"24" травня 2023 р. Єдиний унікальний № 371/1054/21
Номер провадження № 1-кп/371/66/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2023 року м. Миронівка

ЄУН 371/1054/21

Провадження № 1-кп/371/66/23

Миронівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю :

секретарів судових засідань ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000232, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 липня 2021 року, за обвинуваченням

ОСОБА_6 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селищі міського типу Криве Озеро Кривоозерського району Миколаївської області, адреса зареєстрованого місця проживання: будинок під номером АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштований, раніше не судимий,

за ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України,

У С Т А Н О В И В :

Встановлені обставини кримінального правопорушення

За обставинами кримінального правопорушення, 25 липня 2021 року, в період часу з 15 години 00 хвилин до 18 години 00 хвилин, точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, обвинувачений ОСОБА_6 , перебуваючи в літній альтанці біля магазину «Юлія» по вулиці Центральна, 281 у селі Владиславка Обухівського району Київської області, в компанії трьох малознайомих осіб чоловічої статі, серед яких також був присутній потерпілий ОСОБА_8 , вживав спільно з ними алкогольні напої.

В ході спільного вживання алкогольних напоїв, 25 липня 2021 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 виникла сварка, в ході якої останній долонею руки вдарив по потилиці ОСОБА_6 , на що обвинувачений, будучи обуреним його поведінкою, з метою порушення спокійного відпочинку вказаних осіб та помсти за спричинену образу, вирішив заподіяти їм тілесні ушкодження, заручившись при цьому підтримкою свого товариша ОСОБА_9 , який у цей час відпочивав за місцем тимчасового проживання в гуртожитку на території ПрАТ «Райагробуд» у АДРЕСА_2 .

Діючи з цією метою, 25 липня 2021 року, приблизно о 18 годині 30 хвилин, ОСОБА_6 прибув до місця перебування свого товариша ОСОБА_9 за вказаною вище адресою, де поскаржившись останньому на образливі дії ОСОБА_8 , умовив останнього поїхати до місця події для заподіяння ОСОБА_8 та іншим особам з його компанії тілесних ушкоджень.

При цьому ОСОБА_6 , достовірно знаючи про те, що в автомобілі марки «Skoda Octavia», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить ОСОБА_9 зберігається належна останньому дерев`яна бейсбольна бита, вирішив її тимчасово запозичити з метою порушення спокійного відпочинку осіб, з якими вживав спиртне, та з метою заподіяння нею тілесних ушкоджень ОСОБА_8 і іншим особам з його компанії у випадку вчинення ними опору при нанесенні ним тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

У подальшому, того ж дня, о 18 годині 45 хвилин, ОСОБА_6 , попередньо заготовивши знаряддя заподіяння тілесних ушкоджень, а саме дерев`яну бейсбольну биту, спільно з ОСОБА_9 , на належному йому автомобілі, прибули до літньої альтанки магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого у АДРЕСА_3 .

ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, в громадському місці, діючи умисно, з особливою зухвалістю, грубо порушуючи громадський порядок в частині забезпечення нормальних умов відпочинку та спільного проведення часу іншими громадянами, діючи умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, маючи намір порушити спокійний відпочинок осіб, з якими вживав спиртне, демонстративно зневажаючи встановлені у суспільстві правила поведінки, прагнучи самоутвердитися за рахунок приниження інших осіб, використовуючи дерев`яну бейсбольну биту, яку він заздалегідь заготовив та привіз з собою для нанесення тілесних ушкоджень, тримаючи її у руках, наніс удар по столу відпочиваючих, та невідкладно, з наміром на заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_8 , наніс останньому вказаним предметом удар у ліву скроневу частину голови, внаслідок чого заподіяв йому тілесні ушкодження.

Від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_8 втратив свідомість та був госпіталізований до реанімаційного відділення Білоцерківської міської лікарні № 2.

Протиправні дії ОСОБА_6 були припинені очевидцями лише після того, як він спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження заздалегідь пристосованим предметом у виді дерев`яної бейсбольної бити.

Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 117Д, складеного 22 жовтня 2021 року за результатами проведення судово-медичної експертизи, у ОСОБА_8 виявлені ушкодження у вигляді відкритої краніо-фаціальної травми з забоєм м`яких тканин голови, перелом кісток склепіння та основи черепа, кісток лицьового черепа; крововиливів під оболонки головного мозку; забоїв головного мозку. Спричинені ОСОБА_8 тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя у момент заподіяння.

Цивільний позов потерпілої особи.

Потерпілий ОСОБА_8 заявив до обвинуваченого ОСОБА_6 цивільний позов у кримінальному провадженні.

За результатами розгляду кримінального провадження потерпілий ОСОБА_8 просив стягнути з обвинуваченого ОСОБА_6 41655,54 грн матеріальної шкоди, заподіяної його здоров`ю, та 150000 грн завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Позиції учасників судового провадження

Фактичні обставини кримінального правопорушення обвинувачений ОСОБА_6 не заперечив, визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, на підтвердження встановлених в ході досудового розслідування обставин надав показання.

Прокурор відмовився від проголошення вступної промови, не заперечив встановлених досудовим розслідуванням обставин.

Захисник відмовився від проголошення вступної промови, не заперечив встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Потерпілий ОСОБА_10 не заперечив встановлених досудовим розслідуванням обставин, підтримав заявлений цивільний позов, просив стягнути з обвинуваченого 41655,54 гривень понесеної ним матеріальної шкоди та 150000 гривень моральної шкоди, завданої йому у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Матеріальну шкоду обґрунтував витратами на лікування, моральну шкоду обґрунтував тими обставинами, що від дій обвинуваченого зазнав фізичного болю та фізичних і душевних страждань. Він ледь не помер дорогою до медичного закладу, декілька разів у нього зупинялося серце, лікарі давали невтішний прогноз на його життя. Під час тривалого лікування він переніс оперативне втручання, наслідки якого турбують дотепер. Отримані ушкодження є невиліковними, до даного часу він відчуває страх за своє життя.

Всі ці фактори призвели до порушення його звичних життєвих зв`язків, відобразилися на його особистому житті, унеможливили продовження працювати, займатися домашнім господарством та позбавили активної життєвої діяльності.

Обвинувачений навіть не вибачився після скоєного, не надавав термінову матеріальну допомогу, що вказує на його негативну характеристику і відсутність каяття. У обвинуваченого до нього не було співчуття. Наполягає на самому суворому покаранні для обвинуваченого.

Заявлений цивільний позов обвинувачений визнав повністю.

Повне визнання обвинуваченим вини, не заперечення фактичних обставин кримінальних правопорушень та кваліфікації своїх дій, усвідомлення змісту обставин кримінальних правопорушень, в яких обвинувачується, стали передумовами здійснення розгляду провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Роз`яснивши учасникам кримінального провадження положення ст. 349 КПК України, з`ясувавши їх думку про визначення обсягу доказів, що підлягають дослідженню, та порядку їх дослідження, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин кримінальних правопорушень, які ніким не оспорюються, та здійснив судовий розгляд кримінального провадження із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів, що характеризують його особу.

Суд з`ясував правильне розуміння учасниками кримінального провадження змісту цих обставин, не має сумнівів у добровільності та істинності їх позиції, роз`яснив, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини кримінальних правопорушень в апеляційному порядку.

З показань обвинуваченого слідує наступне.

У липні 2021 року він перебував у Миронівському районі Київської області на заробітках. З чоловіками, серед яких був потерпілий, познайомився того дня, коли була подія. У другій половині дня він з ними вживав спиртні напої в літній альтанці біля магазину «Юлія» у селі Владиславка, разом вони спожили багато пива.

В ході спільного вживання алкогольних напоїв між ними виникла сварка, оскільки його заставляли йти купити пива. Він відмовлявся, почалася суперечка, в ході якої потерпілий долонею руки вдарив його по потилиці. Він обурився та щоб помститися і перешкодити їх відпочинку пішов до свого товариша ОСОБА_9 , який тоді проживав у гуртожитку в селі Владиславка. Товаришу він розповів про події, які відбувалися у альтанці, та разом з ним, на належному йому автомобілі марки «Skoda Octavia», поїхав до місця, де відпочивали хлопці.

