Справа № 741/85/22 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/505/23
Категорія - - ч.2 ст.121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання - ОСОБА_5

з участю: прокурора - ОСОБА_6

представника потерпілих - адвоката ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0001067 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженець та житель АДРЕСА_1 , одружений, освіта середня-спеціальна, не працює, раніше не судимий,

засуджений за ч.2 ст.121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Строк відбування покарання ОСОБА_9 ухвалено рахувати з часу його фактичного затримання - з 08 листопада 2021 року.

Запобіжний захід ОСОБА_9 , до набрання вироком законної сили, залишено без змін - у виді тримання під вартою.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь: потерпілої ОСОБА_11 - 200000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди; потерпілого ОСОБА_12 - 200000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду від 22 листопада 2021 року на легковий автомобіль «CHEVROLET AVEO», д.н.з. НОМЕР_1 , 2008 року випуску, який належить ОСОБА_9 , свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 26.12.2020, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (цивільного позову), залишено чинним до відшкодування (цивільних позовів потерпілих).

Скасовано арешт, накладений на майно, згідно з ухвалою Ніжинського міськрайонного суду від 10.11.2021.

Стягнуто з ОСОБА_9 на користь держави 27826,39 грн процесуальних витрат. Долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

Вироком місцевого суду встановлено, що 08 листопада 2021 року близько 00.30 год, ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, знаходячись на території подвір`я домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , разом із ОСОБА_13 , під час конфлікту, що трапився між ними на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_13 один удар кухонним ножем в область лівого стегна, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного ушкодження зовнішньої бічної поверхні лівого стегна з ушкодженням судинно-нервового пучка, які за ознакою небезпеки для життя належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що потягло за собою масивну крововтрату, внаслідок чого ІНФОРМАЦІЯ_2 в 01 год. 55 хв. у КНП «Носівська міська лікарня імені Ф.Я. Примака» настала смерть ОСОБА_13 .

Не погоджуючись із рішенням суду, захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати вирок місцевого суду та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Послалась на те, що дії ОСОБА_9 слід перекваліфікувати з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України. Зазначила, що стороною обвинувачення не було доведено та не встановлено у ході судового розгляду умислу ОСОБА_9 , направленого на заподіяння ОСОБА_13 саме тяжких тілесних ушкоджень. ОСОБА_9 не заперечується факт завдання удару потерпілому в область стегна, проте, за умови, що смерть потерпілого настала не через завданий удар, а внаслідок масивної крововтрати. Крім того, згідно з висновком експерта, при наданні ОСОБА_13 своєчасної медичної допомоги, цілком ймовірним є збереження життя потерпілого. Також вказала, що поза увагою суду залишилась поведінка ОСОБА_9 , який безпосередньо після нанесення удару, надавав потерпілому першу медичну допомогу, ініціював виклик швидкої медичної допомоги, допомагав у транспортуванні потерпілого до карети швидкої медичної допомоги, супроводжував його до лікарні. Саме тому, на думку захисника, дії ОСОБА_9 необхідно кваліфікувати за ч.1 ст.119 КК України. Також послалась на складання обвинувального вироку щодо ОСОБА_9 поза межами нарадчої кімнати, оскільки час перебування суду в нарадчій кімнаті складає 10 хв, згідно з журналом судового засідання. Натомість, вирок проголошувався протягом 30 хв. Наведене, на думку апелянта, є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та є безумовною підставою для скасування вироку.

Заслухавши доповідь судді; захисника обвинуваченого, яка підтримала апеляційну скаргу і просила її задовольнити; думку прокурора та представника потерпілих, котрі просили вирок місцевого суду залишити без змін; дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За змістом ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за обставин, встановлених судом, відповідає фактичним обставинам і підтверджений зібраними у встановленому порядку доказами, які досліджені, належно оцінені судом і детально викладені у вироку суду.

