КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №11-кп/824/4311/2023 Суддя - доповідач - ОСОБА_2
Ухвала

Іменем України

13 липня 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 05.07.2023,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.07.2023 продовжено тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 02.09.2023 року включно без визначення розміру застави.

При вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції, враховуючи у сукупності характер та тяжкість злочину, які йому інкриміновано із застосуванням насильства щодо малолітнього, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушень, за два з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, особу обвинуваченого, який розлучений, утриманців не має, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, власного або орендованого житла в Києві не має, дійшов висновку, що на даний час продовжують існувати ризики, визначені п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, оскільки існують достатні підстави вважати, що обвинувачений може впливати на потерпілого та переховуватися від суду.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 05.07.2023 скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження тримання під вартою та застосувати щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати житло.

В обґрунтування своїх вимог захисник посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, під наркологічним наглядом не перебуває, має місце реєстрації та проживання у квартирі своєї матері ОСОБА_8 та вітчима ОСОБА_9 в м. Харків, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків та відсутність ризику переховування.

Крім того, апелянт зазначає, що після початку війни, а саме 24.02.2022 року ОСОБА_6 змінював місце проживання та проживав в м. Ужгород в період часу лютий- червень 2022 року, в м. Вінниця в період часу червень - 14 грудня 2022 року та з 14 грудня 2022 року в м. Харкові у своєї матері та вітчима в м. Харкові, де його і було затримано. При цьому, захисник звертає увагу на те, що на ОСОБА_6 обов`язок повідомляти будь-кого в тому числі і орган досудового розслідування про зміну свого місця проживання та перебування не покладався, він не мав будь-яких обмежень у виборі місця проживання.

Також захисник вказує про те, що ОСОБА_6 не змінював своєї зовнішності, користувався документами на своє ім?я та використовував свій телефон, не вживав будь-яких заходів, спрямованих на переховування від органу досудового розслідування, що свідчить про відсутність наміру у ОСОБА_6 переховуватись з метою перешкоджанню кримінальному провадженню, а також перешкоджанню кримінальному провадженню, шляхом приховування доказів, знищення речових доказів.

Крім того, апелянт зазначає, що ОСОБА_10 обвинувачується у злочинних діях, які відповідно до тексту повідомлення про підозру, за твердженням органу досудового розслідування мали місце в липні-вересні 2021 року. Після проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 22.09.2021 орган досудового розслідування до серпня 2022 року не намагався провести будь-які слідчі та процесуальні дії за участю ОСОБА_6 та не викликав останнього для участі в їх проведенні. При цьому ОСОБА_6 майже протягом року не мав будь-якого процесуального статусу. З огляду на що, захисник вважає, безпідставними висновки про можливість впливу на потерпілого, оскільки знаючи про проведення розслідування даного кримінального провадження ОСОБА_6 не вчиняв та не мав наміру вчиняти будь - який вплив на потерпілого, окрім того стороною обвинувачення не надано будь-яких доказів щодо такого впливу.

На переконання захисника, запобігти ризикам про які зазначено в ухвалі суду та забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 можливо шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, з покладанням на обвинуваченого відповідної обов`язку носити електронний засіб контролю, заборони цілодобово залишати житло та заборони спілкуватися із зазначеними особами.

Апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 не містить клопотання про її розгляд за участю сторін, а тому апеляційна скарга підлягає розгляду в порядку, передбаченому ч.4 ст. 422-1 КПК України без участі сторін.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, вивчивши надані в копіях матеріали, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Як встановлено ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали суду першої інстанції, в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва перебуває кримінальне провадження №0002603 від 22.09.2021 року за обвинуваченням ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.156, ч.6 ст.152, ч.6 ст.153, ч.1 ст.301-1 КК України.

Прокурором Солом`янської окружної прокуратури м.Києва ОСОБА_11 було подано клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 05.07.2023 продовженоОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 02.09.2023 включно без визначення розміру застави.

Так, розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, так само як і про його продовження, суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст.ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали судом першої інстанції при розгляді питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , зазначених вимог кримінального процесуального закону дотримано та враховано всі обставини за яких таке продовження можливе.

Так, судом першої інстанції, були заслухані пояснення прокурора, обвинуваченого та його захисника, для з`ясування обставин, що мають значення при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою, які в подальшому були оцінені судом першої інстанції в сукупності та стали підставою для прийняття рішення.