У автомобілі товариша зберігалася бита. Коли вони приїхали до літньої альтанки, він вийшов із автомобіля та взяв із собою биту, щоб налякати потерпілого та інших хлопців.

Тримаючи биту в руках, він підійшов до відпочиваючих та, щоб налякати їх, наніс нею удар по столу. У відповідь чоловіки почали матюкатися на нього, він образився та, з наміром заподіяти шкоду здоров`ю потерпілого, наніс йому удар битою у ліву частину голови. Від удару потерпілий втратив свідомість. Його дії були припинені товаришем і вони поїхали з місця події.

Щодо відшкодування спричиненої шкоди показав, що у період, коли потерпілий перебував у медичному закладі, його дружині було передано кошти в сумі 10000 грн. Цим обмежилося відшкодування, оскільки потерпілий не йшов на контакт з ним. В даний час має намір заробляти кошти та відшкодовувати потерпілому всю суму спричиненої шкоди.

Вказав, що у вчиненому щиро кається, усвідомлює протиправність своїх дій, розуміє, що спричинив шкоду здоров`ю потерпілого, просить вибачення у нього та просить суворо не карати.

Кваліфікація дій обвинуваченого

Допит обвинуваченого здійснено відповідно до правил ст. 351 КПК України.

Показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам кримінальних правопорушень, тому суд вважає викладені фактичні обставини кожного кримінального правопорушення достовірними.

З показань обвинуваченого суд дійшов висновку про визнання ним всіх обставин, які встановлені досудовим розслідуванням у кримінальному провадженні, підлягають доказуванню в кримінальному провадженні та визначені ст. 91 КПК України.

За встановлених обставин, суд дійшов висновку, що пред`явлене ОСОБА_6 обвинувачення знайшло своє підтвердження в судовому засіданні при розгляді кримінального провадження, дії обвинуваченого органом досудового розслідування кваліфіковані вірно.

Діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 ,мали місце, ці діяння містять склади кримінальних правопорушень у виді двох тяжких злочинів: злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, та злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, та полягають у наступному:

У заподіянні потерпілому ОСОБА_8 умисних тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння;

У грубому порушенні громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, із застосуванням іншого предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, тобто хуліганстві.

За вчинені дії обвинувачений має нести кримінальну відповідальність за ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України.

Мотиви призначення покарання

Під час розгляду кримінального провадження, судом не встановлено обставин, які, у відповідності до ст.ст. 36 - 43 КК України, виключають кримінальну протиправність діянь обвинуваченого, а також підстав для звільнення від кримінальної відповідальності, передбачених ст.ст. 44 - 49 КК України.

Судом не встановлено обставин, які свідчать про необхідність застосування до обвинуваченого примусових засобів виховного чи медичного характеру, та обставин, які свідчать про те, що обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення у стані неосудності чи обмеженої осудності.

Судом досліджено письмові докази, що характеризують обвинуваченого.

ОСОБА_6 за місцем проживання зарекомендував себе з позитивної сторони, скарг на його поведінку не надходило, в побуті та сім`ї веде себе пристойно, за характером врівноважений, спокійний, трудолюбивий, у зловживанні спиртними напоями не помічений.

Він сам виховує та утримує малолітню доньку - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Улікаря психіатра та лікаря нарколога на обліку не перебуває, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності.

Такі фактичні обставини підтверджуються даними характеристики з місця проживання, виданої Кривоозерським старостинським округом № 19.07.01-12/980 27 липня 2021 року, довідки Комунального некомерційного підприємства «Кривоозерська багатопрофільна лікарня» № 647/01-27 від 27 липня 2021 року, вимоги УІТ ГУ МВС України в Київській області № 3468/109/1602/02-21 від 26 липня 2021 року.

Ухвалюючи вирок, суд приймає до відома досудову доповідь з інформацією про соціально-психологічну характеристику обвинуваченого.

Відповідно до досудової доповіді Первомайського районного сектору № 1 філії Державної установи «Центр пробації» в Миколаївській області від 14 грудня 2021 року, органом пробації ризик вчинення ОСОБА_6 повторного кримінального правопорушення оцінено як середній, ризик його небезпеки для суспільства оцінено як високий.

