25.04.2023 Єдиний унікальний номер 205/2131/23
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2023 року місто Дніпро

Ленінський районий суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000152, внесеного 13 вересня 2022 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням :

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Малинівка, Петрівського району, Кіровоградської області, маючого повну загально середню освіту, неодруженого, раніше не судимого, військовослужбовця за мобілізацією, на посаді стрільця 4 взводу охорони 1 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 407 ч. 5 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_3 .

захисника - адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 27.02.2022 № 2 (по стройовій частині) призваного за мобілізацією солдата ОСОБА_3 , призначено на посаду стрільця 4 взводу охорони 1 роти охорони 1 батальйону охорони військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу та поставлено на всі види забезпечення.

Солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст.ст. 9, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України зобов`язаний суворо дотримуватись у своїй службовій діяльності вимог законів України, Статутів Збройних Сил України, бути взірцем виконання службового обов`язку, сумлінно виконувати службові обов`язки доручені йому за посадою.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про оборону України», у разі збройної агресії проти України або загрози нападу на Україну Президент України приймає рішення про загальну або часткову мобілізацію, введення воєнного стану в Україні або окремих її місцевостях, застосування Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України, подає його Верховній Раді України на схвалення чи затвердження, а також вносить до Верховної Ради України подання про оголошення стану війни.

Органи державної влади та органи військового управління, не чекаючи оголошення стану війни, вживають заходів для відсічі агресії. На підставі відповідного рішення Президента України Збройні Сили України разом з іншими військовими формуваннями розпочинають воєнні дії, у тому числі проведення з спеціальних операцій (розвідувальних, інформаційно-психологічних тощо) у кіберпросторі.

З моменту оголошення стану війни чи фактичного початку воєнних дій настає воєнний час, який закінчується у день і час припинення стану війни.

У зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України №64/2022 із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб в Україні введено воєнний стан. 14.03.2022 Указом Президента України №133/2022, що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 30 діб з 05 години 30 хвилин 26.03.2022. 18.04.2022 Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб. 21.04.2022 Указом Президента України № 259/2022 від 18.04.2022, що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 строком на 30 діб. 17.05.2022 Указом Президента України № 341/2022, строк дії воєнного стану в Україні продовжено на 90 діб з 05 години 30 хвилин 25.05.2022. 22.05.2022 Указом Президента України № 341/2022, що затверджений Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», строк дії воєнного стану продовжено з 05 години 30 хвилин 25.05.2022 строком на 90 діб. 12.08.2022 Указом Президента України №7664 "Про продовження строку дії воєнного стану в Україні" продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23.08.2022 строком на 90 діб. Указом Президента України від 12.08.2022 № 573/2022 передбачено, що з 05 години 30 хвилин, в Україні продовжено дію воєнного стану строком на 90 діб до 21 листопада 2022 року. Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 передбачено, що з 05 години 30 хвилин, в Україні продовжено дію воєнного стану строком на 90 діб до 19 лютого 2023 року. Указом Президента України від 06.02.2023 № 58/2023 передбачено, що 19 лютого 2023 року з 05 години 30 хвилин в Україні продовжено дію воєнного стану строком на 90 діб, до 20 травня 2023 року.

18 серпня 2022 року солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, без поважних причин самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 (більш точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану), тим самим свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не вживаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 .

30 вересня 2022 року солдат ОСОБА_3 самостійно прибув до розташування підрозділу військової частини НОМЕР_1 та заявив про себе, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 18 серпня 2022 року, солдат ОСОБА_3 самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 (більш точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану), в умовах воєнного стану та не законно перебував поза її межами до 30 вересня 2022 року, ухилившись у цей період від військової служби.

Крім того, 13 жовтня 2022 року солдат ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки бажаючи їх настання, не одержавши дозволу відповідних командирів або начальників, без поважних причин самовільно залишив військову частину НОМЕР_1 яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 (більш точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану), свої службові обов`язки не виконував, час проводив на власний розсуд, не приймаючи заходів для повернення до військової частини НОМЕР_1 до 16 лютого 2023 року, коли був затриманий в порядку статті 208 КПК України, внаслідок чого кримінальне правопорушення було припинено.