Всупереч доводам апеляційної скарги захисника, суд першої інстанції при розгляді питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 , належним чином дослідив всі обставини, які мають значення при вирішенні даного питання, врахував, конкретні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, характер та тяжкість злочину, який йому інкриміновано, відсутність міцних соціальних зв`язків та правильно встановив, що продовжують існувати обґрунтовані ризики, передбачені п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ч.1 ст. 177 КПК України, то вони є безпідставними з огляду на наступне.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

З врахуванням характеру висунутого ОСОБА_6 обвинувачення у вчиненні, в тому числі особливо тяжких злочинів, тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватим в інкримінованих кримінальних правопорушеннях, за два з яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, а також враховуючи всі наявні в матеріалах провадження дані про особу обвинуваченого, в тому числі і відсутність місця проживання в м. Києві, та міцних соціальних зв`язків, колегія суддів дійшла висновку, що обвинувачений ОСОБА_6 може переховуватися від суду, такий ризик не зменшився і виправдовує подальше його тримання під вартою.

Оцінюючи вищевказані обставини, апеляційний суд також зважає на практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 про те, що його підзахисний має житло в квартирі своєї матері у м. Харкові, де разом з матір`ю і вітчимом проживав на час затримання, що свідчить міцність його соціальних зв`язків та відсутність ризику переховування, а також дає достатні підстави вважати, що інший запобіжний захід у виді домашнього арешту забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, то колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки зазначені дані у сукупності з усіма обставини, які враховані судом першої інстанціїпри продовженні запобіжного заходу, на даному етапі провадженняне будуть стримуючими факторами для запобігання встановленим ризикам кримінального провадження, а також жодним чином не дають достатніх підстав вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , з метою уникнення покарання, не зможе здійснити дії, передбачені п.1 ч.1 ст. 177 КПК України. Крім того наявність у обвинуваченого матері та вітчима, які проживають в межах іншої адміністративно-територіальної одиниці, не свідчить про наявність таких соціальних зв`язків, які б в сукупності з усіма врахованими судом першої інстанції обставинами, зменшували встановлені в ході судового розгляду провадження ризики, передбачені ст. 177 КПК України.

Що ж до посилань захисника на дані, які характеризують особу обвинуваченого, зокрема те, що обвинувачений раніше не судимий, від органів досудового розслідування не переховувався, під наркологічним наглядом не перебуває, а також на міста України, в яких останній проживав не маючи обов`язку повідомляти орган досудового розслідування про зміну місця проживання, то колегія суддів зауважує, що такі обставини не є визначальними, оскільки враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, а тому не дають підстав для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого впливати на потерпілого у даному кримінальному провадженні, то на переконання колегії суддів, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що на даному етапі провадження, яке наразі триває, є всі підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 , якому інкриміновані злочини вчиненні із застосуванням насильства щодо малолітнього, може незаконно впливати на потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що обвинувачений ОСОБА_6 не впливав та не має наміру впливати на потерпілого, не дає достатніх підстав вважати, що обвинувачений, який усвідомлюючи тяжкість покарання, що йому загрожує, не зможе здійснити дії, передбачені п.3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризику перешкоджанню кримінальному провадженню, шляхом приховування доказів та знищення речових доказів, колегія суддів до уваги не бере, оскільки такий ризик судом першої інстанції встановлений не був.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції об`єктивно встановлено існування обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, оскільки прокурором доведено продовження існування ризиків, передбачених п.1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України, які на час розгляду питання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою жодним чином не зменшились ів сукупності з даними про його особу підтверджують на даному етапі провадження, потребу в подальшому триманні під вартою.

З огляду на викладене, підстав вважати, що інші, менш суворі запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, можуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, колегія суддів не вбачає. Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Рішення суду першої інстанції прийнято на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, досліджено належним чином всі матеріали провадження та наведено в ухвалі мотиви, з яких прийнято відповідне рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що саме запобіжний захід у виді тримання під вартою, а не інший запобіжний захід, як про це просить захисник, має забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_6 процесуальних обов`язків у даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 05.07.2023, якою продовжено тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 02.09.2023 року включно без визначення розміру застави -без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

____________ _____________ _____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4