Справа № 308/2176/23
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.08.2023 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_7 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді судове провадження 11-сс/4806/372/23, за апеляційною скаргою прокурора Ужгородської окружної прокуратури на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.07.2023.

Цією ухвалою судді відмовлено у задоволенні клопотання прокурора Ужгородської окружної прокуратури про продовження строку тримання під вартою та застосовано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, без застосування електронних засобів контролю, на строк до 03.09.2023, щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця АДРЕСА_1 , який фактично проживає за адресою АДРЕСА_2 , громадянина України, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, відомості про яке 16.01.2023 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000006.

Цією ж ухвалою на ОСОБА_6 покладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, в Україні введено воєнний стан, який був неодноразово продовжений та дія на момент вчинення злочину. Разом з тим, відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану», на період дії правового режиму воєнного стану чоловікам - громадянам України, віком від 18 до 60 років, а також жінкам-військовозобов`язаним обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». У невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, у ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за межі України, всупереч обмеженням, встановленим Законом України «Про правовий режим воєнного стану», з корисливих

-2-

мотивів. Надалі ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на виконання свого злочинного умислу щодо організації незаконного переправлення осіб через держаний кордон України з корисливих мотивів, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , розробили протиправний механізм переправлення осіб через державний кордон України відповідно до якого, особи призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, перетинають кордон поза межами пункту пропуску до країн Європейського Союзу, отримуючи при цьому неправомірну вигоду в сумі від 3000 до 5000 доларів США.

09.02.2023 ОСОБА_6 затримано у порядку ст. 208 КПК України, а 10.02.2023 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332 КК України.

Окрім того прокурор в клопотанні зазначає, що 11.02.2022 слідчим суддею Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області відносно ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою з правом внесення застави, який було неодноразово продовжено, востаннє - до 07.07.2023.

Також, 01.07.2023 досудове розслідування в рамках даного кримінального провадження завершено, обвинувальний акт 03.07.2023 скеровано до суду, а відтак з огляду на положення ч. 6 ст. 199 КПК України, просить клопотання задовольнити, продовжити строк тримання ОСОБА_6 під вартою на 60 діб.

Відмовляючи в задоволенні клопотання слідчий суддя в ухвалі вказав, що розглядуване кримінальне провадження перебуває на стадії підготовчого засідання, обвинувачений, перебуваючи на волі без відповідних процесуальних обов`язків, може здійснювати незаконний тиск на учасників кримінального провадження, зокрема схиляючи свідків до зміни даних слідству показів як безпосередньо, так і за допомогою третіх осіб, а також вступати у позапроцесуальні зв`язки з іншими обвинуваченими для формування у суду викривленої позиції щодо дійсних обставин справи; особа, будучи обізнаним у можливих способах перетину державного кордону, зокрема поза межами пунктів пропуску, може покинути територію України та переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду за кордоном, ймовірність реалізації вказаного ризику посилюється з огляду на тяжкість інкримінованого йому злочину; обвинувачений може продовжити злочинну діяльність, так як в Україні триває призов на військову службу по мобілізації, надаючи бажаючим нелегально покинути Україну незаконні поради, засоби та вказівки щодо такого перетину за грошову винагороду тощо. Також слідчим суддею враховано обставини, визначені ст. 178 КПК України, зокрема те, що ОСОБА_6 раніше не судимий, одружений, має постійне місце проживання в м. Ужгороді. З огляду на це, на думку слідчого судді, вказані у клопотанні ризики вже є недостатніми для застосування ОСОБА_6 найсуворішого запобіжного заходу у виді тримання під вартою. В судовому засіданні прокурором не було доведено недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вказаних ним ризиків. Ураховуючи всі ці обставини в сукупності слідчий суддя прийшов до висновку про необхідність застосування до ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а саме у виді цілодобового домашнього арешту, який буде доцільною та достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, передбачених КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді від 06.07.2023 та постановити нову, якою продовжити ОСОБА_6 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 діб із визначенням застави у розмірі 700 прожиткових мінімумів для працездатних осіб та покладенням обов`язків, передбачених ст. 195 КПК України. Вважає ухвалу незаконною та необґрунтованою, а

-3-

викладені у ній висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам. Матеріали кримінального провадження № 0000006 від 17.01.2023, в якому повідомлено про підозру ОСОБА_6 , були скеровані до суду з обвинувальним актом, однак ризики, передбачені ст. 177 КПК України не зменшилися, перебування підозрюваного ОСОБА_6 на волі може негативно вплинути на хід досудового розслідування, оскільки перебуваючи на волі він може здійснювати незаконний тиск на учасників кримінального провадження, зокрема схиляючи свідків до зміни даних слідству показів як безпосередньо, так і за допомогою третіх осіб, а також вступати у позапроцесуальні зв`язки з іншими обвинуваченими для формування у суду викривленої позиції щодо дійсних обставин справи; особа, будучи обізнаним у можливих способах перетину державного кордону, зокрема поза межами пунктів пропуску, може покинути територію України та переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду за кордоном, ймовірність реалізації вказаного ризику посилюється з огляду на тяжкість інкримінованого йому злочину; обвинувачений може продовжити злочинну діяльність, так як в Україні триває призов на військову службу по мобілізації, надаючи бажаючим нелегально покинути Україну незаконні поради, засоби та вказівки щодо такого перетину за грошову винагороду тощо.

