Справа №591/1174/20 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1155/23 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 липня 2023 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми, в порядку передбаченому ч.4 ст.422-1 КПК України, матеріали провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 26 травня 2023 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 було продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Зарічного районного суду м. Суми перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 190 КК України.

У рамках даного кримінального провадження прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, який закінчується 08 червня 2023 року, мотивуючого його тим, що раніше заявлені ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 5 ст. 177 КПК України, існують та не зменшились і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належну процесуальну поведінку останнього.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 26 травня 2023 року клопотання прокурора було задоволено. Продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 липня 2023 року, включно.

Визначено обвинуваченому ОСОБА_6 заставу у п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних громадян, що становить 1051000 грн.

У разі внесення застави покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: 1) прибувати до суду за першим викликом; 2) не відлучатися із населеного пункту в якому він буде проживати або перебувати без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утриматися від спілкування із потерпілими у провадженні: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , свідками у провадженні ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 .

Не погодившись з таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_6 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій зазначив, що оскаржувана ним ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що істотно порушує кримінально процесуальне законодавство України та Конституцію України, Європейську Конвенцію з прав людини та підлягає скасуванню.

В обґрунтування своїх вимог обвинувачений посилається на те, що прокурор звернувся до суду клопотанням про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з посиланням на те, що встановлені під час обрання відносно нього вказаного запобіжного заходу ризики не зменшилися та не відпали, однак, на думку апелянта, такі підстави ґрунтуються лише на припущеннях сторони обвинувачення.

При цьому, на думку апелянта, прокурором не надано жодних доказів на підтвердження вказаних ним ризиків та недостатність застосування до ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу.

Обвинувачений ОСОБА_6 вказує на те, що досудове розслідування вже завершено, всі слідчі дії проведені, вважає, що відносно нього доцільно застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_6 , його захисник ОСОБА_17 та прокурор повідомлені належним чином, що підтверджується наявними у матеріалах провадження доказами, жодних заяв про відкладення даного провадження до суду не надходило.

Враховуючи зазначені обставини, а також те, що, в порядку ч.4 ст.422-1 КПК України, ніхто із учасників не заявив клопотання про розгляд провадження за їх участі, колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь головуючого-судді, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої захисником апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , вищезазначених вимог Закону дотримався в повному обсязі.

Задовольняючи клопотання прокурора, подане в рамках кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 190 КК України, про продовження останньому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом було встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які не зменшились і існують з огляду на конкретні обставини кримінального провадження, при цьому, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, також має свій раціональний зміст, оскільки, вона свідчить про ступінь небезпечності цієї особи та дозоляє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за вчинений злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитися від суду та іншим чином перешкодити встановленню істини у даному кримінальному провадженні, що узгоджується з правовою позицією ЄСПЛ, згідно з якою «небезпека ризику переховування від суду може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з інформацією про матеріальний, соціальний стан особи та ін.».

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2, ч. 3, ч. 4 ст. 190 КК України, одне з яких, відповідно до ст.12 КК України відноситься до особливо тяжких злочинів.

Наведене у сукупності із тяжкістю можливого покарання за інкриміновані злочини, вказує на обґрунтованість на даний час продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та на недостатність застосування менш суворого запобіжного заходу.

Також, підставами вважати, що ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків та потерпілих є те, що останньому відомо адреси проживання потерпілих, які є особами похилого віку, свідків та перебуваючи на волі може вживати заходи впливу на вказаних осіб з метою зміни ними показів на його користь, що відноситься до ризиків передбачених п.3 ч. 1 ст.177 КПК України.

Окрім того, підставами вважати, що ОСОБА_6 може вчинити інше кримінальне правопорушення, є те, що останній будучи раніше судимим за скоєння злочинів проти власності, на шлях виправлення не став, відповідних висновків не зробив та знову обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень з корисливих мотивів, а отже є ризик того, що він може вчинити й інші протиправні кримінальні правопорушення, що відноситься до ризиків, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Щодо доводів апелянта стосовно того, що ухвала суду першої інстанції є незаконною, необґрунтованою та такою, що істотно порушує кримінально процесуальне законодавство України та Конституцію України, Європейську Конвенцію з прав людини та підлягає скасуванню, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки, апелянтом не вказано, у чому саме виражається порушення кримінально процесуального законодавства України, Конституцію України та Європейської Конвенції з прав людини.

Посилання в апеляційній скарзі обвинуваченого на відсутність доказів на підтвердження вказаних прокурором ризиків та недостатність застосування до ОСОБА_6 іншого більш м`якого запобіжного заходу не знайшло свого підтвердження під час апеляційного розгляду, будь-яких доказів надано не було.

Колегія суддів звертає увагу і на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Таким чином, з врахуванням практики ЄСПЛ, а також тих обставин, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, серед яких, особливо тяжкому злочині, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, тобто становить небезпеку для суспільства, колегія суддів вважає, що в даному конкретному випадку суспільний інтерес має більшу вагу над повагою до свободи особи, а тому, і з цих підстав, продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою останньому є виправданим.

Крім того, враховуючи відсутність у обвинуваченого сталого джерела до існування, заробітку, наявність судимостей за вчинення умисних корисливих кримінальних правопорушень, є об`єктивні підстави вважати, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_6 має асоціальну спрямованість. Останній може вчинити нове кримінальне правопорушення за умови обрання стосовно нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 без задоволення.

Керуючись ст.ст.404,405,407,419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 26 травня 2023 року, якою обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 20 липня 2023 року, із визначенням розміру застави у п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних громадян, що становить 1051000 грн., із залишити без зміни, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 на цю ухвалу - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4