З огляду на інформацію, що характеризує особистість обвинуваченого, спосіб його життя, відсутність історії правопорушень, готовність до змін, середній рівень ризику ймовірності вчинення повторного кримінального правопорушення та високий рівень ризику небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб, орган пробації вважає, що виправлення ОСОБА_6 без позбавлення волі або обмеження волі може становити небезпеку для суспільства.

Органом пробації встановлено, що факторами, які підвищують ризик вчинення кримінального правопорушення обвинуваченим, ураховуючи його криміногенні потреби, є проблеми контролю над поведінкою та мисленням, а також вживання алкоголю.

Тому, орган пробації зазначив, що виконання покарання у громаді можливе за умови здійснення з боку органу пробації інтенсивного нагляду та застосування соціально-виховних заходів щодо сприяння обвинуваченому у вирішенні проблем із контролем над поведінкою та мисленням.

Покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого (ч. 1 ст. 50 КК України). Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами (ч. 2 ст. 50 КК України).

Керуючись загальними засадами призначення покарання (ст. 65 КК України), суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання.

При цьому покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю кримінального правопорушення, обставинами скоєного, особою винного. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину та передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.Суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом враховується, що він вчинив кримінальні правопорушення у виді двох тяжких злочинів, які спрямовані як проти громадського порядку так і проти здоров`я особи, його дії мали суспільно небезпечні наслідки у виді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, до вчинення даного кримінального правопорушення мав поведінку, яка відповідає приписам правових норм та не суперечить основним принципам права, не відшкодував потерпілому спричинену шкоду.

За змістом обвинувального акту, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого за скоєне, є щире каяття.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України, суд вважає можливим визнати щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень обставиною, що пом`якшує покарання за скоєне.

Обвинувачений визнав свою провину у вчиненні кожного з правопорушень, правдиво повідомив про обставини, що мали місце, його щире каяття ґрунтується на належній критичній оцінці своєї протиправної поведінки.

Обставиною, передбаченою п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, що обтяжує покарання, яка підлягає врахуванню при призначенні покарання, є вчинення кримінальних правопорушень у стані алкогольного сп`яніння.

Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», відповідно до ч. 2 ст. 67 КК України суд, установивши наявність зазначених у пунктах 2, 6, 7, 9, 10, 12 ч. 1 цієї статті обтяжуючих обставин, зобов'язаний навести їх у вироку та врахувати при призначенні покарання. Обставини, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5, 8, 11, 13 ч. 1 ст. 67 КК України, суд залежно від конкретних обставин справи (зокрема, за відсутності зв'язку якоїсь із названих у цих пунктах обставин зі злочином) вправі не визнати обтяжуючими, навівши у вироку відповідні мотиви.

Обвинувачений в судовому засіданні підтвердив, що перебував у стані алкогольного сп`яніння при вчиненні вказаних правопорушень. Факт його перебування у стані алкогольного сп`яніння підтверджено даними протоколу медичного огляду для встановлення факту вживання психоактивної речовини та стану сп`яніння № 32 від 25 липня 2021 року, за змістом якого показник алкоголю склав 2,130 проміле.

Судом встановлено, що наявний зв`язок наведеної обтяжуючої покарання обставини, передбаченої п. 13 ч. 1 ст. 67 КК України, зі злочинами, що були вчинені обвинуваченим.

Суд наділений правом індивідуалізувати покарання, звертаючи увагу на весь комплекс обставин справи, адже ефективність покарання залежить від його справедливості - тобто співмірності вчиненому правопорушенню, а наявні обтяжуючі обставини свідчать про більш значні ризики для суспільства, що створив правопорушник саме своїми вольовими рішеннями. Адже всі обтяжуючі обставини є такими, що виникають безпосередньо з вольових дій злочинця.

