ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1958/23 Справа № 202/7301/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря

судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

в режимі відеоконференції:

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, з середньою освітою, офіційно не працевлаштований, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не маючого, проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обставини, встановлені рішенням суду першої інстанції, короткий зміст оскарженого рішення.

Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року клопотання прокурора задоволено та продовжено обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 22 червня 2023 року включно без визначення розміру застави.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд першої інстанції зазначив, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчинення особливо тяжкого злочину, в період досудового розслідування по іншому кримінальному провадженню, що у сукупності з фактичними обставинами даного кримінального провадження свідчать про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України запобігти яким здатен лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, з посиланням на практику ЄСПЛ, вказує на безпідставність та надуманість висновків суду про наявність будь-якого з ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, оскільки їх існування не підтверджено жодним доказом.

Крім того, зазначає, що обвинувачений має стійкі соціальні зв`язки, є пенсіонером, має дружину, яка хворіє на рак та потребує його матеріальної та моральної підтримки, має позитивну репутацію, надає волонтерську допомогу ЗСУ, сам потребує належного лікування.

Вказує, що в межах іншого кримінального провадження до обвинуваченого застосовувався запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, вимоги якого жодного разу він не порушував.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 та його захисники підтримали подану захисником апеляційну скаргу та з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити, ухвалу суду скасувати та застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив рішення суду залишити без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать зокрема про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Дослідивши матеріали провадження, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги захисника, які є аналогічними його позиції під час вирішення цього питання судом першої інстанції, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону, а доводи захисника про відсутність підстав для продовження строку тримання під вартою, апеляційний суд вважає безпідставними з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська перебуває кримінальне провадження №0000608 стосовно ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 255-1 КК України, розгляд його триває.

В судовому засіданні 24 квітня 2023 року, в порядку ст.ст. 199, 331 КПК України прокурор заявив клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 , яке мотивував наявністю ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Для прийняття законного та обґрунтованого рішення суд повинен був з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою обвинуваченого є можливим.

Перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно вважав доведеними наявність ризиків того, що обвинувачений ОСОБА_10 може переховуватись від суду або продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, для запобігання яким продовження строку його тримання під вартою є доцільним з огляду на наступне.

Так, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги, що ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні умисного кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України належить до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до п`ятнадцяти років з конфіскацією майна або без такої, а тому розуміючи можливе застосування тяжкого покарання, у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, обвинувачений ОСОБА_10 може переховуватися від суду.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у випадку визнання його винуватим у вчиненні злочину, не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України), так і за практикою Європейського суду з прав людини, є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року).

При цьому, як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування, апеляційний суд враховує, ведення в Україні військового стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Також ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є наявним та не зменшився, з огляду на те, що стосовно ОСОБА_10 у Саксаганському районному суді м. Кривого Рогу Дніппопетровської області перебуває інше кримінальне провадження, однак він знову обвинувачується у вчиненні нового, особливо тяжкого злочину, що вказує на його схильність до протиправної поведінки та можливість вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а тому вказаний ризик є доведеним у повному обсязі.

Апеляційний суд, як і суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. 178 КПК України враховує, що обвинувачений ОСОБА_10 раніше не судимий, офіційно не працевлаштований, тобто не має стабільного та легального джерела доходу, одружений, має постійне місце проживання. В той же час, суд першої інстанції правильно зазначив, що такі обставини існували і на час вчинення інкримінованого йому злочину, однак не є тими стримуючими факторами, які б могли запобігти ухиленню обвинуваченого від явки до суду та змогли б запобігти встановленим судом ризикам.

Отже, приймаючи рішення про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 строку тримання під вартою, суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, наявність ризиків, передбачених п.п. 1 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, дані про особу обвинуваченого, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі достатні мотиви, з яких прийняв відповідне рішення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання та не порушення ним покладених на нього обов`язків, апеляційний суд вважає їх такими, що не тільки не спростовують правильності висновків суду про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а навпаки їх підтверджують, оскільки обвинувачений, будучи під дією іншого запобіжного заходу, маючи певний обсяг процесуальних обов`язків, в тому числі й не вчиняти нові злочини, знову обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а тому такі доводи захисника є неприйнятними.

Захисник зазначає, що суддя в ухвалі не навів достатніх та переконливих мотивів щодо наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також неможливості застосувати більш м`якого запобіжного заходу, що не відповідає відповідній практиці ЄСПЛ, то апеляційний суд, погоджуючись з висновками, які викладені в рішеннях ЄСПЛ, вважає такі посилання необґрунтованими, оскільки саме по собі наведення захисником практики ЄСПЛ без належного співставлення з відповідними обставинами цього кримінального провадження не може свідчити про незаконність оскарженої ухвали.

Інших доводів апеляційна скарга захисника не містить.

Будь-яких порушень КПК України при постановленні оскарженої ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає необхідним ухвалу суду залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 24 квітня 2023 року про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 255-1 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4