УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 червня 2023 року

м. Київ

справа № 481/1152/22

провадження № 51-3271 ск 23

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 січня 2023 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року щодо ОСОБА_5 ,

встановив:

За вироком Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 січня 2023 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новогригорівка Новобузького району Миколаївської області, українця, громадянина України, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК) та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня його затримання після набрання вироком законної сили, зарахувавши час перебування його під вартою з 6 жовтня 2022 року по 2 грудня 2022 року. Міру запобіжного заходу ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат за проведення судових експертиз та речових доказів.

Відповідно до вироку суду, 3 жовтня 2022 близько 23:05 год., водій ОСОБА_5 у порушення п. 2.9 «а» Правил Дорожнього руху України, керуючи технічно не справним автомобілем марки «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, рухався у темний час доби по сухій, чистій, неосвітленій проїзній частині автодороги сполученням «Новий Буг - Станційне» на території Баштанського району Миколаївської області зі сторони м. Новий Буг в напрямку с. Станційне.

Рухаючись в обраному напрямку, на відстані близько 1-го кілометру від с. Станційне, водій ОСОБА_5 , грубо порушив вимоги п.п. 2.3 «б», 12.1 ПДР України, а саме: рухаючись по проїздній частині вищевказаної автодороги, проявив неуважність та недбалість до забезпечення вимог безпеки дорожнього руху, а також до дорожньої обстановки та її змінам, хоча зобов`язаний був постійно її контролювати і мав таку можливість, не обрав, в установлених межах безпечної швидкості руху, не ураховував дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним. В результаті чого допустив виїзд керованого ним автомобіля за межі проїжджої частини із подальшим його перекиданням.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Volkswagen», реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 від отриманих тілесних ушкоджень загинула на місці пригоди. Дана дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_7 вимог п. 2.3 «б», п. 12.1 ПДР України, які знаходяться в прямому причинному зв`язку з наслідками, що настали.

Судом першої інстанції ОСОБА_5 визнано винним у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілої. Його дії кваліфіковані за ч. 3 ст.286-1 КК України.

Ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 січня 2023 року залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 - без задоволення.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, просить вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 січня 2023 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року щодо ОСОБА_5 змінити, призначивши йому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції, передбаченій за ч. 3 ст.286-1 КК, а саме три роки позбавлення волі.

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі виду та розміру покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_5 покарання ґрунтується на наведених вимогах.

Як убачається зі змісту доданої до касаційної скарги копії судового рішення, обираючи ОСОБА_5 вид та розмір покарання, суд, на думку колегії Верховного Суду, належним чином врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу засудженого, який раніше не судимий, не працює, на обліку у спеціалізованих установах не перебуває, за місцем проживання характеризується з позитивної сторони, проживає з батьками. Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття та не встановив обставин, які обтяжують покарання.

З урахуванням наведеного, суд першої інстанції призначив ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 років, що є мінімальним в межах санкції ч. 3 ст. 286-1 КК, яке вважав необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових злочинів та співмірним до тяжкості вчиненого. З таким висновком суду погодився і суд апеляційної інстанції.

Переглянувши вирок в апеляційному порядку, перевіривши доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_4 , які є аналогічними доводам його касаційної скарги, апеляційний суд відповідно до приписів ст. 419 КПК обґрунтовано визнав їх безпідставними, та з наведенням мотивів ухваленого рішення, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 залишив без задоволення.

На думку колегії суддів Верховного Суду, у даному конкретному випадку призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам ст. 50, ст. 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Дані про особу винного, які захисник просить визнати такими, що пом`якшують покарання, були враховані судами попередніх інстанцій при винесенні судових рішень та не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому підстав вважати, що призначене ОСОБА_5 покарання є явно несправедливим, колегія суддів не вбачає. У касаційній скарзі захисника відсутні достатні доводи щодо явної несправедливості призначеного ОСОБА_5 покарання та необхідності застосування до нього положень ст. 69 КК.

Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.

Таким чином, оскільки з касаційної скарги захисника та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Новобузького районного суду Миколаївської області від 26 січня 2023 року та ухвалу Миколаївського апеляційного суду від 25 квітня 2023 року щодо ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3