Заслухавши доповідь судді, промову прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення підозрюваного та його захисника про законність й обгрунтованість прийнятого судом рішення, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Ухвала слідчого судді про продовження строку тримання особи під вартою повинна відповідати вимогам ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 177, 178,181, 183,199 КПК України.

Розглядаючи клопотання слідчого про продовження строку тримання особи під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Як вбачається з ухвали, слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області знаходяться матеріали досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000006 від 17.01.2023, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

09.02.2023 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України, а 10.02.2023 йому повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.02.2023 відносно підозрюваного ОСОБА_6 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 07.04.2023 включно та визначено розмір застави.

01.07.2023 досудове розслідування завершено, обвинувальний акт 03.07.2023 скеровано до суду.

Відповідно до вимог п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого

-4-

судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно ст. 131, 132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

За змістом ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим видом запобіжних заходів і повинен застосовуватись лише тоді, коли прокурор доведе, що інший запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п. 1, 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений в клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором у клопотанні обґрунтування.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, слідчий суддя розглянув клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_6 відповідно до вимог ст. 199 КПК України, а ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст. 194 цього Кодексу.

Частиною 5 статті 199 КПК України регламентовано, що слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що слідчий суддя, при розгляді клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 дотримався вказаних вимог закону та обґрунтовано зазначив про те, що в судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які з часу обрання запобіжного заходу підозрюваному не зменшилися та продовжують існувати, однак не доведено обставини, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: недостатність застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, зазначені висновки слідчого судді не суперечать положенням Європейської Конвенції з прав людини. Зокрема, у справі «Бойченко проти Молдови» (Boicenco v Moldova), 41088/05 від 11. 07. 2006 щодо обов`язковості наведення конкретних мотивів Європейський суд з прав людини констатував порушення п. 3 ст. 5 Конвенції вказавши, що суди, ухвалюючи рішення про тримання заявника під вартою,

-5-

посилалися на відповідну норму закону, не вказуючи підстав, з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, ніби заявник може перешкоджати провадженню у справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини.

В судовому засіданні апеляційного суду, не встановлено обставин, які б обґрунтовували необхідність продовження строку тримання під вартою та унеможливлювали застосування до підозрюваного ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу.

Також колегія суддів приймає до уваги відсутність в матеріалах судового провадження даних про те, що обраний слідчим суддею запобіжний захід щодо ОСОБА_6 у виді цілодобового домашнього арешту на даний час не забезпечує належної процесуальної поведінки підозрюваного. Також колегією суддів враховуються надані стороною захисту відомості про офіційне працевлаштування підозрюваного ОСОБА_6 та його позитивну характеристику з місця роботи.

Доводи апеляційної скарги прокурора стосовно того, що слідчий суддя, відмовляючи у задоволенні клопотання про продовження строку щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, не прийняв до уваги тяжкість кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 та покарання, яке він має понести у разі визнання його винним, висновків суду не спростовують.

Будь-яких інших обставин, які б виправдовували обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили про недостатність застосування відносно нього обраного слідчим суддею запобіжного заходу в апеляційній скарзі не наведено.

У п. 52 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ливада проти України» від 26.06.2014 суд вказує, що аргументи «за» і «проти» звільнення, включаючи ризик того, що обвинувачений може перешкоджати належному здійсненню провадження, не мають прийматися абстрактно (inabstracto), а повинні підтверджуватися фактичними доказами. Небезпека того, що обвинувачений буде переховуватися, не може оцінюватися виключно за ступенем тяжкості ймовірного покарання. Вона має оцінюватися з урахуванням низки інших відповідних факторів, які можуть або підтвердити існування небезпеки переховування або зробити її на стільки незначною, що вона не зможе обґрунтовувати досудове тримання під вартою. Така позиція є усталеною практикою ЄСПЛ ( рішення у справі «Доронін проти України», «Осипенко проти України», «Харченко проти України»).

Інші доводи, на які послався в апеляційній скарзі прокурор, не можуть бути підставами для скасування судового рішення та прийняття нової ухвали про продовження строку щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки були враховані слідчим суддею при прийнятті рішення, у зв`язку з чим до підозрюваного застосовано наступний за суворістю запобіжний захід, який, на думку колегії суддів, співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю кримінального правопорушення та його наслідками.

Колегія суддів погоджуються з таким рішенням слідчого судді та вважає, що орган досудового розслідування не зміг довести суду виняткових обставин, які б виправдовували подальше обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Разом з тим, для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя обґрунтовано поклав на нього передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, обов`язки, зокрема: прибувати до суду за кожною вимогою; не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

-6-

Приймаючи до уваги вищевикладене, апеляційний суд вважає, що висновок слідчого судді про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, а дані про особу підозрюваного і сама підозра у вчиненні ним кримінального правопорушення, дають достатні підстави вважати, що на даний час дійсно існують зазначені слідчим суддею ризики, які виправдовують тримання підозрюваного під домашнім арештом.

Будь-яких порушень норм КПК України під час розгляду клопотання слідчим суддею, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали, не встановлено.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, оскільки ухвалене у відповідності до вимог закону, та винесене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені достатніми даними, дослідженими та оціненими слідчим суддею, а тому апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає.

При прийнятті рішення колегія суддів також, враховує вимоги ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; що під час апеляційного розгляду стороною обвинувачення не заявлялось клопотань про приєднання до матеріалів судового провадження доказів (документів), які б могли вплинути на висновки суду; а також положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора Ужгородської окружної прокуратури залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.07.2023 щодо ОСОБА_8 , - без змін.

Ухвала апеляційного суду оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді