпілу та її законного представника, які перебувають на тимчасово окупованій території окупаційними військами російської федерації, а саме у м. Василівка Запорізької області та прокурор не знає, де перебувають потерпіла та її законний представник, адже ніяких даних чи не депортована дитина окупаційними військами російської федерації на території росії.

Зазначає, що ОСОБА_7 без будь-яких законних підстав та навіть обвинувального акту реально 2 роки 7 місяців незаконно позбавлений волі, а сторона обвинувачення не вживає будь-яких заходів для відновлення матеріалів судової справи.

Вказує, що відповідно до листа Благодійної організації «100% ЖИТТЯ ЧЕРКАСИ», ОСОБА_7 буде надано можливість проживання та тимчасової реєстрації на базі Центру реінтеграції для безпритульних та осіб звільнений з місць позбавлення волі після його звільнення, за умови дотримання останнім правил та вимог щодо проживання в Центрі».

Зазначає, що сама по собі тяжкість злочину, в якому обвинувачується особа, не може бути підставою для обґрунтування твердження про можливу втечу цієї особи.

Крім того, в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції.

Виходячи зі змісту клопотання, як на підставу поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали захисник посилається на те, що після виявлення 1 серпня 2023 року повного тексту оскаржуваної ухвали, сторона захисту та обвинувачений отримали можливість ознайомитися із мотивами суду, які слугували підставою для задоволення клопотання сторони обвинувачення про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Заявлене клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду першої інстанції підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, відомостей про отримання копії оскаржуваної ухвали ані обвинуваченим, ані його захисником в матеріалах справи немає, у зв`язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку строк на апеляційне оскарження ухвали пропущений з поважних причин, а тому він підлягає поновленню.

У судовому засіданні апеляційного суду захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримав та вказав, що своє рішення суд обґрунтовує тільки змістом клопотання прокурора. Зазначив, що кримінальне провадження на даний час не розглядається.

Обвинувачений ОСОБА_7 у судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу та просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та вказав на тяжкість інкримінованого злочину та те, що ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не зменшились. Зазначив, що на даний час відновлено висновки експертизи.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого, його захисника та прокурора, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи, наведені в апеляційній скарзі і провівши судові дебати, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 331 КПК України передбачено, що під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

З огляду на статті 131, 132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а підставою - наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; продовжити кримінальне правопорушення чи вчинити інше.

За положенням ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність у нього постійного місця роботи або навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосування запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше, наявність повідомлень особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення тощо.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Порядок продовження строку тримання під вартою визначений ст. 199 КПК України.

Зокрема, частиною 3 статті 199 КПК України передбачено, що клопотання прокурора повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

На переконання колегії суддів, в даному випадку суд першої інстанції вищевказаних вимог закону дотримався, перевірив доводи прокурора про доцільність продовження строку тримання під вартою, правильно встановив як наявність певних ризиків, так і неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Так, враховуючи тяжкість інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти статевої свободи та статевої недоторканості особи, суворість можливого покарання у виді позбавлення волі на строк до 15 років, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним, а також відсутність соціальних зв`язків, продовжує й надалі існувати ризик переховування від суду.

Більш того, на продовження ризику переховування від суду вказує і наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 місця реєстрації та фактичного місця проживання на тимчасово окупованій території, що може спонукати його до спроб переховуватися на вказаній території.

Щодо ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то слід вказати, що він і досі продовжує існувати та не зменшився, оскільки як випливає зі змісту клопотання прокурора, ОСОБА_7 достовірно відомі анкетні дані як потерпілої, так і її законного представника, оскільки малолітня потерпіла та її матір проживають в одному будинку по сусідству з обвинуваченим, у зв`язку із чим останній може незаконно на них впливати шляхом залякування або погроз з метою зміни ними показань або відмови від їх надання для уникнення кримінальної відповідальності.

Отже, апеляційний суд вважає доведеним продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились.

Встановлені ризики є надзвичайно високими, що в сукупності з тяжкістю можливого покарання, яке відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, свідчать про недостатність застосування іншого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, адже більш м`який запобіжний захід, не здатні забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватись від суду та незаконно впливати на малолітню потерпілу.

Щодо доводів сторони захисту з приводу тривалості перебування обвинуваченого під вартою та відсутність при цьому відновлених матеріалів кримінального провадження, то слід врахувати той факт, що наразі згідно Указу Президента України діє воєнний стан, який неодноразово продовжувався, що уповільнює розгляд даного кримінального провадження, оскільки матеріали кримінального провадження перебували на розгляді Василівського районного суду Запорізької області у м. Василівка, що наразі є тимчасово окупованою територією.

Більш того, як випливає із клопотання прокурора, потерпіла у даному кримінальному провадженні є мешканкою населеного пункту, яке наразі є тимчасово окупованим, що також впливає на розгляд вказаної справи.

Крім цього, слід вказати, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Розумність строку тримання під вартою не піддається абстрактній оцінці. Законність тримання під вартою необхідно оцінювати, виходячи з особливостей конкретної справи.

Таким чином, враховуючи тяжкість інкримінованого ОСОБА_7 злочину, який кореспондується з характером суспільного інтересу, знаходження матеріалів кримінального провадження на тимчасово окупованій території, складність кримінального провадження, кількість учасників судового провадження та обсяг дослідження доказів, в даному випадку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 не виходить за межі розумного строку та не суперечить ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод.

Також колегія суддів враховує зазначення прокурором у судовому засіданні апеляційного суду про відновлення доказів у даному кримінальному провадженні, зокрема, висновків експертизи.

Посилання на те, що в разі звільнення, ОСОБА_7 буде надано тимчасове проживання та реєстрацію на базі Центру реінтеграції для безпритульних та осіб звільнених з місць позбавлення волі, не можуть бути єдиною підставою для скасування законного та обґрунтованого судового рішення.

Всі інші доводи апеляційної скарги були досліджені судом при продовженні строку дії запобіжного заходу і ним надана належна оцінка, а жодних нових обставин, які б впливали на обґрунтованість поданої апеляційної скарги не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегії суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та ухваленим на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, у зв`язку з чим, апеляційна скарга обвинуваченого підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - залишенню без змін.

На підставі зазначеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 199, 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Поновити захиснику обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокату ОСОБА_8 строк на апеляційне оскарження ухвали Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2023 року.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 31 липня 2023 року, якою відносно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України, продовжено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29 вересня 2023 року включно, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 311/848/21