У судовому засіданні місцевого суду обвинувачений ОСОБА_9 свою вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав частково, не погодився з кваліфікацією своїх дій за ч.2 ст.121 КК України.

Незважаючи на часткове визнання обвинуваченим своєї вини, колегія суддів вважає, що доводи сторони захисту про те, що дії ОСОБА_9 необхідно перекваліфікувати з ч.2 ст.121 КК України на ч.1 ст.119 КК України, не заслуговують на увагу, з наступне.

Так, у правовій позиції Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду висловленій у Постанові від 28 травня 2020 року (справа №182/3644/16-к) вказано, що за нормативним визначенням умисне тяжке тілесне ушкодження (ст.121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст.24 КК України).

Кримінальна відповідальність за ч.2 ст.121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого.

У випадку, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії залежно від наслідків слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати за ст. 119 КК України чи ст. 128 КК України.

Отже, розмежування умисного протиправного заподіяння тяжких тілесних ушкоджень іншій людині, що спричинило її смерть (ч.2 ст.121 КК України), і вбивство, вчинене через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України), здійснюється як за об`єктивною, так і суб`єктивною сторонами цих злочинів.

З приводу зазначеного Верховний Суд також неодноразово висловлював свою позицію (провадження №№ 51-6829 км 18, 51-649 км 18, 51-2941 км 18, 51-1147 км 19).

Відповідно до п.26 постанови Пленуму ВСУ від 07.02.2003 №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст.119 чи ст.128 КК України. Тобто специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Для застосування ч.2 ст.121 КК України обов`язковим є встановлення необхідного причинно-наслідкового зв`язку між тяжким тілесним ушкодженням і смертю, що настала. В разі, коли зв`язок між заподіяним потерпілому тяжким тілесним ушкодженням і смертю є випадковим, відповідальність за ч.2 ст.121 КК України за цією ознакою наставати не може.

Тобто, згідно з диспозицією ст.121 КК України необхідно, щоб винний, діючи умисно, передбачав можливість спричинення тяжких тілесних ушкоджень та бажав або свідомо допускав настання такого результату.

З установлених судом першої інстанції обставин справи слідує, що ОСОБА_9 під час раптово виниклого конфлікту із ОСОБА_13 , умисно наніс останньому один удар кухонним ножем в область лівого стегна, заподівши тілесні ушкодження у вигляді колото-різаного ушкодження зовнішньої бічної поверхні лівого стегна з ушкодженням судинно-нервового пучка, від якого в поєднанні з зовнішньою кровотечею й гострою масивною крововтратою настала смерть потерпілого (висновок експерта № 282 від 20 грудня 2021 року).

На думку колегії суддів, суд першої інстанції ретельно перевірив наявні в матеріалах провадження докази та дійшов правильного висновку про доведеність умислу обвинуваченого на спричинення ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, що призвело до смерті останнього.

Зазначеними у вироку доказами (показаннями свідків, протоколами слідчих дій, висновками експертиз) підтверджено, що ОСОБА_9 усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння та бажав спричинити потерпілому тілесні ушкодження, його протиправні дії знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 .