Таким чином, 13 жовтня 2022 року, солдат ОСОБА_3 повторно самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_1 , яка дислокується за адресою: АДРЕСА_2 (більш точна адреса не розголошується в умовах воєнного стану), та не законно перебував поза її межами до 16 лютого 2023 року, ухилившись у цей період від військової служби.

Кримінальна відповідальність за зазначене кримінальне правопорушення передбачена ч.5 ст.407 КК України, а саме за самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану, вчиненому військовослужбовцем (крім строкової служби).

25 квітня 2023 року між прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_4 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні № 0000152, та обвинуваченим ОСОБА_3 в присутності адвоката ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно даної угоди прокурор Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_4 та обвинувачений ОСОБА_3 в присутності свого захисника - адвоката ОСОБА_5 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 за ст. 407 ч.5 КК України. Обвинувачений ОСОБА_3 у повному обсязі сформульованого обвинувачення беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення. Також, сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке ОСОБА_3 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме за ст. 407 ч.5 КК України із застосуванням ст.62 ,ст.69 КК України у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 роки, та отримана згода обвинуваченого на його призначення.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Під час судового засідання обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України, в обсязі, викладеному в обвинувальному акті від 24 лютого 2023 року, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання, а також інших заходів у разі затвердження угоди, заявивши, що здатний реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 також просила затвердити угоду про визнання винуватості та призначити ОСОБА_3 узгоджене покарання.

Прокурор під час судового засідання, вважаючи, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги норм КПК та КК України, просила угоду про визнання винуватості затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання та інші передбачені угодою заходи.

За положеннями ч. 5 ст. 469 КПК України, укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до вимог статті 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів. Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладання угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладання ними угоди.

В судовому засіданні встановлено, що дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч.5 ст.407 КК України, а саме: самовільне залишення військової частини без поважних причин, вчиненому в умовах воєнного стану, вчиненому військовослужбовцем (крім строкової служби).

Згідно зі статтею 12 КК України, злочин передбачений ч.5 ст. 407 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину.

Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому, передбачені ст. 66 КК України, це щире каяття.

Обставини що обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст. 67 КК України, не встановлено.

Обвинувачений раніше не судимий, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені п.1 ч.4 ст.474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч.2 ст. 473 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального кодексу України.

З урахуванням викладеного, суд, дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості укладеної між прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_4 , та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 , і призначення обвинуваченому узгодженої сторонами міри покарання.

ОСОБА_3 було затримано 16 лютого 2023 року в порядку ст. 208 КПК України.

На підставі ухвали слідчого судді Кіровського районного суду міста Дніпропетровська від 17 лютого 2023 року до ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в умовах гауптвахти Військової служби правопорядку.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 13 квітня 2023 року, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти Військової служби правопорядку відносно обвинуваченого ОСОБА_3 було продовжено до 11 червня 2023 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Згідно ч.5 ст. 72 КК України, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Таким чином, у строк відбування покарання обвинуваченому необхідно зарахувати строк його попереднього ув`язнення, з 16 лютого 2023 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

У зв`язку з чим суд вважає за необхідне продовжити обраний запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Речових доказів по справі не має.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, відсутні.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст.100, 314, 368-371, 373, 374 та 475 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду від 25 квітня 2023 року про визнання винуватості укладену між прокурором Дніпровської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_3 за участю захисника адвоката ОСОБА_6 .

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 62 КК України замінити ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки на покарання у виді тримання у дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту його затримання, а саме з 16 лютого 2023 року, зарахувавши строк попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти Військової служби правопорядку обраний ухвалою Ленінського районного суду міста Дніпропетровська від 13 квітня 2023 року - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Дніпропетровська протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:

- обвинуваченим виключно з підстав: призначення судом покарання суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст.474 КПК України, у тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно частини четвертої ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Суддя ОСОБА_1