За результатами розгляду кримінального провадження, враховуючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, з урахуванням мотивів, якими керувався обвинувачений, в тому числі мотиву явної неповаги до суспільства, тобто очевидної демонстративної зневаги винного до встановлених у суспільстві правил поведінки, наявного високого ризику небезпеки обвинуваченого для суспільства, суд дійшов висновку, що покарання обвинуваченому за вчинення злочинів необхідно призначити у виді позбавлення волі на певний строк. На вирок суду та обсяг покарання також впливає існування обставини, яка обтяжує покарання.

Як визначено в ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у вигляді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більш як 5 років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

У кримінальному провадженні № 167/341/16-к у постанові від 24 травня 2018 року, Верховний Суд вказав, що загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування статті 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання або призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, застосовуючи ст. 69 КК України.

При розгляді кримінального провадження суд дійшов висновку, що підстави для висновку про можливість виправлення обвинуваченого без реального відбування покарання відсутні.

Такий висновок ґрунтується на тих відомостях, які судом оцінені на час ухвалення вироку, зокрема відомостях про зміст мети й мотивів протиправної поведінки, а також на оцінці посткримінальної поведінки обвинуваченого, відсутності співпадіння ціннісних орієнтирів обвинуваченого із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі.

При оцінці ставлення обвинуваченого до вчиненого та його поведінки після вчинення злочинів, суд встановив, що поведінка обвинуваченого після вчинення кримінальних правопорушень не є позитивною. Після вчинення правопорушень ОСОБА_6 уникав спілкування з потерпілим, не намагався донести свою позицію щодо каяття.

Потерпілий ОСОБА_8 вказує на наявність претензій до обвинуваченого, на його поведінку після вчинення кримінального правопорушення та впродовж строку перебування кримінального провадження у провадженні суду, доносить до суду позицію щодо бажання реального покарання для обвинуваченого.

Шкода, завдана кримінальним правопорушенням, не відшкодована в повному обсязі на час розгляду кримінального провадження.

При призначенні покарання судом враховується позиція потерпілого, а також конкретні обставини вчинених кримінальних правопорушень, наслідки скоєного у виді спричинених потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. Суд враховує, що життя та здоров`я людини є особливим об`єктом кримінально-правової охорони. Потерпілому спричинені ушкодження, які в момент заподіяння чи в клінічному перебігу спричиняють загрозливі для життя явища і які без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Запобігання смерті було обумовлене наданням медичної допомоги, яку забезпечили друзі потерпілого.

При цьому суд наголошує, що думка потерпілого щодо даного питання не є вирішальною, оскільки це відноситься до дискреційних повноважень суду.

Звільнення обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку не буде відповідати принципам справедливості, індивідуалізації призначення покарання, не сприятиме виправленню обвинуваченого й попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та не буде таким, що відповідатиме вимогам статті 65 КК України.

Позитивна характеристика обвинуваченого, за обставин цієї справи, той факт, що він визнав провину та факт часткового відшкодування родичами обвинуваченого спричиненої шкоди в сумі 10000 гривень не свідчать про можливість виправлення останнього без відбування покарання.

Наведені обставини суд враховує при визначенні строку покарання та дійшов висновку про можливість призначення обвинуваченому мінімального покарання, передбаченого санкціями частин статей, за якими йому пред`явлено обвинувачення, яке потрібно відбувати реально, застосування до засудженого інституту умовного звільнення суперечить загальним засадам призначення покарання і не забезпечить досягнення його мети. Покарання обвинувачений має відбувати реально, у тому числі, враховуючи суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень.

Відповідно до правил ч. 1 ст. 70 КК України, при сукупності кримінальних правопорушень, суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

За вказаними правилами, покарання обвинуваченому необхідно призначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

У строк покарання, за правилами, передбаченими ст. 72 КК України, необхідно зарахувати строк попереднього ув'язнення обвинуваченого.

Судом встановлено, що в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000232 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 121, ч. 4 ст. 296 КК України, обвинувачений був затриманий 25 липня 2021 року, що підтверджено протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 25 липня 2021 року.

Ухвалою слідчого судді Миронівського районного суду Київської області від 28 липня 2021 року ОСОБА_6 обрано запобіжний захід увиді цілодобового арешту, ОСОБА_12 звільнено з під варти в залі судового засідання 28 липня 2021 року.