Факт нанесення удару ножем потерпілому не заперечується і самим обвинуваченим, який показав, що 07 листопада 2021 року він, зустрівши ОСОБА_14 , сходив з ним до магазину, де випив пива. Після цього близько 19:00 год. запросив його до себе додому відпочити в бані. Пізніше, біля 20-21 год., до них приєднались ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_13 . У бані вони вживали спиртні напої. Близько 24:00 год. він запропонував хлопцям розходитися по домівках. Переодягнувшись у будинку та повернувшись до бані, він побачив, що в передбаннику розбите скло, та ОСОБА_13 . Уже на подвір`ї будинку між ним та потерпілим розпочалася лайка та штовханина, у ході якої ударів ОСОБА_13 йому не наносив, однак пішов на нього, «розпускаючи» руки. ОСОБА_13 за статурою був більшим за нього. Коли потерпілий побачив у руках ОСОБА_9 ножа, за допомогою якого останній намагався уладнати конфлікт та зупинити ОСОБА_17 , потерпілий сказав: «Взяв ніж, то і дєлай», цим самим спровокувавши обвинуваченого виставити руку з ножем уперед. У той час ОСОБА_13 по інерції виставив уперед свою ліву ногу. ОСОБА_9 указував, що ніж випадково виявися на столі на подвір`ї та раніше використовувався з господарською метою. Також пояснив, що ОСОБА_13 , який поводив себе агресивно та неадекватно, сам ішов на ніж. Натомість, сам ОСОБА_9 міг не розрахувати силу свого удару. Після поранення обвинувачений надавав ОСОБА_13 води, перетягував ногу, щоб запобігти втраті крові. Хвилин через 30-40 за викликом прибула «швидка», яка доставила ОСОБА_13 до місцевої лікарні, куди їздив і ОСОБА_9 , хвилюючись за стан потерпілого.

Крім того, допитаний у судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_14 показав, що 07.11.2021 біля 19.00 год. він зустрів свого товариша ОСОБА_9 , який запропонував піти до нього додому в баню. Близько 21-00 год. до них приєдналися ОСОБА_15 , ОСОБА_18 та ОСОБА_13 . Разом вони, окрім ОСОБА_19 , вживали спиртні напої. Близько 24.00 год., коли усі збиралися розходитися по домівках, між ОСОБА_20 та ОСОБА_13 виник конфлікт, у ході якого останній ударив рукою ОСОБА_21 по обличчю. Потім ОСОБА_13 щось кинув (чашку чи стакан) у бік ОСОБА_21 , розбивши скло у вікні передбанника. Потім конфлікт продовжився між ОСОБА_13 та ОСОБА_9 у внутрішньому дворі господарства. Під час конфлікту ОСОБА_13 , побачивши в руці ОСОБА_9 ножа, підняв руки за голову та сказав: «Як дістав ніж, то дєлай», після чого обвинувачений ударив ОСОБА_13 ножем у ліву ногу вище коліна, від чого потерпілий упав. Після цього ОСОБА_9 надавав ОСОБА_13 допомогу, намагаючись перев`язати йому ногу, з якої текла кров. Шостка по телефону викликав «швидку», яка прибула на місце події орієнтовно через 30-40 хв. ОСОБА_22 , ОСОБА_16 та ОСОБА_9 супроводжували ОСОБА_13 до лікарні.

Свідок ОСОБА_22 у місцевому суді показав, що 07.11.2021 він разом з ОСОБА_9 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_16 «парилися» у бані, що знаходилася вдома в ОСОБА_9 та вживали спиртні напої (окрім ОСОБА_19 та ОСОБА_16 ). Через дріб`язковий привід його декілька разів ударив ОСОБА_13 , після цього він залишив баню та вийшов з подвір`я. Це було близько 22.00 год. Через деякий час, повернувшись назад, він побачив пораненого ОСОБА_13 , який сидів у дворі та кричав, що болить нога, навколо була кров. ОСОБА_9 надавав йому допомогу, намагаючись зупинити кров. Від товаришів він дізнався, що ОСОБА_23 , будучи агресивним, почав битися з ОСОБА_9 . ОСОБА_14 викликав «швидку», яка прибула через 30-40 хв, при цьому ОСОБА_13 весь час був при свідомості, однак у шоковому стані. Чим наніс удар ОСОБА_9 , він не бачив, про причини конфлікту йому не відомо.

Окрім показань свідків, вина обвинуваченого ОСОБА_9 також підтверджується висновком експерта № 282 від 20 грудня 2021 року, згідно з яким при дослідженні трупа ОСОБА_13 виявлене одне колото-різане ушкодження зовнішньої-бічної поверхні лівого стегна, з ушкодженням судинно-нервового пучка. По механізму спричинення дане ушкодження є колото-різаним, виникло внаслідок дії одностороннє-гострого колюче-ріжучого предмету типу клинка, що мав обушок з добре вираженими ребрами. По краях даного ушкодження виявлено залізо. Дане ушкодження знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, відносно живої особи, має ознаки тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, відповідно до п. 2.1.1а, 2.1.2, 2.1.3 б «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу МОЗ України № 6 від 17.01.1995 року «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України». Ножове поранення, яке виявлене у ОСОБА_13 , нанесене з силою, достатньою для його спричинення. При дослідженні м`яких тканин лівого стегна видно, що рановий каналу проходить зверху вниз та зліва на право (відносно трупа), глибиною близько 11,0 см. Колото-різане ушкодження лівого стегна виникло внаслідок не менше як однієї травматичної дії. В момент спричинення колото-різаного ушкодження лівого стегна, травматична сила відносно ОСОБА_13 діяла з лівого боку, зверху вниз та зліва направо. На тілі трупа ОСОБА_13 немає тілесних ушкоджень, характерних для самозахисту від нападника. Після спричинення тілесних ушкоджень, що були заподіяні ОСОБА_13 , останній міг самостійно пересуватись, кричати та здійснювати будь-які інші самостійні дії протягом проміжку часу, що приблизно становить 40 хв.-1 год., до втрати свідомості, котра настала внаслідок масивної крововтрати. Після спричинення колото-різаного ушкодження лівого стегна до настання смерті міг минути проміжок часу, що становить близько 1,5 год. При судово-токсикологічному дослідженні в крові від трупа ОСОБА_13 виявлений етанол в концентрації - 2,35 г/л, що відносно живої особи є середня ступінь алкогольного сп`яніння. Смерть громадянина ОСОБА_13 настала внаслідок масивної крововтрати, котра в свою чергу виникла внаслідок колото-різаного ушкодження лівого стегна з повним пересіченням судин та частковим пересіченням нерву лівого стегна. Даний висновок підтверджується наступним: в ділянці лівого стегна по зовнішній бічній його поверхні, на 2,0 см. вище колінного суглобу наявна колото-різана рана. Дана рана має веретено-подібну форму, рівні краї та гострі кути, що відносно умовного циферблату годинника спрямовані на 11 год. та 05 год. Рана помірно зяяє, розмір рани 2,5х0,8 см, глибина рани при дослідженні зондом близько 11,0 см. При дослідженні м`яких тканин лівого стегна в проекції вищеописаної рани виявлено масивний крововилив у довколишні м`які тканини, що представлений темно-червоною кров`ю частково у вигляді згортків. При відсепаруванні м`язів сухожилків та фасцій стегна виявлено, що рановий каналу проходить зверху вниз та зліва направо (відносно трупа), глибиною близько 11,0 см. У глибині даного ранового каналу виявлено повне пересічення судинного пучка лівого стегна, усіх його структур, нерв лівого стегна має часткове насічення. А наявне значне загальне знекровлення всіх органів та тканин трупа, що підтверджується, в тому числі даними додаткових методів дослідження. Виходячи із трупних ознак, досліджуваних у секційній залі моргу, смерть настала ІНФОРМАЦІЯ_2 в 01:55 год., що підтверджується записами у наданій медичній документації. Вважає, що за умови своєчасного надання медичної допомоги благоприємний наслідок, тобто збереження життя, є цілком ймовірним.

Згідно з протоколом проведення слідчого експерименту від 08.11.2021 року та додатком до нього (флеш-карта із відеозаписом) за участю свідка ОСОБА_14 , де останній відобразив на манекені місце знаходження учасників та механізм нанесення удару ножем, а саме: ОСОБА_9 , тримаючи в правій руці металевий ніж за металеву рукоятку, наніс один прямий удар лезом ножа в ліву ногу - вище коліна ОСОБА_13 , після чого останній упав.

Відповідно до протоколу проведення слідчого експерименту від 08.11.2021 року та додатком до нього (флеш-карта із відеозаписом) за участю підозрюваного ОСОБА_9 , у присутності захисника ОСОБА_24 , останній показав місце знаходження учасників та механізм нанесення удару ножем ОСОБА_13 , а саме: тримаючи в правій руці металевий ніж за металеву рукоятку, наніс один прямий удар лезом ножа в ліву ногу ОСОБА_13 .

Встановивши фактичні обставини, дослідивши та проаналізувавши зібрані докази у їх сукупності, надавши їм належну оцінку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про вчинення ОСОБА_9 кримінального правопорушення та правильно кваліфікував його дії за ч.2 ст.121 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

При цьому суд оцінив докази з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Позицію обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому у нього не було, він лише хотів припинити протиправні дії ОСОБА_13 , та його дії були самозахистом, колегія суддів вважає як захисну і намаганням уникнути кримінальної відповідальності та покарання за вчинене кримінальне правопорушення, оскільки показання обвинуваченого не узгоджуються з наявними належними та допустимими доказами та не відповідають обставинам вчиненого злочину.

Зокрема, про умисел ОСОБА_9 на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому та про відсутність в діях обвинуваченого самозахисту свідчить характер тілесних ушкоджень, їх локалізація (у ногу із значною силою, рановий канал проходить зверху вниз та зліва направо (відносно трупа), глибиною близько 11,0 см), та знаряддя злочину.

Намагання сторони захисту переконати колегію суддів у тому, що смерть потерпілого ОСОБА_13 настала через несвоєчасне надання медичної допомоги, є неспроможними, суперечать матеріалам кримінального провадження та спростовуються наведеним вище.

Отже, рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого йому злочину, на думку колегії суддів, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, «Коробов проти України» від 21.10.2011 року).

Відтак, доводи сторони захисту щодо неправильної кваліфікації дій ОСОБА_9 не можна визнати обґрунтованими, тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника в цій частині.

Посилання захисника на складання обвинувального вироку щодо ОСОБА_9 поза межами нарадчої кімнати, оскільки час перебування суду в нарадчій кімнаті складає 10 хвилин, згідно з журналом судового засідання, а натомість сам вирок проголошувався протягом 30 хвилин, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та є безумовною підставою для скасування вироку, колегія суддів вважає неспроможними.

Відповідно до статей 367, 371, 418 КПК України передбачено порядок ухвалення судового рішення в нарадчій кімнаті.

Вказані норми закону не містять заборони суддям готуватися до судового засідання, а саме вивчати матеріали провадження та готувати один чи кілька альтернативних проектів судового рішення до початку судового засідання, при цьому, суд не має часових обмежень щодо перебування суддів у нарадчій кімнаті, а тому відсутні істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, на які посилається захисник у своїй апеляційній скарзі.

Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 01.10.2019 (справа № 285/3516/17, провадження № 51-999км19) та від 11.03.2021 (справа №711/798/18, провадження №51-1352км19).

Згідно положень ст.65 КК України суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінального правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Призначаючи ОСОБА_9 міру покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.65 КК України, з достатньою повнотою врахував ступінь суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, ставлення обвинуваченого до скоєного; дані про його особу, який раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем роботи характеризується позитивно, має на утриманні малолітню дитину; відсутність обставин, які пом`якшують покарання; обставину, яка обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення в стані алкогольного сп`яніння; врахував позицію потерпілих щодо міри покарання; та дійшов правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому покарання саме у виді позбавлення волі, в межах санкції ч.2 ст.121 КК України, що буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки його перевиховання можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Порушень місцевим судом під час розгляду справи вимог кримінального або кримінального процесуального закону, які б давали підставу для зміни або скасування судового рішення, колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення, а вирок Носівського районного суду Чернігівської області від 13 квітня 2023 року щодо ОСОБА_9 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4