Згідно ухвали Миронівського районного суду Київської області від 05 травня 2023 року, в ході судового розгляду до ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою з 05 травня 2023 року.

До строку відбування покарання підлягає зарахуванню строк тримання ОСОБА_6 під вартою як підозрюваного з 25 липня 2021 року до 28 липня 2021 року та як обвинуваченого з 05 травня 2023 року.

Вирішення цивільного позову, заявленого до обвинуваченого

Заявлений потерпілим позов про відшкодування обвинуваченим шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, підлягає задоволенню з таких мотивів.

За правилами п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України, протягом кримінального провадження потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

На підставі ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову, задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому (ч. 1 ст. 129 КПК України).

Рішення за цивільним позовом про відшкодування збитків суд приймає після того, як вирішить загальні питання щодо обвинувачення та визначення покарання.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.

Згідно з правилами ч. 1 ст. 1177 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

На підставі частин 1-4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

На підставі оцінених обставин щодо наявності та розміру спричиненої потерпілому шкоди, суд зазначає, що підстави цивільного позову є доведеними.

При вирішенні цивільного позову суд виходить із факту встановлення винуватості обвинуваченого у вчиненні злочину, нанесенні матеріальних збитків та спричиненні моральної шкоди потерпілому, завданні шкоди безпосередньо тим злочином, що вчинив обвинувачений.

Розмір позовних вимог потерпілого за завдану майнову шкоду в сумі 41655, 54 гривень, яка складається з витрат на лікування, які підтверджені наданими потерпілим письмовими документами, та моральної шкоди в сумі 150000 гривень, не оспорюється обвинуваченим, цивільний позов повністю визнається.

Статтею 206 ЦПК України визначено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання обвинуваченим позову у кримінальному провадженні не суперечить закону, не порушує права чи інтереси інших осіб.

З метою захисту порушених прав потерпілого, враховуючи характер правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань потерпілого, ступень вини особи, яка завдала шкоди, факт визнання заявленого позову, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.

Мотиви суду щодо процесуальних витрат, речових доказів та заходів забезпечення кримінального провадження

Відповідно до п.п. 12-14 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання про те, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами; на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Питання про розподіл процесуальних витрат суд вирішує на підставі ст. 124 КПК України.

Згідно правил вказаної статті, вартість проведеної у кримінальному провадженні судової експертизи, що документально підтверджена довідкою про процесуальні витрати щодо залучення експерта у кримінальному провадженні, підлягає відшкодуванню обвинуваченим.

Долю речових доказів суд вирішує, керуючись правилами ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 100, 124, 349, 368, 370, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України, і призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років.

Строк відбування покарання засудженому ОСОБА_6 обчислювати з дня його затримання з 05 травня 2023 року.

У строк покарання, за правилами, передбаченими ст. 72 КК України, зарахувати строк попереднього ув'язнення обвинуваченого з 25 липня 2021 року до 28 липня 2021 року.

Обраний ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без змін.

Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення завданої кримінальним правопорушенням матеріальної та моральної шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 завдану кримінальними правопорушеннями матеріальну шкоду в сумі 41655 гривень 54 копійки та моральну шкоду в сумі 150000 гривень, всього 191655 (сто дев`яносто одна тисяча шістсот п`ятдесят п`ять) гривень 54 копійки.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні в розмірі 1372 (одна тисяча триста сімдесят дві) гривні 96 копійок.

Керуючись правилами ст. 100 КПК України, після набрання вироком чинності вирішити долю речових доказів:

Дерев`яну биту, належну ОСОБА_9 , яка упакована у спеціальний пакет № 7598684 та знаходиться на зберіганні у Відділі поліції № 2 Обухівського РУП ГУ НП в Київській області, згідно квитанції про отримання на зберігання речових доказів, вилучених (отриманих) стороною обвинувачення під час здійснення кримінального провадження № 0000232 від 25 липня 2021 року, знищити.

Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копія вироку підлягає негайному врученню обвинуваченому та прокурору.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Миронівський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його оголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя підпис ОСОБА_1

Згідно з оригіналом

Суддя ОСОБА_1